Головуючий суду 1 інстанції - Ситнік
Доповідач - Кострицький В.В.
Провадження № 22ц/782/1632/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів:
Бережної С.В.., Стахової Н.В.,

при секретарі - Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Жовтневого районного суду
м. Луганська від 26 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення авансованого платежу та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про
стягнення авансованого платежу та
моральної шкоди з ОСОБА_3. Рішенням
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 26 березня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 авансовий платіж у
сумі 8210 грн, та 243,60 грн. на
відшкодування судових витрат. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в
сумі 5000 грн. відмовлено за
необґрунтованістю.

ОСОБА_3 як незгодна з рішенням суду
першої інстанції, вважає його
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального права й таким, що
підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що
оскільки було складено односторонній
правочин, яким є розписка від 16 вересня
2013 року, позивач, яка домовилась з
відповідачем за всіма ос новними
умовами договору купівлі-продажу її
будинку, прийняла на себе зобов'язання
купити в неї до 16 жовтня 2013 року житло,
то і застосуванню підлягає ст. 202, 204 ЦК
України. Також апелянт посилається на
те, що вона ніколи не одержувала від
позивачки «авансованого платежу»,
позивачка не просила суд визнати
документальне зобов'язання завдатку
авансом, а суд у своєму рішенні також не
визнав його недійсним чи удаваним
(ст.ст.215, 235 ЦК України), вважати такий
правочин будь-чим іншим ніж завдаток,
на думку апелянта, неможна.

Перевіривши за матеріалами справи
рішення суду в межах, визначених ст.303
ЦПК України, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши докази, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що внесення
завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
разі наявності зобов'язання, яке
повинно було виникати на підставі
договору купівлі - продажу будинку.
Оскільки договір купівлі - продажу
будинку, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, а сторони
лише умовилися укласти такий договір у
майбутньому, суд вирішив, що передана
позивачем відповідачу грошова сума в
розмірі 1 000 доларів США є авансом, який
підлягає поверненню позивачу.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, та вважає доводи
апелянта не ґрунтуються на доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
16 вересня 2013 року ОСОБА_4 передано
ОСОБА_3 кошти у розмірі 1 000 доларів США в
рахунок вартості будинку за адресою
АДРЕСА_1, про що було складено розписку
(а.с. 8), згідно якої між позивачем та
відповідачем була досягнута
домовленість про вартість будинку в
розмірі 38000 доларів США та про те, що до
16.10.2013р. відповідач зобов'язався
вказаний будинок не продавати, у
випадку відмови покупця - задаток не
повертається.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Відповідно до ст.ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Виконання зобов'язання згідно зі ст.. 546
ЦК України може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Завдатком згідно зі ст.570 ЦК України є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних
боржникові платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, оскільки вони
відповідають зібраним у справі
доказам, судом дана належна оцінка та
правильно визначена юридична природа
цивільних відносин, що виникли і закон,
який їх регулює.

Доводи апелянта стосовно того, що
оскільки було складено односторонній
правочин, яким є розписка від 16 вересня
2013 року, позивач, яка домовилась з
відповідачем за всіма ос новними
умовами договору купівлі-продажу її
будинку, прийняла на себе зобов'язання
купити в неї до 16 жовтня 2013 року житло,
то і застосуванню підлягає ст. 202, 204 ЦК
України, - не відповідають дійсності та
суперечать нормам чинного
законодавства. Так, з матеріалів справи
вбачається, що між позивачем та
відповідачем попередній договір
купівлі - продажу нерухомого майна не
укладався, а розписка є документом що
підтверджує передачу коштів позивачем
відповідачу та підтверджує лише намір
сторін про укладення такого договору в
майбутньому.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що вона
ніколи не одержувала від позивачки
«авансованого платежу», позивачка не
просила суд визнати документальне
зобов'язання завдатку авансом, а суд у
своєму рішенні також не визнав його
недійсним чи удаваним (ст.ст.215, 235 ЦК
України), вважати такий правочин
будь-чим іншим ніж завдаток, на думку
апелянта, неможна. Вважаючи на те, що
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом. Таким чином,
внесення завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише в
разі наявності зобов'язання, яке
повинно було виникати на підставі
договору купівлі-продажу будинку та
частин земельних ділянок, який так і не
було укладено. Тому передана позивачем
відповідачу сума у розмірі 1000,00 доларів
США є авансом, який підлягає поверненню
позивачці у цьому ж розмірі відповідно
до розписки (згідно зі ст.. 570 ЦК
України). Правило статті 571 ЦК України
про залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін. В матеріалах
справи відсутні будь-які документи які
могли б свідчити про укладання між
сторонами позову будь яких договорів.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: Судді: