У х в а л а

іменем України

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, третя особа - ОСОБА_4, про
стягнення регламентної виплати, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з Моторного (транспортного)
страхового бюро України (далі - МТСБУ)
завдану з вини ОСОБА_4 шкоду в розмірі
30 360 грн 12 коп. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 11 листопада 2011 року
в м. Києві на просп. Маяковського в м.
Києві сталася дорожньо - транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
автомобіля «Пежо J 5», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під його
керуванням на підставі довіреності від
12 жовтня 2011 року та автомобіля «МАЗ
533603», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4
Внаслідок вказаної ДТП обидва
автомобіля зазнали механічних
пошкоджень. Вказана ДТП сталася з вини
водія ОСОБА_4, що підтверджується
постановою Деснянського районного
суду від 01 грудня 2011 року та від 20 січня
2012 року. Цивільно - правова
відповідальність ОСОБА_4 застрахована
у Закритому акціонерному товаристві
акціонерній страховій компанії
«ІнтерТрансПоліс» (далі - ЗАТ АСК
«ІнтерТрансПоліс») згідно з полісом
обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 28 листопада 2010 року №
ВЕ/0522191. Відповідно до звіту про оцінку
вартості збитків, завданих власнику
пошкодженого транспортного засобу №
С11 - 503, розмір майнової шкоди, завданої
власнику автомобіля «Пежо J 5»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
становить 30 360 грн 12 коп. 15 листопада 2011
року позивач звернувся до ЗАТ АСТ
«ІнтерТрансПоліс» з заявою щодо
виплати страхового відшкодування, але
листом від 08 листопада 2012 року йому
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування на тій підставі, що
ОСОБА_4 не зазначений в полісі
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів №
ВЕ/0522191. 27 лютого 2012 року він
звернувся до МТСБУ з листом про виплату
страхового відшкодування замість ЗАТ
АСТ «ІнтерТрансПоліс», але
14 березня 2012 року йому в цьому
відмовлено з тих підстав, що виплату
повинен здійснювати страховик ЗАТ АСТ
«ІнтерТрансПоліс», а МТСБУ здійснює
виплату страхового відшкодування у
випадку ліквідації
(банкрутства) страховика. Рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 23 листопада 2012 року, ухваленим в
рамках заявленого позову
ОСОБА_3 до ПАТ АСК «ІнтерТрансПоліс»,
третя особа - ОСОБА_4, про стягнення
страхового відшкодування, в задоволені
позову ОСОБА_3 відмовлено. Саме вказане
рішення Подільського районного суду м.
Києва стало підставою для звернення з
позовом до МТСБУ щодо виплати
страхового відшкодування. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує
ст. ст. 22, 36, 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі позивач просить
змінити рішення суду апеляційної
інстанції, задовольнивши позов у
повному обсязі, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі доводів
касаційної скарги, дійшла висновку про
те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на
наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11 листопада 2011 року по
просп. Маяковського у м. Києві сталася
ДТП за участю автомобіля «Пежо
J 5», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням на підставі
довіреності від 12 жовтня 2011 року
ОСОБА_3, та автомобіля «МАЗ 533603»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок вказаної ДТП обидва
автомобіля зазнали механічних
пошкоджень. Винним у вказаній ДТП
визнано ОСОБА_4

Відповідно до звіту № С11 - 503 розмір
майнової шкоди, завданої власнику
автомобіля «Пежо J 5», державний
реєстраційний номер
НОМЕР_1, становить 30 360 грн 12 коп.

15 листопада 2011 року позивач звернувся
до ЗАТ АСТ «ІнтерТрансПоліс» з заявою
про виплату страхового відшкодування,
але листом від 08 лютого 2012 року ЗАТ АСТ
«ІнтерТрансПоліс» відмовило у виплаті
страхового відшкодування на тій
підставі, що ОСОБА_4 не зазначений в
полісі обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ/0522191.

27 лютого 2012 року позивач звернувся до
МТСБУ з листом щодо виплати страхового
відшкодування замість ЗАТ АСТ
«ІнтерТрансПоліс».

14 березня 2012 року МТСБУ відмовило в
виплаті страхового відшкодування з тих
підстав, що виплату повинен
здійснювати страховик ЗАТ АСТ
«ІнтерТрансПоліс», а МТСБУ здійснює
виплату страхового відшкодування у
випадку ліквідації ( банкрутства )
страховика (а. с. 8).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 листопада 2012
року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позову до АСК
«ІнтерТрансПоліс» про стягнення суми
страхового відшкодування (а. с.
3, 4).

24 січня 2013 року ОСОБА_3 вдруге звернувся
до МТСБУ з заявою про виплату
страхового відшкодування (а. с. 8-а).

28 січня 2013 року МТСБУ відмовило ОСОБА_3
у виплаті страхового відшкодування у
зв'язку з тим, що заяву про виплату
страхового відшкодування не було
подано протягом одного року з дня
настання страхового випадку (а. с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем на порушення вимог
ст. 60 ЦПК України не доведено, що з
відповідача підлягає стягненню 30 360 грн
12 коп. на відшкодування майнової шкоди,
що відповідає ринковій вартості
транспортного засобу до моменту ДТП, а
в ході судового розгляду різниця між
вартістю автомобіля «Пежо J 5»,
державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, до та після ДТП не
встановлена.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні указаного
позову, апеляційний суд виходив з того,
що позивачем під час розгляду справи на
порушення вимог ст. 60 ЦПК України не
надано будь-яких доказів щодо вартості
та об'єму проведеного ремонту на
обґрунтування доводів позову про те, що
після ДТП було проведено
відновлювальні роботи пошкодженого
автомобіля.

Зокрема, апеляційний суд у рішенні
зазначив, що позивачем під час розгляду
справи також вказувалося на ту
обставину, що після ДТП було проведено
відновлювальні роботи пошкодженого
автомобіля, проте, будь-яких доказів
щодо вартості та об'єму проведеного
ремонту позивачем на порушення вимог
ст. 60 ЦПК України до суду не надано.

При цьому апеляційний суд встановив, що
судом першої інстанції безпідставно не
взято до уваги звіт про визначення
вартості матеріального збитку від 23
листопада 2011 року, за яким вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
«Пежо J 5», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, була визначена у 41 324 грн 11
коп., ринкова вартість - 30 360 грн 12 коп., а
відтак матеріальний збиток, що був
заподіяний власнику цього автомобіля
склав 30 360 грн 12 коп. Таким
чином, апеляційний суд дійшов висновку
про повне знищення зазначеного
транспортного засобу.

Крім того, апеляційний суд виходив з
того, що, звертаючись до страхової
компанії із заявою про виплату
страхового відшкодування, позивач
вказав лише про наявність події та
надав відповідні документи на її
підтвердження, проте, не обрав та не
повідомив страховика про спосіб
страхового відшкодування внаслідок
фізичного знищення транспортного
засобу, що унеможливило відповідача
прийняти відповідне рішення про
страхове відшкодування.

Згідно зі ст. ст. 3, 11 ЦПК України вибір
способу захисту порушених прав
належить позивачу.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції відповідно до вимог ч.
4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному
та повному з'ясуванню обставин справи,
не роз'яснив наслідків вчинення, або не
вчинення позивачем процесуальних дій
щодо визначення способу поновлення
своїх порушених прав (з підстав повного
знищення транспортного засобу, або
проведених ремонтних робіт), що
призвело до неправильного вирішення
справи, а в силу наданих ЦПК України
повноважень апеляційний суд
позбавлений можливості усунути цей
недолік, так як в апеляційному порядку
він перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Проте такі висновки судів першої й
апеляційної інстанцій є
безпідставними і такими, що не
ґрунтуються на нормах права, зокрема,
ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 1961-IV та не узгоджуються з
наявними у справі доказами.

Зокрема, вказаною нормою не
передбачено обов'язку позивача
повідомляти страховика про спосіб
страхового відшкодування.

Так, заяви позивача, направлені до
страхової компанії, містили розмір
страхового відшкодування - 30 360 грн 12
коп. та спосіб його отримання - повністю
на рахунок, проте вказана обставина
залишилася поза увагою та оцінкою
апеляційного суду.

Зазначені висновки судів першої й
апеляційної інстанцій не можуть бути
підставою для позбавлення позивача
права на судовий захист порушених прав,
свобод та інтересів як складової
частини права на справедливий суд,
передбаченого ст. 6 Європейської
конвенції прав людини.

Крім того, судами не дано оцінку
підставам відмови у виплаті страхового
відшкодування, викладеним у листі від 28
січня 2013 року. При вирішені даної
справи суду належить дати оцінку
вказаним підставам відмови страхової
компанії у виплаті страхового
відшкодування з урахуванням звернення
ОСОБА_3 до МТСБУ від 27 лютого 2012 року та
підставам відмови у виплаті страхового
відшкодування, викладеним у листі від 04
березня 2012 року.

Ураховуючи, що суди першої й
апеляційної інстанції на порушення
вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі рішення -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 20 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду м. Києва
від 28 листопада 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик