АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/816/ 14
інстанції - Маслов М.І.
Справа № 644/6801/13
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 03 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до КЗОЗ
«Харківська міська поліклініка №3»,
третя особа - головний лікар КЗОЗ
«Харківська міська поліклініка №3»
ОСОБА_2 про скасування наказів, відміни
формулювання запису її звільнення в
трудовій книжці, поновлення на роботі
та стягнення заборгованості по
заробітній платі у зв»язку з вимушеним
прогулом, -

В С Т А Н О В И Л А:

18 липня 2013р. позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з вказаним позовом та одночасно
з винесенням рішення по її позову
просила винести приватне визначення,
яке разом з поданням направити до
прокуратури Фрунзенського району м.
Харкова для вирішення питання,
пов'язаного з притягненням головного
лікаря КЗОЗ "Харківська міська
поліклініка №3" ОСОБА_2. до карної
відповідальності за скоєний нею злочин
по ст. ст. 172, 175, 366 КК України.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначала, що 09 липня 2013р. була
звільнена з посади лікаря - кардіолога
по ст. 40 п.З КЗпП України за ініціативою
головного лікаря поліклініки ОСОБА_2,
оскільки остання до неї упереджено
відноситься, що виражалось в
перешкоджанні головним лікарем ОСОБА_2
в затримці зарплати за 28 - 31 серпня 2012 p.,
авансу за першу половину вересня 2012 р.,
направленням «проплачених» пацієнтів
до неї на приьом, а також, що головний
лікар особисто навмисно направляла
пацієнтів не до неї, а до інших лікарів,
в проходженні курсів стажування
(спеціалізації), надання головним
лікарем некваліфікованих медичних
сестер, та на неналежне санітарне
забезпечення робочого місця, в якому
були відсутні належні санітарні умови,
які не відповідали належним умовам
(умивальник «Мойдодир»).

Вказує, що ОСОБА_4 ніколи не був у неї на
прийомі, в тому числі 10.06.2013 р, що
підтвержується листком прийому від
10.06.2013 р., лист ОСОБА_4 є фальсифікацією
та обмовою її головним лікарем ОСОБА_2,
який ображає її людську гідність.
Прохання ОСОБА_2 від 01.07. 2013 року № 285
надати пояснення щодо заяви ОСОБА_4 на
її думку є підтвердженням і прямим
доказом того що ОСОБА_2 вела не коректну
розмову про неї з ОСОБА_4 в своєму
службовому кабінеті.

Позивачка зазначає, що службова
перевірка стосовно неї не проводилась.
Матеріал не збирався, пояснень не має,
про що свідчить відсутність наказу про
закінчення службової перевірки.

Наказ від 01.04. 2013 року № 102 виданий на
підставі скарги ОСОБА_5 також є
фальсифікацією, оскільки він не
містить запису про її заяву на ім»я
головного лікаря ОСОБА_2 від 01.04.201Зр
вхідний № 66. Вона затверджує, що ОСОБА_5
на прийомі у неї 12.03. 2013 року не була, в
листі прийому на даний день прізвище
ОСОБА_5 не значиться.

Наказ від 01.04.2013 року №102 не скріплений
печаткою закладу.

Наказ № 137 від 20.06.2013 року це також, на
думку позивачки, фальсифікація,
доказом чого є акт від 19.06.2013 р. комісії
в складі інспектора відділу кадрів
ОСОБА_6, виконуючої обов'язки головної
медсестри ОСОБА_7 члена профспілкового
комітету ОСОБА_8 наприкінці якого
вказано, що вона в графіку
відпрацьовування робочого часу
поставити свій підпис відмовилась, що є
доказом того, що вона з графіком
відпрацьовування робочого часу за
червень 2013р. була ознайомлена тільки
19.06.2013 року; так звана перевірка від
19.06.2013р. не проводилась до її кабінету з
11-45 до 14-38 час. 19.06. 2013р. ніхто не заходив;
що за період з 27.05.2013 року до 01.06.2013 р з
графіком ознайомлена не була.

Позивачка зазначає, що в наказі №137 від
20.06.2013 р. головний лікар ОСОБА_2 виносить
догану ОСОБА_1, незважаючи на те, що її
і'мя - ОСОБА_1, що на її думку має
принципове значення.

ОСОБА_1 вказує, що працювала
лікарем-кардіологом 22 роки, та за весь
час не мала жодних стягнень, а навпаки
має заохочення за успіхи в праці.
Вважає, що її звернення щодо порушення
законодавства про працю головним
лікарем ОСОБА_2 стали причиною
виникнення спонукання у головного
лікаря щодо її звільнення.

Зазначає, що з особистих спонукань
головного лікаря вона . працювала без
медичної сестри, з графіком обліку
використаного робочого часу за квітень
2013 року ознайомлена так і не була, до
того ж головним лікарем здійснювались
перешкоди у доступі до її службового
кабінету, шляхом заміни замку у двері.
На підставі чого вважає своє
звільнення незаконним, тому змушена
звернутися до суду з вказаним позовом
для відновлення свого порушеного
права.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов
не визнала, вважає позовні вимоги
необгрунтованими, оскільки позивач
була звільнена законно. Пояснила, що
позивач з 1996 року працює в поліклініці
на посаді лікаря - кардіолога. За час її
роботи до адміністрації поліклініки
постійно надходять скарги від
пацієнтів на дії позивача як на лікаря.
В 2004 році були проведені загальні збори
трудового колективу, на якому
співробітники поліклініки також
обурювались поведінкою ОСОБА_1. Позивач
була відсторонена від роботи за ст. 40 п.4
КЗпП України, але згодом була поновлена
на роботі на виконання припису
територіальної інспекції праці
Харківської області. До позивача
неодноразово застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, їй
оголошувалися догани, робились
попередження. Жодного стягнення
позивач не оскаржувала. Пацієнти
скаржились на неможливість потрапити
на прийом до неї як до лікаря -
кардіолога, оскільки в години прийому
кабінет був закритий, після
потрапляння до неї на прийом пацієнти
просять їх перевести до іншого лікаря,
були випадки коли лікар виганяла
пацієнтів з свого кабінету не надавши
їм медичної допомоги, не робила запису
до амбулаторної карти пацієнта після
його огляду, чим порушувала права
пацієнта на отримання інформації про
стан свого здоров'я, тощо.

Останнім часом ОСОБА_1 під час прийому
пацієнтів та коли до неї звертаються
співробітники поліклініки щодо
ознайомлення її з документами, остання
здійснює їх відеозйомку технічними
засобами. Вказані дії позивача
дестабілізували обстановку в
поліклініці та порушували лікувальний
процес. При аналізі листків самозапису
на прийом до позивача достовірність їх
дорівнює 0 % , 12, 5 % та 33,3 %. від записаних
осіб.

Лікар ОСОБА_1 постійно порушувала
Правила внутрішнього трудового
розпорядку поліклініки, свої посадові
та функціональні обов'язки, не
виконувала вимоги законодавства щодо
надання медичної допомоги. Порушення
ОСОБА_1 неодноразово обговорювалось на
планових нарадах. 05 липня 2013р. була
отримана згода профспілкового
комітету на звільнення позивача та 09
липня 2013р. був винесений наказ № 255-к
про її звільнення за ст. 40 п.З КЗпП
України. Останній було запропоновано
отримати остаточний розрахунок та
трудову книжку. Позивач проігнорувала
пропозицію, про що був складений акт.
Позивач 10 липня 2013 р. в бухгалтерії
поліклініки отримала остаточний
розрахунок та трудову книжку.
Відповідач не має заборгованості перед
позивачем по виплаті заробітної плати
на день звільнення.

Представники відповідача ОСОБА_10,
ОСОБА_11 позов не визнали, підтримали
пояснення представника ОСОБА_9.

Третя особа - головний лікар ОСОБА_2
позов не визнала, проти поновлення на
роботі позивача заперечує, вважає
звільнення обґрунтованим та законним,
підтримала пояснення представника
ОСОБА_9

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 03 грудня
2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено за необґрунтованістю
заявлених вимог.

Непогодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення районного
суду та прийняти нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. В обгрунтування своєї
апеліційної скарги посилається на
незаконність та необгрунтованість
рішення районного суду, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на тіж обставини, що і в
суді першої інстанції.Крім того
наголошує, що відповідачем підроблено
її підпис в графі обліку виконання
робочого часу кардіологічного
кабінету за квітень 2013 року, з яким вона
ніколи не була ознайомлена. Вказує, що
головний лікар ОСОБА_2 здійснила
підміну її характеристики, яка була
обговорена на зібранні трудового
колективу 08.11 2011 року протокол №21,
замінивши її на характеристику, в якій
вказала дату зібрання трудового
коленктиву 28.11.2011 року і протокил №22,
сфальсифікувавши дату зібрання та
номер протоколу.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі суд
першої інстанції виходив з того, що
вона систематично не виконувала без
поважних причин обов'язки, покладені на
неї трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
внаслідок чого до неї були застосовані
заходи дисциплінарного стягнення,
оголошені догани, з дня накладання яких
і до наказу про звільнення не минуло
більше року. Тому в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі суд
відмовив в зв'язку з необґрунтованістю,
та не доведеністю позовних вимог. Крім
того, наказом № 255-к від 9 липня 2013 року
ОСОБА_1 звільнена з посади лікар
кардіологічного кабінету з 09.07.2013 року
за систематичне невиконання нею без
поважних причин обов»язків, покладених
на неї правилами внутрішнього
трудового розпорядку на підставі п.3
ст. 40 КЗпП України, так як до неї раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення . З огляду на
те , що суд відмовляє позивачці у
задоволенні позову про поновлення на
роботі, то наказ про звільнення ОСОБА_1
за № 255 від 9 липня 2013 року також не
підлягає скасуванню.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як вони є правильними і зробленими у
відповідності із зібраними по справі
доказами.

Матеріали справи свідчать та не
заперечують сторони, що згідно витягу з
Дублікату наказу про прийом на роботу
№ 50-К від 31 серпня 1996р. ОСОБА_1 прийнята
на посаду лікаря -кардіолога міської
поліклініки №3 Фрунзенського району м.
Харкова з 03 вересня 1996 р. на 1,0 ставку з
окладом згідно штатного розпису. З
функціональними обов'язками та
розпорядком роботи поліклініки ОСОБА_1
ознайомлена згідно заяви про прийом на
роботу на ім'я головного лікаря ОСОБА_2
від 02.09.1996р. (т. 1, а.с. 96, 97).

Функціональними обов'язками лікаря -
кардіолога ОСОБА_1 затвердженими
головним лікарем поліклініки від 04
лютого 2002 р. передбачено, що лікар -
кардіолог зобов'язаний регулярно
проводити амбулаторний прийом по
графіку, затвердженому адміністрацією
поліклініки; оформляти медичну
документацію при прийомі хворих
(індивідуальні картки хворих, рецепти,
направлення, довідки, листки
непрацездатності, статистичні талони,
листи самозалису та інше);
додержуватись правил внутрішнього
трудового розпорядку поліклініки та
інше. Основною задачею кардіолога є
забезпечення профілактичної,
консультативної та
лікувально-діагностичної допомоги
хворим з серцево-судинною патологією.
(т.І, а.с. 98-100).

Посадовою інструкцією лікаря -
кардіолога ОСОБА_1 погодженою головою
профспілкового комітету та
затвердженої головним лікарем КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка №3" від
02.01.2010р. передбачено, що лікар-кардіолог
зобов'язаний надавати спеціалізовану
медичну допомогу хворим
кардіологічного профілю, а також
швидку та невідкладну допомогу (п.2.1.
Посадової інструкції, т.І., а.с. 137-140).

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку для працівників "Харківська
міська поліклініка №3", погоджених
головою профспілкового комітету 25
квітня 2011 р. та затверджених наказом
головного лікаря поліклініки № 102 від 28
квітня 2011р., зокрема розділами 13 та 14
передбачено, що працівники зобов'язані
працювати чесно і сумлінно,
додержуватись трудової дисципліни;
вчасно приходити на роботу,
використовувати весь робочий час для
продуктивної праці, утримуватись від
дій, що заважають іншим працівникам
виконувати їх трудові обов'язки;
дотримуватись професійних обов'язків
медичних і фармацевтичних працівників,
зокрема щодо вимог професійної етики і
деонтології, збереження лікарської
таємниці, надання консультативної
допомоги своїм колегам, тощо.(т.2,а.с.46-57).

Наказом №255-к від 09 липня 2013 року ОСОБА_1
звільнена з порсади з 09.07.2013 року за
систематичне невиконання нею без
поважних притчин обов»язків,
покладених на неї правилами
внутрішнього трудового розпорядку, так
як до неї раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного стягнення за п.3
ст.40 КЗпП України ( а. с. 10 т.1).

Наказами, що передували її звільненню
№ 118 від 13.09.2008 р.(т.1,а.с.131), № 86 від
09.03.2011р.(т.1,а.с.143), № 83 від 21.01.2012
р.(т.1,а.с.151), № 102 від 01.04. 2013 р. (т.1,а.с.187),
№ 137 від 20.06.2013 р.(т.1,а.с.119) позивач
неодноразово притягувалась до
дисциплінарної відповідальності та їй
було оголошено догану. Зазначені
накази позивач не оскаржувала.

Відповідно до пункту 3 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного
суду України №9 від06.11.92 р. «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» зі змінами внесеними згідно з
постановами №4 від01.04.94р., №18 від 26.10.95
р.,№15 від 25.05.98 р.роз»яснино, що у таких
випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково, і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни відповідно до положення або
статуту, що визначає діяльність
громадської організації, із дня
накладення яких до видання наказу про
звільнення минуло не більше одного
року.

З матеріалів справи вбачається, що
приводом для винесення цих наказів
були чисельні звернення громадян щодо
неетичної поведінки ОСОБА_1 та
ненадання нею медичної допомоги. Щодо
цього були проведені перевірки, які
підтвердили порушення ОСОБА_1 трудової
дисципліни, а саме невиконання нею
вимог ч.І, ч.2 та 4 пункту 13, та пункту 14
розділу III Правил внутрішнього
трудового розпорядку для працівників
КЗОЗ "Харківська міська поліклініка №3"
від 28 квітня 2011р., пунктів п.2.1., 2.9, 2.11., 2.12
Посадової інструкції від 02.01.2010р., вимог
Наказу МОЗ України від 14.02.2012р. № 110 "Про
затвердження форм первинної облікової
документації та інструкцій щодо їх
заповнення, що використовуються у
закладах охорони здоров'я незалежно
від форми власності та підпорядкування
при оформленні амбулаторних карток
пацієнтів" (т.З, а.с. 72-75), ст. 39-1 Закону
України "Основи законодавства України
про охорону здоров'я", вимог Пунктів 2.2.
та 2.10 Етичного кодексу українського
лікаря, затверджених постановою МОЗ
України № 3 від 28.08.2009р., вимог постанови
КМУ "Про реалізацію пілотного проекту
щодо запровадження державного
регулювання цін на лікарські засоби
для лікування осіб з гіпертонічною
хворобою" від 25.04.2012р. № 340.

Незважаючи на отримані догани, позивач
продовжувала порушувати трудову
дисципліну, не виконувала обов'язок
лікаря щодо надання медичної допомоги
пацієнтам, що підтверджується Актом
комісії від 18 січня 2011р ( т.1, а.с. 136).
Зазначене підтверджується матеріалами
справи та не спростовано позивачкою.

Наказом № 102 від 01 квітня 2013 року
лікар-кардіолог ОСОБА_1 притягнута до
дисциплінарної відповідальності, їй
оголошена догана за порушення трудової
дисципліни.При цьому вона попереджена,
що при повторному порушенні та
невиконанні функціональних обов'язків
буде прийняте рішення щодо її
звільнення. Порушення трудової
дисципліни виразилось в ненаданні
медичної допомоги 12 березня 2013 р.
громадянці ОСОБА_5, яку лікар вигнала із
кабінету не надавши медичної допомоги.
(т.1,а.с.187). В письмових поясненнях від
01.04.2013р. щодо скарги ОСОБА_5 лікар
пояснила, що вказаної особи у неї на
прийомі не було. (т. 1, а.с. 104).

Але допитана у якості свідка судом
першої інстанції ОСОБА_5 пояснила, що 12
березня 2013 р. вона була в КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка №3" на
прийомі у лікаря - кардіолога ОСОБА_1
Остання її не оглянула, мотивуючи тим,
що побував у неї на прийомі в 2009 р. не
закінчила призначене нею лікування.
При цьому лікар її ображала та виганяла
з кабінету. Після чого ОСОБА_5 вийшла з
кабінету та звернулась з скаргою на дії
лікаря.

Вказана подія була підтверджена
свідком ОСОБА_1 та підтверджується
доповідною запискою сестри - господині
ОСОБА_1 ( т.2.,а.с. 76). Скарга ОСОБА_5 була
розглянута 01 квітня 2013р. робочою
комісією поліклініки та підтверджене
порушення трудової дисципліни ОСОБА_1.
Складена довідка про розгляд скарги
ОСОБА_5 На підставі зазначеного
винесений наказ № 102 від 01.04.2013р. (т.2,;
а.с.210-211).

Наказом головного лікаря КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка № 3" за
№ 137 від 20 червня 2013 р. (т.1, а.с.119) ОСОБА_1
притягнута до дисциплінарної
відповідальності, їй оголошена догана
за порушення трудової дисципліни, яке
виразилося у несвоєчасному початку
прийому громадян 19 червня 2013 pоку.
Вказане підтверджується актом комісії
про відсутність лікаря - кардіолога
ОСОБА_1 на роботі від 19.06.2013р.(т.1,а.с.22-23)
та скаргою пацієнтки ОСОБА_13 від
19.06.2013р. (т.2, а.с. 202-204) на дії лікаря -
кардіолога в зв'язку з тим, що не може
два тижні поспіль потрапити на прийом
до лікаря. В своїх поясненнях ОСОБА_1
від 19.06.2013 р. вказала, що Акт комісії від
19.06.2013р. є незаконним, оскільки була
несвоєчасно ознайомлена з графіком
роботи за червень 2013р. (т.1.,а.с. 24).
Наказом № 167 від 15 жовтня 2013р.(т.2.,а.с.165)
внесені виправлення щодо імені
позивача, оскільки в наказі № 137 від 20
червня 2013 р. була здійснена помилка в її
імені, замість «ОСОБА_1 вказано ОСОБА_1».

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
суду першої інстанції пояснила, що
повинна була пройти МСЕК для
підтвердження інвалідності в КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка №3". До
всіх лікарів потрапила без перешкод, а
до лікаря - кардіолога ОСОБА_1 не могла
потрапити на прийом на протязі двох
тижнів з 05.06 2013 р. по 19.06.2013 p.. В часи
прийому пацієнтів лікар була відсутня
в своєму кабінеті. В зв'язку з чим
ОСОБА_13 звернулась з скаргою до
головного лікаря поліклініки. ( а.с.
121,т.1).

Вказана обставина підтверджується
доповідною запискою головного
бухгалтера поліклініки ОСОБА_10 від
19.06.2013 р. (т.2, а.с.74), яка зазначене
підтвердила в своїх поясненнях в
судовому засіданні суду першої
інстанції.

Даний факт було розглянуто створеною
комісією поліклініки 20 червня 2013р. (т.2,
а.с. 202-204), якою встановлені факти
порушення ОСОБА_1 правил внутрішнього
трудового розпорядку, вимог Наказу МОЗ
України від 27.12.1999р. № 302 "Про
затвердження форм облікової
статистичної документації, що
використовуються в поліклініках
(амбулаторіях)" при оформленні карточки
попереднього запису на прийом до
лікаря, вимог наказу від 08.02.2011р. за № 44а
п. 1 та п.З "Про затвердження форм
облікової документації» та інше.

Позивач не заперечує факту направлення
поштою табеля обліку робочого часу та
графіку обліку робочого часу на адресу
поліклініки, відповідач також
підтверджує даний факт, отже дана
обставина визнана всіма сторонами по
справі. Керуючись ст. 61 ЦПК України
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Наказом головного лікаря КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка № 3" за
№ 255-К від 09 липня 2013р. (т.1,а.с.124) ОСОБА_1
притягнута до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
за систематичне невиконання нею без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї правилами внутрішнього
трудового розпорядку, враховуючи
раніше отримані догани.

Від ознайомлення з наказом про
звільнення позивач відмовилась (акт
від 09.07.2013 р., т.1, а.с. 125). Підставою для
притягнення до дисциплінарної
відповідальності була скарга ОСОБА_4 на
ім'я Харківського міського голови на
дії кардіолога під час прийому лікарем
10 червня 2013р. (т.1,а.с. 16), висновок
комісії про розгляд скарги ОСОБА_4
(т.2,а.с.208-209), доповідна записка ОСОБА_10
від 10.06.2013р. (т.2.,а.с.73) .

Допитаний судом першої інстанції в
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що йому
не була надана медична допомога, а його
дружину ОСОБА_15 лікар оглянула. В
судовому засіданні встановлено, що
позивач записала її до листка
самозапису, але в амбулаторну картку
запису не зробила. При цьому лікар під
час прийому фіксувала все технічними
засобами. Отже, пацієнт ОСОБА_4
наголошує, що не отримав медичної
допомоги від лікаря.

В судовому засіданні був оглянутий
оригінал листка попереднього запису на
прийом до лікаря - кардіолога ОСОБА_1 та
оглянуті медичні картки осіб, згідно
переліку. В більшості медичних
амбулаторних карток відсутній запис
лікаря щодо здійснення прийому, ці ж
самі особи значаться і в інших листках
за 21.06.2013р., (т.3.,а.с.31) за 12.03.2013р.
(т.1.,а.с.148). Здійснюючи лікарем -
кардіологом запис до листка самозапису
осіб, які не були в неї на прийомі є
порушенням наказу МОЗ України від
27.12.1999 р. № 302 "Про затвердження форм
облікової статистичної документації,
що використовується в поліклініках
(амбулаторіях)" при оформленні листа
попереднього запису на прийом до
лікаря та порушенням п.1 та п.З Наказу
КЗОЗ "Харківська міська поліклініка №
3" № 44а "Про затвердження форм облікової
документації» щодо організації
реєстрації відвідувачів на прийом до
лікарів методом самозапису за формою №
040/о.

В зв»язку з наведеним суд першої
інстанції зробив обґрунтований
висновок про систематичне порушення
ОСОБА_1 Правил внутрішнього трудового
розпорядку, пунктів 2.1. , 2.9, 2.11.
Посадової інструкції, ст. 34 Закону
України "Основи законодавства України
про охорону здоров'я", яка передбачає,
що обов'язками лікуючого лікаря є
своєчасне і кваліфіковане обстеження і
лікування пацієнтів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 систематично не виконувала без
поважних причин обов'язки, покладені на
неї трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
внаслідок чого до неї були застосовані
заходи дисциплінарного стягнення,
оголошені догани, з дня накладання яких
і до наказу про звільнення не минуло
більше року. Зазначене підтверджується
матеріалами справи та не спростовано
позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7
статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього
Кодексу, може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

З Протоколу №2 засідання
профспілкового комітету КЗОЗ
"Харківська міська поліклініка № 3"
від 05 липня 2013р., вбачається, що ОСОБА_1
була запрошена на засідання, але не
з'явилась, про причини неявки не
повідомила. Вказаним протоколом надано
згоду на звільнення лікаря -кардіолога
ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п.З КЗпП
України ( т.І, а.с. 115-117, ас. 113, а.с.109-110).
Зазначеним спростовуються посилання
апелянта, що засідання профспілкового
комітету не було , ОСОБА_1 не
запрошувалася на засідання та
звільнена без згоди профспілкового
комітету.

10 липня 2013р. ОСОБА_1 отримала остаточний
розрахунок при звільненні, що
підтверджується видатковим касовим
ордером № 17 від 10 липня 2013р. та отримала
трудову книжку (т.2, а.с.44).
Заборгованість перед позивачем
відсутня (Довідка № 270 від 29.11.2014р.,т. З,
а.с. 88-89).

В зв»язку з наведеним судова колегія
вважає, що наказом № 255-к від 9 липня 2013
року ОСОБА_1 правильно звільнена з
посади лікаря кардіологічного
кабінету з 09.07.2013 року на підставі п.3 ст.
40КЗпП України за систематичне
невиконання нею без поважних причин
обов»язків, покладених на неї
правилами внутрішнього трудового
розпорядку , так як до неї раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Підстав для поновлення позивачки на
роботі не вбачається. Тому Наказ про
звільнення ОСОБА_1 за № 255 від 9 липня 2013
року не підлягає скасуванню.

Пунктом 2.2. Етичного кодексу
українського лікаря, затвердженого
постановою МОЗ України № 3 від 28.08. 2009р.
визначено, що лікар виконує свої
обов'язки з повагою до життя, гідності і
особистості кожного пацієнта на основі
морально-етичних принципів
суспільства, виходячи з Клятви лікаря
України та цього Кодексу.

Пунктом 2.10. Етичного кодексу
українського лікаря визначено, що
лікар своїм професіоналізмом,
морально-етичними переконаннями,
поведінкою у будь-яких життєвих
ситуаціях, ставленням до людини і до
виконання фахових обов'язків повинен
бути гідним прикладом своїх колег та
інших членів суспільства. Але протягом
2012 року ОСОБА_1 отримала від пацієнтів 12
скарг. За час роботи в поліклініці у
ОСОБА_1 змінилось 7 медичних сестер,
жодна з них не змогла з нею
співпрацювати , через образи та
приниження з боку лікаря. ОСОБА_1
працювала без медичної сестри, до чого
ОСОБА_2 не винна.

В ході судового розгляду справи,
сторонам пропонувалось вирішити
трудовий спір шляхом укладення мирової
угоди. Але позивачка в судовому
засіданні категорично відмовилась від
укладення мирової угоди з відповідачем
та наполягала на притягненні головного
лікаря до кримінальної
відповідальності.

Відповідач на роз'яснення права
укласти мирову угоду з ОСОБА_1 скликав
позачергові збори трудового колективу
на яких поставили питання поновлення
на роботі останньої та думку колективу
з цього приводу. Внаслідок чого
колектив звернувся з клопотанням до
суду першої інстанції та просив її не
поновлювати на роботі оскільки вони
вже багато років виконують замість
ОСОБА_1 роботу та мають з нею постійні
конфлікти, а остання не робить для себе
належних висновків, (т.2, а.с. 244-249).

Судова колегія знаходить, що суд першої
інстанції правильно зазначив, що
підстав для притягнення до
кримінальної відповідальності
головного лікаря ОСОБА_2 за ст .ст.172, 175 ,
366 КК України не вбачається, так як
матеріали справи свідчать , що відсутні
підстави для порушення кримінальної
справи за цими статями щодо головного
лікаря.

Твердження апелянта, що головний лікар
ОСОБА_2 упереджено до неї ставилася та
зробила все можливе для звільнення її з
роботи є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції
відповідно до закону обґрунтовано
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
повному обсязі в зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю
позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Харкова від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -
Судді-