АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3406/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тананайська Ю.А. Доповідач -
Кочкова Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя, і за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 на рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року та на
додаткове рішення цього суду від 13
лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що з липня
2004 року перебувала з відповідачем в
шлюбі, який розірвано в 2013 році, під час
проживання ними придбано автомобіль
Шевроле Лачетті та гараж АДРЕСА_1.
Оскільки після розірвання шлюбу
відповідач продав автомобіль,
позивачка просить стягнути половину
його вартості - 37805 гривень та половину
вартості гаража - 5200 гривень, всього 43005
гривень. Збільшивши у листопаді 2013 року
позовні вимоги, позивачка просила ще й
поділити земельну ділянку (дачу)
вартістю 800 гривень з 200 кущами малини
елітних сортів, вартістю 2000 гривень,
моторолер RF150S-7, вартістю 7644 гривні,
комп'ютер в комплекті вартістю 7279
гривень, телевізор LG вартістю 6799 грн. ЗО
коп., пральну машинку Індезіт, вартістю
2280 грн., меблеву стінку-гірку, вартістю
2100 гривень, перфоратор вартістю 2000
гривень, електропилораму вартістю 1500
гривень, телевізор Рейнфорд вартістю
1000 гривень, два пилососи вартістю 1000
гривень, стіл комп'ютерний вартістю 600
гривень, стілець комп'ютерний вартістю
400 гривень, електродриль вартістю 500
гривень, електролобзик вартістю 500
гривень, шліфувальну машинку вартістю
400 гривень, електричний чайник вартістю
350 гривень, міксер VICO вартістю 169
гривень, столовий набір на підставці
вартістю 150 гривень, набір ножів на
підставці вартістю 150 гривень,
кавомолку Aurora - 347 вартістю 129 гривень.
Крім того, позивачка вказувала, що у
період шлюбу проведено поліпшення в
квартирі 7 по Сонячному кварталу 11 в м.
Марганці: встановлено індивідуальне
опалення (двухконтурний котел Фероллі
вартістю 4600 гривень, монтажні роботи,
вартістю 3400 гривень), встановлено 4
металопластикових вікна на суму 7000
гривень, зроблено капітальний ремонт
кімнати, вартістю 5000 гривень, зроблено
утеплення квартири, вартістю 5000
гривень, встановлено кондиціонер
вартістю 2500 гривень, встановлено
броньовані двері вартістю 2500 гривень,
проведено покриття підлоги ковроліном
вартістю 2000 гривень. Просила суд
поділити майно та виділити їй майно на
суму 34800 гривень та стягнути з
відповідача 42855 гривень в рахунок
вартості проданого автомобіля та
гаражу (а.с.2-5, 74-78).

У листопаді 2013 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічним
позовом та просив врахувати в спільне
майно: оплату навчання ОСОБА_2, в
Бердянському інституті підприємництва
з 1 вересня 2006 року по 2009 рік на суму 3057
гривень, оплату за медичне
обслуговування з метою
криоконсервації (заморозки та
зберігання) двох ембріонів на строк до
23 грудня 2013 року в Центрі
репродуктивної медицини м. Мінськ,
вартістю 71523 гривні 71 коп. Просив
виділити йому майно на суму 10861 грн.15
коп. та стягнути витрачені кошти на
навчання та лікування 37290 грн.35 коп. У
подальшому збільшив позовні вимоги та
просив врахувати майно, яке
знаходиться у позивачки: пральну
машинку Індезіт, вартістю 2280 гривень,
міксер VICO вартістю 169 гривень,
кавомолку Aurora - 347 вартістю 129 гривень,
стіл комп'ютерний вартістю 600 гривень,
стілець комп'ютерний вартістю 400
гривень, загальною вартістю 3578 гривень,
та позику, отриману ним на підприємстві
для оплати поїздок до Єгипту в 2012 році
на суму 3227 грн.04 коп., в 2013 році на 5485
грн.80 коп. (а.с.29-30).

Рішенням Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 25
грудня 2013 року з урахуванням ухвали
цього суду від 11 січня 2014 року про
виправлення описки позов ОСОБА_2 та
позов ОСОБА_3 задоволені частково:
поділено спільно набуте майно
загальною вартістю 34 650 гривень 30 коп.:
комп'ютер в комплекті вартістю 7279
гривень, телевізор LG вартістю 6799 грн.30
коп., моторолер марки RF150S-7, вартістю 7644
гривні, міксер VICO вартістю 169 гривень,
кавомолку Aurora вартістю 129 гривень,
пральну машинку Індезіт, вартістю 2280
гривень, котел Феролі вартістю 2200
гривень, кондиціонер вартістю 2500
гривень, меблеву стінку вартістю 2100
гривень, ковролін вартістю 600 гривень,
телевізор Рейнфорд вартістю 800 гривень,
пилосос вартістю 1000 гривень,
комп'ютерний стіл вартістю 600 гривень,
комп'ютерний стілець вартістю 400
гривень, набір ножів вартістю 150
гривень, кошти, витрачені на придбання
путівки в сумі 3206 гривень. Виділено
ОСОБА_2: комп'ютер в комплекті вартістю
7279 гривень, моторолер марки RF150S-7,
вартістю 7644 гривні, міксер VICO вартістю
169 гривень, кавомолку Aurora вартістю 129
гривень, комп'ютерний стіл вартістю 600
гривень, а всього на суму 15821 гривень 30
коп. Виділено ОСОБА_3: телевізор LG
вартістю 6799 грн.30 коп., пральну машинку
Індезіт, вартістю 2280 гривень, котел
Ферролі вартістю 2200 гривень,
кондиціонер вартістю 2500 гривень,
меблеву стінку вартістю 2100 гривень,
ковролін вартістю 600 гривень, телевізор
Рейнфорд вартістю 800 гривень,
компютерний стілець вартістю 400
гривень, набір ножів вартістю 150
гривень, пилосос вартістю 1000 гривень, а
всього на суму 18829 гривень 30коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію 98 гривень 85 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 189 гривень 28 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 157 гривень 22 коп.
(а.с. 112-117, 132).

Додатковим рішенням Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року відмовлено
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині поділу автомобіля Шевроле
Лачетті, вартістю 75610 гривень, гаражу
АДРЕСА_1, вартістю 10400 гривень,
земельної ділянки (дачі) вартістю 800
гривень, 200 кущів малини елітних сортів,
вартістю 2000 гривень, перфоратору
вартістю 2000 гривень, електропилорами
вартістю 1500 гривень, електродрилі
вартістю 500 гривень, електролобзика
вартістю 500 гривень, шліфувальної
машинки вартістю 400 гривень,
електричного чайника вартістю 350
гривень, столового набору на підставці
вартістю 150 гривень, вартості
проведених монтажних робіт - 3400
гривень, 4 металопластикових вікон на
суму 7000 гривень, броньованих дверей
вартістю 2500 гривень, виконання
капітального ремонту кімнати, вартістю
5000 гривень, утеплення квартири,
вартістю 5000 гривень, покриття підлоги
ковроліном вартістю 2000 гривень.
Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про поділ оплати за
навчання ОСОБА_2, в Бердянському
інституті підприємництва в сумі 3057
гривень, оплати за медичне
обслуговування в Центрі
репродуктивної медицини м. Мінську в
сумі 71523 грн. 71 коп., позики на оплату
отриманих путівок в 2012 році в сумі 3227
гривень 04 коп., частини позики
отриманої в 2013 році в сумі 2279 гривень 80
коп. (а.с. 151-152).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення її
позовних вимог у повному обсязі, а в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити, крім того, просить
скасувати додаткове рішення суду,
посилаючись на його незаконність (а.с.
120-125, 154-156).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду та додаткового рішення суду в
межах доводів апеляційних скарг і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що з 24 липня 2004 року по 26
червня 2013 року сторони перебували в
шлюбі, шлюбні відносини припинено з
квітня 2013 року. За час шлюбу сторони
придбали наступне майно: моторолер
RF150S-7 вартістю 7644 гривні, компьютер в
комплекті вартістю 7279 гривень (ар.с.34),
телевізор LG вартістю 6799 грн. 30
коп.(ар.с.35), пральну машинку Індезіт,
вартістю 2280 грн.(ар.с.69), міксер VICO
вартістю 169 гривень (ар.с.67), кавомолку
Aurora - 347 вартістю 129 гривень (ар.с.68).
Котел Фероллі за 2200 гривень,
кондиціонер вартістю 2500 гривень,
меблеву стінку-гірку, вартістю 2100
гривень, ковролін вартістю 600 гривень,
телевізор Рейнфорд вартістю 800 гривень,
набір ножів вартістю 150 гривень,
пилосос вартістю 1000 гривень, стіл
комп'ютерний вартістю 600 гривень,
стілець вартістю 400 гривень, Наявність
вказаного майна і його вартість
визнана сторонами, а тому відповідно до
ст.61 ЦПК України ці обставини не
підлягають доказуванню.

Крім того, в березні 2013 року ОСОБА_3,
отримавши за місцем роботи - ПАТ «МГЗК»
безпроцентний займ - придбав путівку до
Єгипту, де відпочивав із дружиною з 10
березня 2013 року. Із довідки ПАТ «МГЗК»
від 14 листопада 2013 року вбачається, що
із заробітної плати ОСОБА_3 за період із
квітня 2013 року по жовтень 2013 року
утримано 3206 гривень на погашення
сказаного займу.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2 та зустрічні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що майно придбано під час шлюбу
за спільні кошти подружжя, його
наявність підтверджена належними
доказами, тому воно підлягає поділу
порівну між сторонами, як і борг за
зобов'язанням, що виникло в інтересах
сім'ї.

Вказані висновки суду відповідають
нормам матеріального та
процесуального права, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, а згідно з
ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки суд
відмовив в задоволенні клопотання
представника позивачки про допит
свідків, тим самим позбавив її право на
подання доказів - не свідчить про
незаконність рішення суду, оскільки
відповідно до ст.. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог щодо поділу гаражу
АДРЕСА_1 вартістю 10400 гривень, земельної
ділянки (дачі) вартістю 800 гривень, суд
першої інстанції правильно посилався
на те, що позивачкою не надано суду
доказів, що вказане майно є спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
право власності на вказані об'єкти
відповідно до вимог діючого
законодавства не зареєстровано.

Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, а відповідно до
ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.
Розписки про передання коштів
відповідачем, на які ОСОБА_2 посилалась
як на доказ набуття права власності на
спірне майно, не свідчать про укладення
договору купівлі-продажу та реєстрацію
права власності, тому не явля.ться
належними і допустимими доказами.

Крім того, виходячи із вимог ч.3 ст. 10, ч.1
ст. 1, ч.3 ст. 60 ЦПК України щодо
обов'язків доказування, позовні вимоги
ОСОБА_2 щодо поділу 200 кущів малини
елітних сортів, вартістю 2000 гривень,
перфоратору вартістю 2000 гривень,
електропилорами вартістю 1500 гривень,
електродрилі вартістю 500 гривень,
електролобзика вартістю 500 гривень,
шліфувальної машинки вартістю 400
гривень, електричного чайника вартістю
350 гривень, столового набору на
підставці вартістю 150 гривень, вартості
проведених монтажних робіт - 3400
гривень, 4 металопластикових вікон на
суму 7000 гривень, броньованих дверей
вартістю 2500 гривень, виконання
капітального ремонту кімнати, вартістю
5000 гривень, утеплення квартири,
вартістю 5000 гривень, покриття підлоги
ковроліном вартістю 2000 гривень також
не підлягають задоволенню через
відсутність належних і допустимих
доказів наявності такого майна, його
вартості та придбання у період шлюбу за
спільні кошти подружжя. Крім того,
вартість проведених монтажних робіт -
3400 гривень, 4 металопластикових вікон
на суму 7000 гривень, броньованих дверей -
2500 гривень, капітального ремонту
кімнати - 5000 гривень, утеплення
квартири - 5000 гривень не підлягає
поділу, оскільки відповідно до ст.. 186 ЦК
України річ, призначена для
обслуговування іншої (головної) речі і
пов'язана з нею спільним призначенням,
є її приналежністю; приналежність
слідує за головною річчю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом також встановлено, що у травні 2013
року ОСОБА_2 надала дозвіл ОСОБА_3 на
продаж автомобіля Шевроле Лачетті,
який придбано в період шлюбу.
Автомобіль був проданий, а половина
його вартості передана позивачці, що
підтверджується розпискою від 22 травня
2013 року (а.с. 96), відповідно до якої
ОСОБА_2 не має фінансових претензій до
ОСОБА_3 за проданий автомобіль.
Написання вказаної розписки позивачка
не заперечувала ні в апеляційній
скарзі, ні у судовому засідання
апеляційного суду, тому її посилання на
те, що кошти не були отримані - не
приймаються до уваги.

Також є правильними висновки суду
про відмову у поділі коштів, сплачених
за навчання ОСОБА_2 в Бердянському
інституті підприємництва з 1 вересня 2006
року по 2009 рік у сумі 3057 гривень,
вартості медичного обслуговування з
метою кріоконсервації (заморозки та
зберігання) двох ембріонів на строк до
23.12.13 року в Центрі репродуктивної
медицини м. Мінськ, вартістю 71523 гривні
71 коп., за путівку до Єгипту в 2012 році,
оскільки ці витрати були понесені в
період спільного проживання подружжя.

При розгляді справи судом правильно
застосовані норми матеріального права,
зокрема ст..65 СК України, згідно до якої
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого із подружжя, якщо майно,
отримане за договором, використане в
інтересах сім'ї: зокрема в березні 2013
року ОСОБА_3 придбав путівку до Єгипту
та з 10 березня 2013 року разом з
позивачкою відпочивали. Оплата путівки
проводилась шляхом видачі ПАТ «МГЗК»
безпроцентного займу. Згідно до
довідки від 14 листопада 2013 року із
заробітної плати ОСОБА_3 проводиться
утримання виданого безпроцентного
займу з квітня 2013 року (припиненні
шлюбні відносини) по жовтень 2013 року
утримано 3206 гривень, тому половина
вказаної суми підлягає стягненню з
ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2
на не зрозумілість стягнутої суми за
придбання путівок - не свідчить про
неправильність її розрахунку, оскільки
судом першої інстанції стягнута
половина фактично сплаченої ОСОБА_3
суми після припинення шлюбних
відносин, а не половина повної вартості
путівки (а.с. 71). Позивачка не
заперечувала, що вказана позика була
отримана відповідачем за місцем його
роботи та витрачена на придбання
путівки для відпочинку для їх сім'ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
рішенні суду не зазначено, чому не
підлягає поділу інше майно, є
необґрунтованими та спростовуються
текстом судового рішення. Підставою
для відмови в задоволенні позовних
вимог як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 є
недоведеність вказаних вимог та
неподання належних доказів відповідно
ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 1, ч.3 ст. 60 ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції у
відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України
було роз'яснено щодо можливості
надання таких доказів та призначення
судово-будівельної та товарознавчої
експертизи, для встановлення вартості
проведених ремонтних робіт в квартирі
та вартості майна, яке придбавалося в
період шлюбу. Однак, сторони наданим їм
правом не скористались.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і зводяться до
переоцінки доказів, однак, відповідно
до ст. 212 ЦПК України виключне право
оцінки доказів належить суду 1
інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не
оскаржує.

Судом у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення та додаткового
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, доводи
апеляційних скарг не спростовують
правильність висновків суду, тому
апеляційний суд вважає, що рішення суду
та додаткове рішення є законними і
обґрунтованими, і їх слід залишити без
змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 25
грудня 2013 року та додаткове рішення
цього суду від 13 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: