У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук
С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Оніпко
О.В.

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку «Укргазбанк» на
рішення Рівненського міського суду від
04 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства акціонерного банку
«Укргазбанк», ОСОБА_2, треті особи
відділ державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визначення частки в
спільному майні, виключення з опису та
звільнення з під арешту ? частки
квартири,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 04 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства акціонерного банку
«Укргазбанк», ОСОБА_2, треті особи
відділ державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визначення частки в
спільному майні, виключення з опису та
звільнення з під арешту ? частки
квартири задоволено частково.

Визначено належну ОСОБА_1 ? частку в
спільній сумісній власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 45,5 кв.м.

В задоволенні вимог про виключення з
опису та звільнення з під арешту
належної ОСОБА_1 ? частки двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 відмовлено за
безпідставністю.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач вказує на його
незаконність в частині визнання
належної позивачу ? частки у спільній
сумісній власності на квартиру,
оскільки суд не врахував, що подружжя
ОСОБА_1, придбавши в кредит квартиру,
прийняли боргові зобов'язання перед
кредитором, а не лише ОСОБА_2, який
підписав договір, оскільки кредитний
договір укладений в інтересах сім'ї,
для придбання житла, а ОСОБА_1 дала
нотаріальну згоду на передачу квартири
в іпотеку. Приймаючи рішення суд не
застосував положення ст. 65 СК України.

Крім того, суд не врахував докази про
боргові зобов'язання ОСОБА_2 перед
банком та прийняв рішення, що чинить АБ
«Укргазбанк» перешкоди у реалізації
права задовольнити свої вимоги за
кредитним договором за рахунок майна
позичальника.

Вважає, що визнаючи за позивачем
належну їй ? частку на двокімнатну
квартиру суд мав одночасно визнати її
іпотекодавцем за договором іпотеки
№147/07/16.11.2007 року укладеним між ОСОБА_2
та АБ «Укргазбанк».

Вказує, що АБ «Укргазбанк» не може бути
відповідачем по справі.

В судовому засіданні уточнив
апеляційну скаргу та просив рішення в
частині задоволених позовних вимог
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні
вимог про виключення з опису та
звільнення з під арешту квартири
рішення суду першої інстанції не
оскаржене, а тому, у відповідності до ч.
1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Частково задовольняючи позов суд
правильно виходив з того, сторони в
період шлюбу за договором
купівлі-продажу, покупцем в якому
зазначено відповідача ОСОБА_2, придбали
квартиру АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме
майно є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, тому суд
обґрунтовано визначив ? частку належну
позивачу на квартиру.

Суд врахував, що ОСОБА_2 уклав кредитний
договір із ВАТ АТ «Укргазбанк» та
одночасно для забезпечення виконання
кредитних зобов'язань спірна квартира
за нотаріальною згодою дружини
передана відповідачем в іпотеку згідно
договору №147/07/ІЖ-Ф від 16.11.2007 р.

На підтвердження таких висновків
в рішення наведенні відповідні мотиви
та докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Статтею 41 Конституції України та
ст.321 ЦК України встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про
виконавче провадження", особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено арешт
належить їй, а не боржникові, може
звернутись до суду з позовом про
визнання права на майно і про його
звільнення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
ч. 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» вимоги осіб
щодо належності їм, а не боржнику,
майна, на яке накладено арешт,
вирішуються шляхом пред'явлення ними
відповідного позову до боржника та
особи, в інтересах якої накладено
арешт, про визнання права власності на
майно і звільнення його з під арешту.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги проте, що банк не може бути
відповідачем по справі безпідставні і
спростовується вищевикладеним.

Крім того, наявність боргових
зобов'язань іпотекодавця не означає, що
в судовому порядку не можна визначити
належну власнику частку із майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
оскільки право володіння та
користування майном не заборонено, а
визначення частки не є розпорядженням
ним, а тому доводи апеляційної скарги
про те, що оскаржуване рішення чинить
ПАТ АБ «Укргазбанк» перешкоди у
реалізації права задовольнити свої
вимоги за кредитним договором за
рахунок майна позичальника
безпідставні.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що
визначаючи за позивачем належну їй ?
частку на двокімнатну квартиру суд мав
одночасно визнати її іпотекодавцем за
договором іпотеки №147/07/16.11.2007 року
укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ АБ
«Укргазбанк», оскільки такі позовні
вимоги не заявлялись.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанцій та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
попередньої інстанцій були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку «Укргазбанк»
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 04 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :