У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О.,розглянувши в
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до Городоцької
міської ради Львівської області,
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватний нотаріус Городоцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
комунальне підприємство «Городоцьке
бюро технічної інвентаризації», про
визнання рішення незаконним, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 12 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом,
просить визнати незаконним рішення №538
від 19 листопада 2009 року виконавчого
комітету Городоцької міської ради
Львівської області «Про оформлення
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1». Вимоги обґрунтовує тим, що є
дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6,
з яким разом проживали у будинку
АДРЕСА_1, вели спільне господарство,
доглядали та підтримували будинок у
належному стані, провели ремонт
будинку, його фундаменту та стін,
провели заново воду та газ, проводили
оплату за комунальні послуги. Після
смерті чоловіка, вона і надалі проживає
у зазначеному будинку, оплачує
комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_2 -
колишня дружина ОСОБА_6, з якою він
розлучився у 1993 році, у вищезазначеному
будинку зареєстрована, проте не
проживала, комунальні послуги не
оплачувала, господарство не вела, у
лютому 2010 року незаконно оформила на
себе право власності на спірний
будинок на підставі оскаржуваного
рішення виконавчого комітету.

В суді позивач позов підтримала,
посилаючись на мотиви, викладені у
заяві, крім цього пояснила, що вказаний
будинок був зведений ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у
1980 році під час перебування їх у шлюбі.
Після розлучення ОСОБА_6, з серпня 1995
року вона перейшла проживати до
будинку останнього, де проживає до
сьогодні. Вважає, що рішення
виконавчого комітету Городоцької
міської ради є незаконним, оскільки
ОСОБА_2 у спірному будинку не проживала,
комісія будинок не обстежувала, ніяких
обмірів не проводила, а вона як дружина
померлого ОСОБА_6 має право на 1/2
частину будинку, як частку у спадковому
майні, Городоцька міська рада хоч і не
вийшла за межі своїх повноважень проте
прийняла рішення в порушення: Кодексу
про шлюб та сім'ю, зокрема не врахувала,
що вказаний будинок є спільною
сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
померлий не давав письмової згоди та не
уповноважував ОСОБА_2 на отримання і
реєстрацію права власності на спірний
будинок, а також вимог ст. 30-1 Закону
України «Про планування і забудову
територій», відповідно до якої
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється на
підставі сертифіката відповідності,
інших нормативно-правових актів.
Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 29 березня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 12 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалене нове рішення про задоволення
позову. Визнано незаконним рішення №538
від 19 листопада 2009 року виконавчого
комітету Городоцької міської ради
Львівської області «Про оформлення
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 14
січня 1997 року перебували у
зареєстрованому шлюбі та проживали в
будинку АДРЕСА_1 Львівської області.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із копій технічних
паспортів на спірний будинок за лютий
1993 року та січень 2009 року, такі складено
на замовлення власника будинку - ОСОБА_2

Рішенням Державної приймальної
комісії від 20 грудня 2008 року, прийнято в
експлуатацію одноквартирний
одноповерховий житловий будинок з
цокольним поверхом, що по АДРЕСА_1,
забудовником якого є ОСОБА_2 , що видно
із Акту про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_2
від 29 грудня 2008 року, розпорядженням
голови Городоцької районної Державної
адміністрації №1280 від 30 грудня 2008 року
затверджено акт Державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту -
будинку АДРЕСА_1 Львівської області.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 18
листопада 2009 року, наявності
технічного паспорта на будинку та
затвердженого акту Державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту, виконавчим комітетом
Городоцької міської ради 19 листопада
2009 року прийнято рішення №538 про
оформлення права власності на спірний
житловий будинок на ОСОБА_2 та видачу їй
свідоцтва про право власності на
вказаний будинок.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 09 липня 2012 року
у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - приватний
нотаріус Городоцького районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
комунальне підприємство Городоцьке
БТІ про визнання прийняття спадщини
недійсною, свідоцтва про право
власності на будинок АДРЕСА_1
Львівської області та договорів
купівлі-продажу будинку, а також
визнання права власності на будинок -
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
від 06 вересня 2012 року, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення районного
суду від 09 липня 2012 року, залишено без
задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції встановивши
відсутність обставин, які б вказували,
що виконавчий комітет Городоцької
міської ради ухвалюючи 19 листопада 2009
року рішення № 538 «Про оформлення права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
та видачу їй свідоцтва про право
власності на вказаний будинок», вийшов
за межі повноважень чи з інших підстав
порушив права ОСОБА_1, позивачем не
наведено, в суді не здобуто, вважав, що
оскаржуване рішення прийняте в межах
компетенції виконавчого комітету і у
встановленому законом порядку, підстав
до визнання його недійсним немає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції,
виходив, що за наявності на момент
прийняття спірного рішення акту
Державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта та розпорядження
про його затвердження, у виконавчого
комітету були відсутні підстави для
застосування листа Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 23
березня 1999 року № 12/5-126 «Щодо
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна, на які відсутні акти
прийняття їх в експлуатацію», спірний
будинок є спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 і ОСОБА_6, за час шлюбу між ОСОБА_1
та ОСОБА_6 спірний будинок був
добудований за спільні кошти, та
підтримувався у належному стані, за
нього сплачувалися комунальні та інші
необхідні платежі лише позивачем, тому
прийняття відповідачем незаконного
рішення про оформлення права власності
на цей будинок лише за відповідачем
ОСОБА_2, порушує майнові права позивача
у справі і такі підлягають захисту,
рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 09 липня 2012 року
не є перешкодою для звернення позивача
в суд з відповідним позовом.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Звертаючись з позовом до суду позивач
посилалася на те, що є дружиною
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, з яким
разом проживали у будинку АДРЕСА_1, вели
спільне господарство, доглядали та
підтримували будинок у належному
стані, провели ремонт будинку, його
фундаменту та стін, провели заново воду
та газ, проводили оплату за комунальні
послуги.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний будинок був зведений ОСОБА_2 і
ОСОБА_6 у 1980 році під час перебування
останніх у зареєстрованому шлюбі,
позивач та померлий ОСОБА_6 перебували
у зареєстрованому шлюбі починаючи з 14
січня 1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС України
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Проводячи оцінку поданих сторонами
доказів, суд апеляційної інстанції
залишив поза увагою зазначені вище
обставини, внаслідок чого не врахував,
що право на Ѕ частку у спільній
сумісній власності на спірний будинок
набуте померлим ОСОБА_6 до шлюбу з
позивачем.

За змістом ст. 35 КпШС України якщо
майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Якщо один із подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ст. 62 СК України).

За положенням ст. 3 ч. 1, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61,
213 ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних та юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь в справі. цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.
рішення суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Приймаючи до уваги доводи позивача про
те, що вона разом з померлим проживали
у вказаному будинку, вели спільне
господарство, доглядали та
підтримували будинок у належному
стані, провели ремонт будинку, його
фундаменту та стін, провели заново воду
та газ, проводили оплату за комунальні
послуги та покладаючи їх в основу свого
рішення, суд апеляційної інстанції у
порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК
України, наявність доказів, які
підтверджують вказані обставини не
перевірив, належних висновків, які б ці
доводи підтверджували або
спростовували не зробив, як наслідок
залишив поза увагою те, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях, а
рішення суду обґрунтовується лише тими
доказами, які дослідженні в судовому
засіданні та які мають значення для
правильного вирішення справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не врахував, що підставами для визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт.
Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
передчасного вирішення справи, колегія
суддів дійшла висновку, що указані
порушення повинні бути усунені судом
апеляційної інстанції та, в силу ст. 338
ЦПК України, рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
того ж суду.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню, як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 12 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук