АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/2729/2012
Номер провадження 22-ц/786/432/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого - судді: Хіль Л.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю.,Чічіля В.А.,

за участю секретаря:
Колодюк О.П.,

за участю: позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2 та її
представника - адвоката ОСОБА_3, третьої
особи ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання недійсною
довіреності

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_1
на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 19 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання
права власності на квартиру,
зазначаючи, що 06.03.2009 року між ОСОБА_6,
яка діяла по дорученню від імені їх
бабусі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи позивачами
доповнено позовні вимоги, просили
визнати довіреність ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_6 недійсною.

В обґрунтування доводів позовних вимог
посилались на те, що на час видачі
довіреності на представництво
інтересів ОСОБА_6, яка в подальшому
уклала з ОСОБА_14 договір
купівлі-продажу квартири, тобто 10.02.2009
року їх бабуся ОСОБА_7 через свій
тяжкий психічний стан уже не могла у
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а тому
вказана довіреність та всі договори,
укладені на її підставі не можуть бути
дійсними.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 09 листопада 2012 року до
участі по справі в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_6

Рішенням Октябрського районного суду м
Полтави від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання недійсною
довіреності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_1
просять скасувати рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 19 листопада 2013 року, посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначали,
що суд, відмовивши в проведенні
посмертної судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_7 порушив вимоги ст. 145
ЦПК України. Крім того вважають, що
судом проігноровані всі факти, які
свідчили про те, що на момент видачі
довіреності 10.02.2009 року ОСОБА_7 уже
страждала важкими хворобами, в тому
числі і пов'язаними з її психічним
розладом і не могла в повній мірі
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, відсутність в особи на
момент вчинення правочину необхідного
обсягу цивільної дієздатності є
підставою для недійсності такого
правочину.

Згідно зі ст. 30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на
ті випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
лютого 2009 року ОСОБА_7 видала
довіреність, якою вона уповноважила
ОСОБА_6 розпоряджатися її майном на
території України, з чого б воно не
складалося і де б воно не знаходилось.
Дана довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10

На підставі даної довіреності 06.03.2009
року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7 передала,
а ОСОБА_2 прийняла у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Даний
договір купівлі-продажу посвідчений
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_11

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 квітня 2010 року
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано
недієздатною з моменту набрання
рішенням законної сили (з 22.06.2010 року).

Під час розгляду даної справи, актом
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи № 178 встановлено, що ОСОБА_7
на час обстеження виявляє ознаки
склерозу сосудів головного мозку з
вираженим інтелектуально - мнестичним
зниженням. По своєму психічному стану
на час обстеження не може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. На питання про те, чи
могла ОСОБА_7 усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними в період
часу з 08.01.2009 року надати відповідь не
представилося можливим у зв'язку з
відсутністю необхідних для відповіді
на дане питання вичерпних відомостей
про її психічний стан.

Крім того, рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 01.07.2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_1 до ОСОБА_13, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу домоволодіння та
визнання права власності на частину
домоволодіння відмовлено. При цьому, в
ході розгляду даної цивільної справи
була проведена посмертна косімійна
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

За результатами розгляду даної справи
в апеляційному порядку, колегія суддів
приходить до висновку що обставини,
встановлені рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 01 липня 2013
року в частині встановлення психічного
стану ОСОБА_7 на момент видачі
довіреності 10.02.2009 року не підлягають
встановленню у відповідності до ч. 3 ст.
61 ЦПК України, тому суд першої
інстанції вірно взяв до уваги Акт
посмертної косімійної
судово-психіатричної експертизи № 137
від 15 лютого 2013 року Київського
міського центру судово-психіатричної
експертизи.

Так, даним Актом встановлено, що ОСОБА_7
станом на 10.02.2009 року страждала на
органічне ураження головного мозку
судинного ґенезу (гіпертонічна
хвороба, церебральний атеросклероз,
дискуляторна енцелофапатія з
інтелектуально - мнестиним зниженням і
емоційно - вольовими порушеннями.
ОСОБА_7 за своїм психічним станом на
10.02.2009 року усвідомлювала значення
своїх дій та могла керувати ними, однак
наявні у неї ознаки органічного
ураження головного мозку судинного
ґенезу (гіпертонічна хвороба,
церебральний атеросклероз,
дискуляторна енцелофапатія з
інтелектуально - мнестиним зниженням і
емоційно - вольовими порушеннями
істотно впливали на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Отже, проведеною у справі експертизою
не зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_7 під час видачі
довіреності 10.02.2009 року розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що існуючі в той час
порушення її психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання наданої
довіреності та укладеного в подальшому
в такому стані договору
купівлі-продажу недійсними з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до ст. 225 ЦК
України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України
передбачено, що висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими ст. 212
ЦПК України. Стаття 212 ЦПК України
зазначає, що жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції досліджувалися
й інші крім висновку експертизи докази,
зокрема, покази свідків.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
установивши, що експертиза не містить
чіткого й конкретного висновку щодо
психічного стану Осіповської на час
укладення оскаржуваного договору, та
дослідивши інші надані сторонами
докази, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції,
встановивши фактичні обставини справи,
повно та всебічно дослідивши надані
сторонами докази й визначивши
правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив
законне, обґрунтоване й справедливе
рішення. За таких обставин апеляційна
скарга піддягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 19 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя :
Л.М.
Хіль

Судді:

О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль