Справа № 463/548/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/362/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

при секретарі: Цар М.М.

З участю позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, компенсації (індексації) за
кожний місяць затримки відповідно до
індексу споживчих цін, середнього
заробітку за затримку виплати
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 11 вересня
2013 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути із фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) заборгованість по
заробітній платі: за вересень 2011 року-1
000 грн., за жовтень 2011 року - 1 000 грн.; за
листопад 2011 року - 1 000 грн.; за грудень
2011 року - 1004 грн.; за січень 2012 року - 1073
грн.; лютий 2012 року - 1073 грн.; березень 2012
року - 1073 грн,; квітень 2012 року-1073 грн.;
травень 2012 року - 1094 грн.; червень 2012
року-1094 грн.; липень 2012 року - 1102 грн.;
серпень 2012 року - 1 102 грн.; вересень 2012
року ( за 2 дні) 146, 92 грн.;, що становить 12
855, 92 грн. та компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 903, 37
грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
середньомісячний заробіток за весь час
затримки розрахунку в сумі 13 224 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь
держави судовий збір в розмірі 279, 83 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає оскаржуване рішення суду
незаконним, судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
неповно з»ясовано обставини справи.

При вирішенні спору, судом не
враховано, що позивач була звільнена з
посади кухаря ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1»
03.09.2012 року за згодою сторін. На час
розірвання договору жодного конфлікту
між сторонами по справі не виникло, з
позивачкою було проведено повний
розрахунок на день звільнення, зокрема,
виплачено компенсацію за
невикористану відпустку, а також
видано належним чином оформлену
трудову книжку.

Він, як відповідач по справі, зазначає,
що вчасно сплачував за позивачку
обов»язкові податки та подавав
відповідні звіти та відомості про
нарахування заробітної плати у
податкову інспекцію та фонди.

Судом не взято до уваги, що окрім
підпису позивача у відомостях
містилися підписи і інших працівників.

З рішення суду не вбачається чим
завдано позивачці моральної шкоди.

Жодних доказів того, що у позивача
погіршився стан здоров»я, відбулися
зміни у життєвих і виробничих
стосунках, які були б пов»язані
безпосередньо з винними діями
відповідача суду не подано. Будь-яких
звернень щодо заподіяння шкоди
позивачу чи добровільного
відшкодування збитків на адресу
відповідача не надходило.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2
на заперечення доводів апеляційної
скарги, вивчивши матеріали цивільної
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з
01.09.2011 року по 03.09.2012 року перебувала у
трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3
згідно укладеного трудового договору
від 01.09.2011 року ( а.с.6), працюючи кухарем
у ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1».

03.09.2012 року позивачка ОСОБА_2 звільнена
з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України - за згодою сторін, що
підтверджується поясненнями позивачки
та записом у трудовій книжці (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги
позивачки ОСОБА_2 в частині стягнення
заробітної плати з ФОП ОСОБА_3, суд
виходив із умов трудового договору, де
в п.3 зазначено, що фізична
особа-підприємець зобов»язався
оплачувати працю працівника у розмірі
1000 грн., але не нижче законодавчо
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати.

Згідно п.6 договору сторонами
визначено, що тривалість щорічної
оплачуваної відпустки та час її
надання становить 24 календарні дні з
01.09.2012 року по 24.12.2012 року.

Зібраними по справі доказами
відповідачем ОСОБА_3 не представлено
суду доказів, зокрема, оригіналів
платіжних відомостей із яких би
вбачалося, що позивачка отримувала
заробітну плату.

Представлені копії платіжних
відомостей у яких позивачка заперечила
свій підпис про отримання заробітної
плати судом підставно не взяті до уваги
як належні докази та згідно
повідомлення №1697/1698 від 28.05.2013 року
судового експерта Львівського НДІСЕ по
копіях платіжних відомостей провести
експертизу немає можливості ( а.с.147).

Доводи апелянта про те, що за позивачку
він проводив оплату страхових внесків
та представив суду дані податкових
розрахунків, які ним були сплачені не є
доказом виплати заробітної плати
працівнику у відповідності до вимог
ст.ст. 95, 115 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації проводиться в
день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред»явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Відповідачем не представлено суду
належних та допустимих доказів, які б
підтвердили факт проведення
розрахунку при звільненні з роботи
03.09.2012 року позивачки ОСОБА_2 відтак суд
у відповідності до вимог ст.116 КЗпП
України стягнув із відповідача на
користь позивачки заборгованість по
заробітній платі у розмірі
передбаченому умовами трудового
договору, а також компенсацію за
невикористану позивачем щорічну
основну відпустку у розмірі 903грн.37
коп., яка була визначена самим
відповідачем ( а.с.25).

Судом встановлено, що відповідач
затримав розрахунок із позивачем більш
як на 12 місяців, тому відповідно до
вимог ст.117 КЗпП України, виходячи із
середньомісячного заробітку 1102 грн.
стягнув компенсацію за період
затримки розрахунку до дня
постановлення судового рішення, що
відповідає вимогам трудового
законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_3 про недоведеність
позивачкою завданої їй моральної
шкоди, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду відповідає
вимогам ст.237-1 КЗпП України, оскільки
сам факт невиплати заробітної плати
приводить до втрати нормальних
життєвих зв»язків, переживань,
моральних страждань та вимагає
додаткових зусиль для організації
свого життя та життя сім»ї, особливо, із
дітьми, які потребують того, що їм
належиться.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідачем ОСОБА_3 не представлено
суду доказів, які б давали підстави
сумніватися або заперечити доводи
позовної заяви позивачки ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
є обґрунтованим, законним та
справедливим, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин