Справа № 274/4842/13-ц Провадження № 2/0274/117/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за
позовомОСОБА_1, представником якого є
ОСОБА_2,до1) ОСОБА_3, 2) Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області в особі
Бердичівського районного сектору,
представником якого є
ОСОБА_4,провизнання особи такою, що
втратила право на користування житлом
та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у
якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування будинком
за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
в особі Бердичівського районного
сектору зняти ОСОБА_3 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 проти позову заперечила,
посилаючись на те, що будинок за
адресою АДРЕСА_1, купувався в дуже
аварійному стані, і вона його разом з
ОСОБА_1 будувала, вкладала в нього
кошти, внаслідок чого будинок суттєво
змінив свої якісні характеристики,
оплачувала комунальні платежі. Через
деякий час ОСОБА_1 почав чинити їй
перешкоди у користуванні зазначеним
будинком, застосовуючи до неї фізичне
насильство та не пускаючи її, внаслідок
чого вона змушена була шукати собі інше
житло.

Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
проти позову заперечило, посилаючись
на те, що зобов'язання зняття з
реєстрації є похідним від права
користування житлом та залежить від
вирішення та задоволення позовних
вимог щодо позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 23.04.2004 р.,
укладеного ним з ОСОБА_5, набув у
власність 32/100 часток будинку за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
цим договором дарування та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 18.06.2004 р. (а. с. 6 - 8).

Вказаним часткам будинку присвоєна
адреса: АДРЕСА_1, що випливає з
відомостей адресно-довідкового
підрозділу Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області (а. с. 9), листа
(висновку) Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 09.04.2012 р. № 432
(а. с. 47), постанови дільничного
інспектора міліції Бердичівського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Житомирській області С.М. Кравця про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 16.09.2009 р. (а. с. 53) та пояснень
ОСОБА_1, ОСОБА_3.

12.08.2005 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб, що встановлено
рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11,
яке 01.06.2012 р. набрало законної сили (а. с.
5).

ОСОБА_3 після початку розгляду справи
по суті були повідомлені обставини, які
можуть бути підставою для визнання 32/100
часток будинку (кв. 2) за адресою:
АДРЕСА_1, її та ОСОБА_1 спільною сумісною
власністю, у зв'язку з чим судом їй було
роз'яснено право звернутись з
відповідним позовом, після відкриття
провадження за яким заявити клопотання
про зупинення провадження у справі,
однак, як вона пояснила, станом на 15.04.2014
р. такий позов нею не подавався.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 57 Сімейного кодексу України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Таким чином, суд виходить з того, що 32/100
часток будинку (кв. 2) за адресою:
АДРЕСА_1, є особистою приватною
власністю ОСОБА_1.

На підставі наявних у справі доказів
неможливо з'ясувати, коли саме ОСОБА_3
почала фактично проживати у будинку за
адресою: АДРЕСА_1, але з пояснень ОСОБА_1,
ОСОБА_3 випливає, що остання почала там
проживати до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1,
оскільки у той час вони проживали
однією сім'єю, але не перебували у шлюбі
між собою.

Згідно відомостей адресно-довідкового
підрозділу Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1, була зареєстрована
15.09.2005 р. (а. с. 9).

Беручи до уваги наведене, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_3 почала проживати
у будинку за адресою: АДРЕСА_1, як член
сім'ї ОСОБА_1.

Частиною першою статті 401, частиною
першою статті 402 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом. Сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною першою статті 405 Цивільного
кодексу України встановлено, що . члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Враховуючи зазначені норми Цивільного
кодексу України, суд вважає, що право
ОСОБА_3 користування будинком за
адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло в
неї на підставі закону як у члена сім'ї
власника цього будинку - ОСОБА_1.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 дали показання про те, що
ОСОБА_3 з 2011 р. не проживає у будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дали
показання про те, що ОСОБА_3 не проживає
у будинку за адресою: АДРЕСА_1, проте з
якого часу вони точно не пам'ятають.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 дали
показання про те, що ОСОБА_3 проживає з
іншим чоловіком (має іншу сім'ю).

У листі (висновку) Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 09.04.2012 р. № 432
вказано, що ОСОБА_3 протягом трьох
місяців живе у громадянському шлюбі з
ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 47).

Про створення ОСОБА_3 нової сім'ї
зазначено також у рішенні
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 21.05.2012 р. у
справі № 0603/2-1673/11, яке 01.06.2012 р. набрало
законної сили, яким шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було розірвано (а. с. 5).

Оцінивши зазначені показання свідків,
лист та рішення, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 з 2011 р. не проживає у
будинку за адресою: АДРЕСА_1, при цьому з
січня 2012 р. вона проживає однією сім'єю
з ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_13 дали показання
про те, що ОСОБА_1 ще до розірвання шлюбу
з ОСОБА_3 почав проживати з іншою жінкою
у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Про створення ОСОБА_1 нової сім'ї
зазначено також у рішенні
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 21.05.2012 р. у
справі № 0603/2-1673/11, яке 01.06.2012 р. набрало
законної сили (а. с. 5).

Зважаючи на наведене у попередніх двох
абзацах, суд вважає, що до ухвалення
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 21.05.2012 р.
у справі № 0603/2-1673/11 ОСОБА_1 проживав
однією сім'єю з іншою жінкою у будинку
за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною третьою статті 406 Цивільного
кодексу України визначено, що сервітут
може бути припинений за рішенням суду
на вимогу власника майна за наявності
обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що непроживання ОСОБА_3 з
січня 2012 р. у будинку за адресою:
АДРЕСА_1, її проживання з цього ж часу
однією сім'єю з ОСОБА_14 за адресою:
АДРЕСА_2, проживання ОСОБА_15 до
розірвання рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11
шлюбу з ОСОБА_3, однією сім'єю з іншою
жінкою у будинку за адресою: АДРЕСА_1, є
обставинами, які мають істотне
значення для припинення права
користування ОСОБА_3 будинком за
адресою: АДРЕСА_1 (сервітуту).

ОСОБА_3 не подала доказів, які б
вказували, що вона, починаючи з січня 2012
р., намагалась користуватись будинком
за адресою: АДРЕСА_1, але ОСОБА_1
перешкоджав їй у цьому. Показання
свідків з її боку - ОСОБА_12, ОСОБА_7 та
ОСОБА_13 щодо дій ОСОБА_1 з перешкоджання
їй користуватись вказаним будинком або
стосуються періоду до січня 2012 р., або з
них неможливо встановити, якого саме
періоду вони стосуються, ці показання є
дуже загальними (неконкретними).

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині
вимоги про Визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування будинком
за адресою: АДРЕСА_1, підлягає
задоволенню.

Щодо позову ОСОБА_1 в частині вимоги про
зобов'язання Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області в особі
Бердичівського районного сектору
зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку
за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає, що
норми Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" не передбачають
знаття з реєстраційного обліку, а
передбачають зняття з реєстрації місця
проживання.

Крім того, ОСОБА_1 не подав будь-яких
доказів, які б вказували, що між ним та
Управлінням Державної міграційної
служби України в Житомирській області
в особі Бердичівського районного
сектору існує спір щодо зняття ОСОБА_3 з
реєстрації.

Більше того, зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою (абзаци перший
та третій статті 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні"), тобто дане
рішення суду після набрання законної
сили є підставою для зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_3,
яка, як зазначалось раніше,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, у задоволенні позову
ОСОБА_1 в частині вимоги про
зобов'язання Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області в особі
Бердичівського районного сектору
зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку
за адресою: АДРЕСА_1, необхідно
відмовити.

Відповідно до частини першої статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Тобто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню у якості
відшкодування судових витрат 57,35 грн.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 63, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1., такою, що втратила право
користування будинком за адресою:
АДРЕСА_1

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
57,35 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 17.04.2014 р.