АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1179/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Басаєвва А.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

3 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Кулікової С.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 4 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в липні 2013 року до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовував свої вимоги тим, що йому
у відповідності до договору дарування
починаючи з лютого 2013 року належить на
праві власності квартира АДРЕСА_1. В
даній квартирі без реєстрації
проживають тривалий час також його
колишня дружина та син в той час вони
мають зареєстроване місце проживання
за адресою АДРЕСА_2.Він неодноразово
просив відповідачів звільнити спірну
квартиру, однак зробити це в
добровільному порядку вони
відмовляються. Так як проживання
відповідачів створює йому перешкоди у
користуванні чим порушує його право як
власника на свій розсуд володіти,
користуатися і розпоряджатися
належним йому майном. Тому просив суд
задовольнити заявлені ним вимоги та
виселити відповідачів із займаної
квартири без надання іншого жилого
приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року позов було
задоволено.

Виселено ОСОБА_4, та ОСОБА_5 з займаної
ними квартири АДРЕСА_1

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідачі подали апеляційну скаргу.
Де ставили питання про скасування
рішення суду та постановлення нового
про відмову у задоволенні позову.
Мотивуючи тим, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.
Вказуючи в рішенні на те, що
відповідачі проживають в даній
квартирі за відсутності правових
підстав, суд першої інстанції не взяв
до уваги та не з'ясував, що починаючи з
2001 року між позивачем та ними існувала
домовленість, що вони будуть проживати
в спірній квартирі. Оскільки після
продажу їх власної квартири вони
фактично були позбавлені житла. У
зв'язку з чим за попередньою згодою
позивача вони вселилися в спірну
квартиру. А відтак вважали, що
обставини щодо їх незаконності та
неправомірності вселення до спірної
квартири та користування нею не
доведені. Отже їх вселення в квартиру
відбулося як членів сімї власника і за
його згодою з дотриманням положень ст.
ст. 64, 156 ЖК України. Погіршення відносин
між сторонами почалися в 2007 році, коли
позивач познайомився з іншою жінкою.

Апелянт ОСОБА_4 у судовому засіданні
підтримала подану апеляційну скаргу.

Позивач не визнав апеляційну скаргу,
заперечував проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 будучи належним
чином повідомленим про розгляд справи
у судове засідання не з'явився,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомив. Колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача в силу вимог
ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності на підставі договору
дарування від 13 лютого 2013 року належить
квартира № АДРЕСА_1

У квартирі зареєстровані ОСОБА_3 -
позивач, ОСОБА_6- донька, ОСОБА_7 - онука.

Відповідач ОСОБА_4, (яка є колишньою
дружиною позивача) починаючи з 2006 року
та ОСОБА_5 - (син позивача) з 2002 року,
зареєстровані за адресою АДРЕСА_2.

Позивач ставлячи питання про виселення
вказував, що відповідачі проживають в
даній квартирі за відсутносі правових
підстав, зловживають алкогольними
напоями, вчиняють сварки. Зокрема, у 2012
році з приводу порушення громадського
порядку в Дарницькому РУГУ МВС України
у м. Києві було зареєстровано два
повідомлення про вчинення
кримінальних правопорушень. Крім того,
в провадженні СВ Дарницького РУГУ МВС
України в місті Києві знаходиться
кримінальне провадження за ознаками
складу злочину передбаченого частиною
першою статті 125 КК України по факту
нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (
дружині позивача ).

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що відповідачі не
довели правових підстав щодо володіння
або користування нерухомим майном
позивача - квартирою АДРЕСА_1, а відтак
позовні вимоги є законними та
обґрунтованими. Так якзгідно ст. 317 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно положень ст.391 ЦК України
визначено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 64
Житлового кодексу України передбачено,
що члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до частини другої статті 3
Сімейного кодексу України сімю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідачі хоча і проживають з
позивачем в спірній квартирі. Проте
вони не пов'язані спільним побутом, не
мають взаємних прав та обовязків. А
відтак не мають речових прав на чуже
майно.

Розглядаючи спір судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Посилання апелянтів на те, що їх
вселення до спірної квартири
відбулося як членів сімї власника(
наймача) і за його згодою з дотриманням
положень ст. ст. 64, 156 ЖК України, не
знайшло підтвердження у ході розгляду
справи. Виходячи з того, що позивач
набув право власності на спірну
квартиру лише в 2013 році у відповідності
до договору дарування в той час так
відповідачі проживають в спірній
квартирі з 2001 року ( згідно пояснень
сторін)

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді :