Справа № 336/4244/13-ц
Пр. № 2/336/24/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», третя особа - приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_2, про
виключення запису з реєстру обтяжень
нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом про
скасування записів в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про державну реєстрацію іпотеки № 684026
від 05.07.2007 року та про державну
реєстрацію обтяження у виді заборони
на нерухоме майно № 684081 від 05.07.2007 року.

В позові зазначає, що невстановлена
особа підробила її підписи в договорах
кредитування № 14/2007/1131/Фрб та іпотеки №
14/2007/1131/Фрб, за змістом яких вони
укладені між нею і відкритим
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Надра», правонаступником якого є
відповідач, 5 липня 2007 року. Між тим
вона не укладала з відповідачем ніяких
договорів, а коли дізналася про майнові
претензії банку, звернулась до
правоохоронних органів з із заявою про
притягнення до відповідальності осіб,
які від її імені вчинили підпис в
кредитному і іпотечному договорах.
Оскільки через недотримання умов,
необхідних для укладення договорів, а
саме: відсутність її волевиявлення на
їхнє укладення, ці договори є
неукладеними, просить захистити її
право власника шляхом скасування
записів в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно про державну
реєстрацію іпотеки № 684026 від 05.07.2007
року, а також про державну реєстрацію
обтяження у виді заборони на нерухоме
майно № 684081 від 05.07.2007 року.

В судовому засіданні підтримала
вимоги позову, пояснивши, що в травні 2009
року була запрошена до структурного
підрозділу банку «Надра» з приводу
досягнення згоди на реструктуризацію
її боргу і саме в цей день дізналася про
наявність договорів, укладених від її
імені, які містять не її підпис.
Приблизно в той же час, коли сталося
відвідування банку, вона побувала і у
нотаріуса, який посвідчував правочин,
де їй продемонстрували договір з
підписом, вчиненим нібито нею, який
фактично вона не підписувала.
Зазначені обставини спонукали її
звернутися до правоохоронних органів
із заявою про підробку документів, за
якою Орджонікідзевським РВ ЗМУ ГУМВС
України в області порушено кримінальну
справу.

Пояснила, що її паспорт громадянина
України втратила її донька - ОСОБА_3 - в
2008 році, коли позивач довірила цей
документ доньці під час продажу
квартири, що належала родині ОСОБА_1
Позивачці достеменно відомо, що її
донька скористалася її паспортом при
отриманні кредитів в інших банківських
установах, зокрема, в «ПУМБ».

Представник підтримав твердження
своєї довірительки. Заявив, що висновок
судової почеркознавчої експертизи, яка
призначалася слідчим при проведенні
досудового слідства, містить
беззаперечні твердження про те, що
підписи від імені його довірительки в
кредитному, іпотечному договорах, а
також в інших документах кредитної
справи виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою. Зазначений висновок є належним
і допустимим доказом, а доведення
вчинення такого правочину не може
ґрунтуватися на показаннях свідків.

У зв'язку з викладеним просить про
задоволення позову.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснивши, що позивач
безпосередньо укладала договори
кредитування та іпотеки, з'являючись в
банківську установу і к нотаріусу, яка
посвідчила договір іпотеки. На це
вказують співробітники банку, які
надавали позивачці консультативну,
інформаційну допомогу при укладенні
договорів. Сам по собі висновок
почеркознавчої експертизи без
урахування сукупності інших фактичних
даних не можна покладати в основу
рішення на користь позивачки.

Крім того, що позов не підлягає
задоволенню у зв'язку з
необґрунтованістю вимог, позивачкою
пропущена давність звернення до суду,
перебіг якої починається від дня коли
особа дізналася про порушення свого
права. Навіть якщо припустити, що про
підроблення її підписів в договорах
ОСОБА_1 дізналася в травні 2009 року, коли
вона підписувала заяву про
реструктуризацію боргу, з цього
моменту до дня її звернення до суду із
заявою про захист права пройшло більш
ніж встановлені законом три роки.
Причин поважності пропуску давності
позивач не зазначає.

У зв'язку з викладеним просить про
відмову у задоволенні позову.

Представник третьої особи пояснив, що
порушень «Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» нотаріусом при посвідченні
договору іпотеки № 14/2007/1131/Фрб від
05.07.2007 року допущено не було.

Вважає, що позов не підлягає
задоволенню через пропуск давності
звернення до суду за захистом права, а
посилання представника позивача на те,
що його довірителька дізналася про
порушення свого права з отриманням
витягів з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 24.04.2013 року, є
неспроможними, оскільки такі доводи не
узгоджуються із встановленими судом
обставинами про порушення
кримінальної справи за фактом
підроблення документів ще в грудні 2009
року; отримання ж зазначених витягів в
квітні 2013 року було зумовлене поданням
цього позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд не вбачає
підстав для задоволення первісного
позову і знаходить зустрічний позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що
Орджонікідзевським ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області порушено
кримінальну справу № 12930902 за фактом
підроблення документів за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК
України, яка знаходиться в провадженні
Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області та по
якій проведено почеркознавчу
експертизу (а. с. 14). Відповідно до
висновків експерта (а. с. 154-162), підписи в
графі «позичальник» в кредитному
договорі № 14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007 року;
в графі «іпотекодавець» в договорі
іпотеки № 14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007 року; в
акті перевірки наявності та стану
майна, що передане в заставу, 5 липня 2007
року; копії виписки з реєстру прав
власності на нерухоме майно; копії
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1; в графі «зазначену суму
одержав» в заяві на видачу готівки № 311
від імені ОСОБА_1 виконані не ОСОБА_1, а
іншою особою.

За змістом договору про іпотеку №
14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007 року (а. с. 87-89)
ОСОБА_1 передає в іпотеку відкритому
акціонерному товариству комерційному
банку «Надра» в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007 року належну їй
двокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

В силу ст. 208 ЦК України у письмовій
формі належить вчиняти правочини між
фізичною і юридичною особами, а згідно
із ст. 207 ЦК України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Як випливає з роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
право чинів недійсними», не є укладеним
правочин, у якому відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для
його укладення.

Виходячи з наведених положень закону
та роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України договори
кредитування № 14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007
року та іпотеки № 14/2007/1131/Фрб від 05.07.2007
року ( а. с. 84-89) належить вважати
неукладеними, оскільки, як випливає з
висновків почеркознавчого
дослідження, вони не містять
підтвердження волевиявлення одного з
учасників правочинів, так як не
підписані ним.

Правочини, які є неукладеними, не
можуть породжувати будь-яких
наслідків, вони не потребують визнання
їх недійсними, тому, на думку суду, для
відновлення становища, яке існувало,
позивачкою обраний правильний спосіб
захисту права.

На такі умовиводи суду не впливають
твердження представника відповідача
про те, що факт підписання зазначених
договорів позивачкою беззаперечно
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є співробітниками
банку і які показали суду, що пам'ятають
ОСОБА_1 як особу, якій вони надавали
допомогу при укладенні договорів з
відповідачем в липні 2007 року, а також
вказали на вчинення нею особисто
підписів під текстами цих договорів у
присутності свідків, виходячи з такого.

В силу ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, а згідно із ст. 218 ЦК
України заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За змістом частини першої статті 218 ЦК і
роз'яснень п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» не може
доводитися свідченнями свідків факт
вчинення правочину, а також виконання
зобов'язань, що виникли з нього.

У зв'язку з викладеним за наявності
належного і допустимого доказу, що
добутий у встановленому законом
порядку і не спростований іншими
допустимими фактичними даними, суд
враховує на користь вимог позивачки
висновок почеркознавчої експертизи і
не приймає до уваги засоби доказування,
застосовані представником
відповідача.

У зв'язку з викладеним суд доходить
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог.

Між тим суд не вбачає підстав для
ухвалення рішення на користь позивача,
виходячи з таких міркувань.

За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України
позовна давність, тобто строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, встановлюється
тривалістю в три роки, перебіг якого
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові, якщо суд не знайде
підстав для визнання поважними причини
пропущення позовної давності.

Вирішуючи клопотання представника
відповідача про застосування позовної
давності, суд доходить висновку, що
встановлена законом давність
звернення за судовим захистом
пропущена без поважних причин,
оскільки, як безумовно встановлено
судом, про порушення свого права
позивач дізналася не пізніше 17 травня
2009 року, коли особисто підписала анкету
позичальника на реструктуризацію
боргу (а. с. 55-56), з якої випливає, що
основне зобов'язання забезпечено
переданою в іпотеку квартирою АДРЕСА_1
(а. с. 55).

Ці фактичні дані логічно поєднуються з
поясненнями позивачки про те, що вона в
зазначений період була викликана
співробітниками банку для підписання
договору про реструктуризацію боргу,
при цьому позивач не заперечує проти
підписання нею особисто згаданої
анкети, а вчинення підпису вона пояснює
наставляннями її доньки, яка в
телефонній розмові порадила матері
здійснювати всі дії, які їй будуть
пропонувати посадові особи банку. За
поясненнями позивача, саме в цей період
вона переконалась, що підпис в договорі
іпотеки, продемонстрованому їй в
нотаріальній конторі, належить не їй.

Логіка її подальших дій, коли в грудні
2009 року вона звернулась до
правоохоронних органів з заявою про
порушення кримінальної справи за
фактом підроблення її підписів в
договорах кредитування та іпотеки,
також свідчить на користь наведених
умовиводів суду, а зміст описової
частини постанови посадової особи
Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області про
порушення кримінальної справи також
підтверджує ці обставини, оскільки
містить твердження про те, що порушення
кримінальної справи зумовлено
підробленням підписів ОСОБА_1 як в
договорі кредитування, так і в договорі
іпотеки (а. с. 14),

Надавши суду заяву за своїм змістом
про визнання права таким, що підлягає
захисту через поважність причини
пропуску давності, хоча й поіменовану
заявою про поновлення процесуальних
строків (а. с. 145), в основу своїх
тверджень позивач поклала доводи про
те, що вона дізналась про порушення
свого права, отримавши витяг з
Державного реєстру речових прав на
майно № 2834711 від 24.04.2013 року (а. с. 11-13), що
і зумовило подання нею позову з
пропуском давності.

Між тим суд, виходячи з наведених
міркувань, не може погодитись з цим
твердженням, оскільки, як вже
зазначено, воно суперечить
встановленому судом терміну, коли
особа достеменно дізналася про
порушення свого права.

Тому суд знаходить ґрунтовною заяву
представника третьої особи про те, що
отримання цього витягу було
продиктовано саме зверненням до суду, а
ці події (отримання витягу від 24.04.2013
року і подання позову 28 травня 2013 року)
співпали в часі.

На зазначений висновок суду не впливає
і дата проведення експертизи 28 грудня
2010 року), яка беззаперечно встановила
неналежність підпису позивачці в
письмових договорах, з урахуванням
якої давність звернення можна вважати
не пропущеною, оскільки при вирішенні
цього питання суд виходив з положення
цивільного закону про початок перебігу
давності, який співпадає з моментом,
коли особа дізналася про порушення
свого права.

Так як ще в травні 2009 року ОСОБА_1 крізь
призму свого особистого досвіду
повністю усвідомлювала порушення
свого права, так як напевно знала, що не
підписувала договори з банківською
установою, саме з цим періодом суд, як
зазначено, пов'язує початок перебігу
давності.

Згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України тягар
доведення перед судом переконливості
як вимог, так і заперечень закон
покладає на сторони.

Виходячи з викладеного, суд доходить
висновку, що право позивача не підлягає
захисту крізь призму правил цивільного
закону про позовну давність, оскільки
нею не доведено поважність причин її
пропуску.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 207, 208, 256, 257, 261, 267
ЦК України, ст.ст. 10, 59, 50, 212-215, 292, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Запорізької
області шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів після
проголошення рішення, а особами, які
беруть участь у справі, але не були
присутні в залі судового засідання під
час проголошення рішення, - в той же
строк з дня отримання копії рішення.

Суддя

О.В. Щаслива