У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного
О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Криворізького дитячого
будинку-інтернату Дніпропетровської
області в інтересах ОСОБА_5 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, Криворізького
дитячого будинку-інтернату
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_5, у якому просив визначити йому
додатковий строк для подання заяви про
прийняття спадщини після смерті його
доньки ОСОБА_6

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14
травня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року, позовну заяву ОСОБА_3
повернуто позивачеві для подання до
належного суду на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121
ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалу апеляційного
суду та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку про задоволення касаційної
скарги з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу для
подання до належного суду, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що спір про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини має
розглядатись за правилами ст. 109
ЦПК України.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

З позовної заяви убачається, що ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті його доньки ОСОБА_6 За
життя його донька проживала у АДРЕСА_1,
яка їй належала на праві власності.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року №3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають
із приводу нерухомого майна (частина
перша статті 114 ЦПК). Згідно з
положеннями статті 181 ЦК до нерухомого
майна належать: земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на них,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови, серед іншого, про
усунення від права на спадкування та
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Отже, для позовів про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини застосовуються
положення ЦПК України про виключну
підсудність.

Апеляційний суд залишаючи без змін
ухвалу суду першої інстанції,
безпідставно погодився з висновками
суду першої інстанції про те, що дана
справа не підсудна цьому суду, оскільки
в даному випадку позивач, як
спадкоємець, звернувся до суду з
позовом за захистом своїх порушених
прав, що випливають з його права на
спадкування нерухомого майна.

На порушення зазначених норм
процесуального права, суд на наведені
обставини уваги не звернув та не надав
їм оцінку в сукупності з іншими
доказами.

Також касаційний суд не може
погодитися із ухвалою районного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Оскільки суд першої інстанції
безпідставно не застосував положення
ст. 114 ЦПК України, його ухвала також не
відповідає вимогами ст. 210 ЦПК України,
що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 України є
підставою для ії скасування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку про необхідність
задоволення касаційної скарги та
передачу справи до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі з
підстав, передбачених ст. 336
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року скасувати, справу
передати до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко