У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ДП «Свалявське
лісове господарство» на рішення
Свалявського районного суду від 4
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ДП «Свалявське лісове
господарство» про скасування наказів
про звільнення та притягнення до
відповідальності, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячної
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ДП «Свалявське лісове господарство»
про скасування наказів про звільнення
та притягнення до відповідальності,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з
01.08.1995 року вона працювала на посаді
бухгалтера Плосківського лісництва
Свалявського держлісгоспу, яке в
подальшому перейменовано в ДП
«Свалявське лісове господарство».
Наказом від 18.02.2013 року її звільнено з
роботи із вказаної посади за п.2 ст. 41
КЗпП України, про що зроблений
відповідний запис у трудовій книжці.
Вважає звільнення незаконним, оскільки
вона безпосередньо не обслуговувала
грошові, товарні або культурні
цінності. У зв'язку з наведеним просила
позов задовольнити, скасувати накази
про звільнення та притягнення до
відповідальності, поновити її на
посаді, з якої її було звільнено та
виплатити відшкодування за час
вимушеного прогулу.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено.

З цим рішенням не погодився відповідач,
порушив питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права та не
відповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу з наведених підстав
підтримав.

Представник позивачки вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції свої висновки
мотивував тим, що позивач не є
матеріально відповідальною особою та
не відноситься до працівників, які
безпосередньо обслуговують грошові та
товарні цінності; крім цього,
прокуратурою Свалявського району
стосовно ОСОБА_1 кримінальної справи не
порушено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження про те, що судом не взято до
уваги надані відповідачем письмові
докази, що містять відомості, які мають
значення для справи і підтверджують
факт зловживання посадовими
обов'язками ОСОБА_1 та незаконного
привласнення нею коштів в сумі 537013,89
грн., чим завдано підприємству прямих
збитків; також судом не взято до уваги,
що позивачем ОСОБА_1 вчинено дії, що
містять ознаки кримінального
переслідування, у зв'язку з чим
прокуратурою Свалявського району
порушено три кримінальні справи, які
порушені по факту правопорушень.

Однак з даними доводами погодитися не
можна на підставі наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Як роз'яснено в а.2 п.28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» звільнення з підстав втрати
довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т. п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно наказу про припинення трудового
договору від 18.02.2013 року ОСОБА_1
звільнено з посади бухгалтера на
підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 8).

З вищевказаного наказу слідує, що
підставою для звільнення ОСОБА_1 стали
накази по підприємству №198 від 22.10.2012
року та №214 від 07.11.2012 року. Однак
відповідно до наказу №198 від 22.10.2012
року було створено комісію для
службового розстеження по факту
укриття реалізації лісопродукції в
Плосківському лісництві та проведено
перерозподіл обов'язків між членами
цієї комісії (а.с. 42). Тобто цей наказ не
має жодного відношення до роботи
позивачки і тому він не може бути
підставою для її звільнення.

Згідно наказу №214 від 07.11.2012 року
притягнуто до відповідальності
працівників підприємства за
результатами перевірки в
Плосківському лісництві, зокрема, за
допущені порушення (не проведення
товарно-транспортних накладних по
звітах) та викривлення звітності
звільнено бухгалтера Плосківського
лісництва ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 41
КЗпП України. (а.с. 43).

Однак, відповідно до посадової
інструкції ОСОБА_1 в її обов'язки не
входить безпосереднє обслуговування
товарних чи грошових цінностей і саме
на підставі цього слід констатувати, що
звільнення позивачки за пунктом 2 ч.1 ст.
41 КЗпП України є неправомірним.

На день винесення оскаржуваного наказу
вина ОСОБА_1 у спричиненні матеріальних
збитків ДП «Свалявське ЛГ»
обвинувальним вироком суду не
підтверджена; також згідно листа
прокуратури Свалявського району №77-1944
від 30.10.2013 року кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 прокуратурою району не
порушувалась (а.с.118).

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Тому колегія суддів констатує, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ДП «Свалявське
лісове господарство» відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 4 листопада 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :