АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 14 лютого
2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про захист прав споживача
та визнання недійсним пункту договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ
«Укрсоцбанк») про захист прав
споживача та визнання недійсним пункту
договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
укладений між ним та банком договір
містить несправедливі умови -
визначено суму заборгованості в
доларах США, що суперечить положенням
законодавства України, а тому просив
суд визнати п.1.1 укладений між
сторонами кредитного договору
недійсним.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 14 лютого 2014 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи, 25
квітня 2008 р. між сторонами було
укладено договір кредиту №24-12/80. /а.с.5-8/

Відповідно до п.1.1 сторони погодили, що
кредитор зобов'язується надати
позичальнику грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, у сумі 40 000 дол.
США, зі сплатою 14% річних та комісій, в
розмірі та порядку, визначеними
тарифами на послуги по наданню
кредитів, які додаються в додатку 1 до
цього договору, що є невід'ємною
складовою частиною цього договору, та
порядком повернення кредиту рівними
частинами, в сумі 222 дол. США, не пізніше
5 числа кожного місяця, починаючи з
місяця наступного за місяцем, в якому
було надано кредит, а у квітні 2023 р. в
сумі 262 дол. США, та з кінцевим терміном
погашення заборгованості за кредитом
не пізніше 05 квітня 2023 р. на умовах,
визначених цим договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з підстав
його недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
зв'язку з впливом фінансової кризи
істотно змінилися обставини, якими
сторони керувалися при укладанні
кредитного договору, а тому на підставі
ст.652 ЦК України договір може бути
змінено або розірвано, спростовуються
наступним.

Згідно керівних роз'яснень п.15, 16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ №5 від
30 березня 2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів щодо розірвання
кредитного договору з посиланням,
зокрема, на світову фінансову кризу чи
інші суттєві обставини суд має
враховувати положення частини другої
статті 652 ЦК і виходити з того, що закон
пов'язує можливість розірвання
договору безпосередньо не з наявністю
істотної зміни обставин, а з наявністю
одночасно чотирьох умов, визначених
частиною другою цієї статті, при
істотній зміні обставин. Саме по собі
зростання/коливання курсу іноземної
валюти не є достатньою підставою для
розірвання кредитного договору на
підставі статті 652 ЦК, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору й позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

Твердження апеляційної скарги про
неправомірність визначення кредитних
коштів в доларах США є безпідставними.

Так, положеннями п.10 вказаних керівних
роз'яснень Постанови визначено, зо
згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом. Отже,
банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання). Щодо вимог підпункту "в"
пункту 4 статті 5 цього Декрету, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії Національного банку України
на здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Враховуючи викладені обставини,
матеріали справи, у їх сукупності, а
також, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності, колегія суддів
вважає законними й обґрунтованими
висновки районного суду про
відсутність правових підстав до
задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/22125/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5153/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Чередніченко Н.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.