Справа № 1306/4631/12
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук
Провадження № 22-ц/783/437/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Бакуса В.Я.,
Гірник Т.А.,

секретаря -
Глинського О.А.,

з участю: представників позивача
ОСОБА_2: ОСОБА_3,

ОСОБА_4, представника відповідача -
Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 18 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк",
приватного нотаріуса Дрогобицького
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради, - про
визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 18 жовтня 2013
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2, заявленого в інтересах
неповнолітніх її дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про визнання недійсним договору
іпотеки, укладеного 06 квітня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
комерційним банком "ПриватБанк",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк", та ОСОБА_9 в
забезпечення виконання останньою
зобов"язань за кредитним договором №Є/V
2624, укладеним 29 березня 2007 року між
закритим акціонерним товариством
комерційним банком "ПриватБанк" та
ОСОБА_9, із змінами, внесеними до нього
Додатковою угодою №1 від 12 червня 2007
року.

Рішення суду оскаржила позивач в
інтересах неповнолітніх дітей, просить
його скасувати з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю. Свої доводи
апелянт обґрунтовує тим, що судом не
враховано норми Конвенції "Про права
дитини", законів України "Про охорону
дитинства" та "Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей" про захист прав та
законних інтересів дитини, якими
встановлено отримання попередньої
згоди органів опіки та піклування при
укладенні правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти. На думку
апелянта, наданими суду стороною
позивача доказами було підтверджено
факт реєстрації та проживання дітей у
заставному будинку на момент укладення
договору іпотеки, однак, суд не дав їм
належної правової оцінки і не врахував
також норми закону, які визначають
місце проживання дитини місцем
проживання її батьків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони відповідача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
позовних вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.17 Закону України "Про
охорону дитинства" (у редакції, чинній
на момент укладення договору іпотеки),
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятись від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати зобов'язання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей" (у
редакції, чинній на момент укладення
договору іпотеки), органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Системний аналіз норм вказаних вище
законів дає підстави для висновку про
те, що попередній дозвіл органу опіки
та піклування при відчуженні
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким, в разі
використання його як житла, має дитина,
надається лише в разі, коли власниками
відчужуваного майна є батьки або особи,
які їх замінюють, а також коли останні
укладають угоди від імені
неповнолітніх.

У відповідності до ст.ст.215, 203 ч.6 ЦК
України, на які позивач посилалась в
обґрунтування своїх вимог, підставою
для визнання правочину, який
вчиняється батьками (усиновлювачами),
недійсним є те, що цей правочин
суперечить правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що оспорюваний
позивачем договір іпотеки, згідно з
яким в іпотеку передано житловий
будинок АДРЕСА_1, було укладено між
банком та власником заставного
нерухомого майна - ОСОБА_9, яка є бабцею
неповнолітніх дітей, в інтересах яких
заявлено позов у даній справі.

З урахуванням того, що іпотекодавець
ОСОБА_9 не є матір"ю вказаних вище
неповнолітніх дітей або особою, яка її
замінює, то вона могла розпоряджатись
належним їй на праві власності
нерухомим майном без попереднього
дозволу органу опіки та піклування на
його відчуження.

Крім того, при укладенні договору
іпотеки нотаріусу було надано довідку
комунального підприємства
Дрогобицької міської ради "Будинкова
управа №3" №1637 від 02 квітня 2007 року про
реєстрацію осіб у заставному будинку,
згідно з якою, неповнолітніх дітей в
будинку зареєстровано не було (а.с.56).

При укладенні договору іпотеки
іпотекодавець гарантувала, що нею
надані всі наявні документи на
укладення цього договору, а також права
розпорядження предметом іпотеки (п.14
договору), та засвідчувала, що на момент
укладення договору до предмету іпотеки
відсутні вимоги інших осіб, в тому
числі тих, що не зареєстровані у
встановленому законом порядку (п.13.8
договору).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, встановив фактичні
обставини справи, давши належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи, не
допустив порушень норм матеріального
чи процесуального права, які б були
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скарги необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 18 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Бакус В.Я.

________________ Гірник Т.А.