________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2555/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Салтан Л.В.

при секретарі
Мельничуковській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця
«ОСОБА_2» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом про
визнання порушеними права споживача з
боку Фізичної особи підприємця
«ОСОБА_2» в зв'язку з причиненими
збитками в розмірі 11400,00 грн. та
стягнення моральної шкоди 5000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 20 лютого 2013 року
він уклав договір купівлі-продажу
меблі № 597, відповідно до якого
відповідач протягом 4-6 робочих тижнів
зобов'язанний був надати кухонний
гарнітур, який коштує 14300,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не
виконав умови зазначеного договору,
позивач вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення зазначеного позову.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до договору № 597
купівлі-продажу меблів, ОСОБА_1 придбав
у Фізичної особи підприємця «ОСОБА_2»
кухонний гарнітур, який коштує 14300,00
грн. Позивачем був сплачений аванс в
розмірі 11400,00 грн.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що зазначені меблі отримані ним, проте
не в встановлений строк.

Також, свідки, які були допитані в
судовому засіданні пояснили, що на
адресу позивача доставлені зазначені
меблі.

Суд вважає, що позивачем не надано
доказів того, що він не отримав в
повному об'ємі зазначених меблів.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
суду України № 4 від 31 березня 1995 року №
4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
визначено поняття моральної шкоди. Під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року, суд, при вирішенні
питання щодо відшкодування шкоди має
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння моральних чи фізичних
страждань, ступень вини заподіювача,
яких саме моральних страждань зазнав
потерпілий, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі він оцінює
пов'язані з ним витрати та з чого при
цьому виходить, а також інші обставини,
які мають значення для вирішення
даного спору. Необхідно також довести
факт заподіяння позивачу моральної
шкоди.

Позивач у судовому засіданні не
зазначив, чим підтверджує факт
заподіяння моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57 - 59 ЦПК
України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.

Порядок розподілу судових витрат
передбачений ст. 88 ЦПК України, якою
передбачено, що у разі відмови у позові
усі судові витрати покладаються на
позивача.

Суд розглянувши справу в межах
заявлених позивачем вимог, на основі
дотримання принципів диспозитивності,
змагальності справедливості
судочинства, всебічного та повного
дослідження обставин справи, перевірки
їх наданими сторонами доказами,
оцінивши їх у сукупності, виконавши
вимоги процесуального закону, дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 213, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 708, 709 ЦК України,
ст.ст. 1, 4, 6, 8 Закону України «Про захист
прав споживачів», суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Фізичної особи підприємця «ОСОБА_2»
про захист прав споживачів.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий
Салтан Л. В.