№ справи:22-ц/0190/7954/11 Головуючий суду
першої інстанції:Ісламгулова О.В. №
провадження:22-ц/190/4778/11Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Онищенко Т.С., Рошка М.В. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи - Сімеїзська
селищна рада АР Крим, Ялтинське
управління земельних ресурсів про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним та
визнання недійсним свідоцтв про право
власності,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення Ялтинського
міського суду АР Крим від 02 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі - продажу
земельної ділянки недійсним та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, мотивуючи тим, що він є
власником земельної ділянки АДРЕСА_1,
яка була відведена для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. ОСОБА_8 є
власником суміжної земельної ділянки
на підставі договору купівлі -продажу,
укладеного 07 вересня 2012 року. Оскільки
договір - купівлі продажу суміжної
земельної ділянки був укладений ОСОБА_7
та ОСОБА_8 при наявності на спірній
земельній ділянці об'єкту самочинного
будівництва, який є загрозою для людей,
такий договір купівлі-продажу
земельної ділянки суперечить закону і
його слід визнати недійсним.

Рішенням Ялтинського міського суду АР
Крим від 02 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9
надіслав до суду апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування усіх обставин
справи. Зокрема, зазначає, що договір
купівлі - продажу земельної ділянки є
засобом приховання угоди
купівлі-продажу самовільно
збудованого об'єкту нерухомості,
побудованого у дев'яностих роках, чим
порушено право держави, до обов'язків
якої входить забезпечення визнання та
захист речових прав на нерухомість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог
статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Рішення суду першої інстанції
відповідає наведеним вимогам
процесуального закону.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності та невизначеності
позовних вимог щодо порушення прав
позивача укладанням договору
купівлі-продажу суміжної земельної
ділянки.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу від
13 лютого 2002 року є власником земельної
ділянки АДРЕСА_1, яка була відведена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель.

Власником суміжної земельної ділянки
АДРЕСА_2 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ №494555 був ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_10 власником
земельної ділянки на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 19 липня 2012 року
Першою Ялтинською державною
нотаріальною конторою, стала ОСОБА_7

07 вересня 2012 року ОСОБА_7 продала
зазначену земельну ділянку ОСОБА_8 від
імені якого діяв ОСОБА_11, зі
зберіганням цільового призначення -
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

07 грудня 2012 року рішенням Сімеїзської
селищної ради м. Ялта АР Крим № 308
оформлено право власності на жилий
будинок літер А загальною площею 292,8
кв.м,жилою площею 47 кв.м по АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_8

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на
захист свого цивільного права в разі
його порушення, невизнання або
оспорювання ( ч.1 ст.15 ЦК України).

Всупереч вимогам ч.1 ст.10, ч.3
ст. 60 ЦПК України позивачем не надано
належних допустимих доказів щодо
порушення його права власності на
земельну ділянку укладанням
відповідачами договору
купівлі-продажу суміжної земельної
ділянки.

Посилання позивача на те, що на
суміжній ділянці, яку продано ОСОБА_8
знаходиться самочинно збудований
об'єкт нерухомого майна, який загрожує
особам, які у ньому мешкають та іншим
особам, які проживають навколо, вірно
не прийняті до уваги судом першої
інстанції, оскільки доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги
взагалі не містять у собі обґрунтувань
порушення прав позивача, а доводи
скарги щодо порушення прав держави не
мають правового значення для вирішення
спору, оскільки в інтересах держави до
суду можуть звернутися лише органи
державної влади або органи місцевого
самоврядування, які на це уповноважені
державою, а не фізична особа.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що зроблені судом висновки
достатньо мотивовані, обставини справи
встановлені повно, наданим сторонами
доказам в рішенні дана належна оцінка
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

Додаткових доказів, які б
спростовували правильність зроблених
судом висновків позивачем та його
представником суду апеляційної
інстанції не надано.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 Цивільного процесуального кодексу
України колегія суддів судової палати
з цивільних справ, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Ялтинського міського суду АР
Крим від 02 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: