Справа № 761/3058/14-ц
Провадження №2/761/2453/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді -
Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представників відповідача:
Хісорієва Р.З., Зозовського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОС Сервіс Україна»
про скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
мотиваційної винагороди та
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2014 року до суду надійшла
зазначена позовна заява.

З врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 03.04.2014 року
позивачка просить: поновити її на
роботі в ТОВ «СОС Сервіс Україна» на
посаді заступника генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності з дня
звільнення; скасувати наказ ТОВ «СОС
Сервіс Україна» від 30.12.2013 року №2013-46к
про звільнення з роботи ОСОБА_1;
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу по день
прийняття рішення, що станом на 03.04.2014
року становить 52 676,48 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача другу
частину мотиваційної винагороди за ІІІ
та ІV квартали 2013 року в розмірі 30% від
середньомісячного окладу за звітний
період, що складає 5 400,00 грн. за кожен
квартал, а всього 10 800,00 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що вона працювала у відповідача на
посаді заступника генерального
директора з 01.12.2011 року; 31.12.2013 року її
було звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП
України.

Своє звільнення позивачка вважає
незаконним на тій підставі, що її було
проінформовано про зміни в організації
виробництва і праці, які
запроваджуються з 01.01.2014 року та про
зміну в зв'язку з цим істотних умов
праці: посада заступника генерального
директора з посадовим окладом в
розмірі 18 000,00 грн. з 01.01.2014 року
скорочувалась, пропонувалось позивачу
зайняти посаду бухгалтера з посадовим
окладом 5 500,00 грн. та попереджено, що у
випадку відмови від продовження роботи
у відповідача на зазначених умовах,
трудовий договір буде розірвано на
підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Позивач зазначає, що фактично
підприємством було проведено
скорочення штату працівників, а
передбачених ст.32 КЗпП України змін
істотних умов праці на підприємстві
відносно посади позивача не було;
жодних повідомлень про запровадження
щодо позивача нових істотних умов
праці відповідач не надавав, а тому
позивач відповідно мала право
відмовитись від переведення на іншу
посаду.

Також позивач зазначає, що її не могли
звільнити з підстав, передбачених п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України, оскільки у
відповідності із ч.3 ст.184 КЗпП України
її як одиноку матір не можуть звільнити
з підприємства.

Також на думку позивача їй у ІІІ та ІV
кварталі 2013 року безпідставно не
виплатили мотиваційну винагороду в
сумі 5 400,00 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок
незаконних дій відповідача, які
полягають в порушенні конституційного
права на працю, позивачу спричинена
моральна шкода, внаслідок цього
позивач втратила нормальні життєві
зв'язки, порушився звичний спосіб її
життя, все це викликало необхідність
вжиття додаткових зусиль для
організації свого життя. А тому позивач
оцінила моральну шкоду в розмірі 30 000,00
грн.

В судовому засіданні позивачка та її
представник заявлені вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому
засіданні заявлені вимоги не визнали
та просили відмовити в їх задоволенні
на тій підставі, що в зв'язку з від'ємним
фінансовим результатом діяльності ТОВ
«СОС Сервіс Україна» та рекомендацією
щодо проведення пошуку і аналізу
джерел фінансування та зменшення
витрат товариства, з метою
упорядкування господарської
діяльності підприємства та
раціоналізацією робочих місць,
Товариством на підставі наказу було
затверджено нову організаційну
структуру Товариства та скорочено сім
посад в тому числі і посаду, яку займала
позивач. Тим же наказом було
запропоновано позивачу зайняти іншу
посаду в межах її професії,
спеціальності та кваліфікації. Позивач
ознайомилась із попередженням та
відмовилась від переведення на іншу
посаду. А тому звільнення позивача
відбулось у відповідності з вимогами
КЗпП України. Також представники
відповідача зазначають, що віднесення
позивача до категорії працівників, що
потребують додаткового соціального
захисту, оскільки позивач є одинокою
матір'ю є безпідставними, так як
позивача звільнено не з ініціативи
Товариства та вони намагались зберегти
робоче місце позивача. Щодо невиплати
мотиваційної винагороди представники
пояснили, що в зв'язку з незадовільним
виконанням індивідуальних задач
позивачем за 3 квартал 2013 року,
відповідачем було прийнято рішення
щодо не нарахування мотиваційної
винагороди. Оскільки всі дії
відповідача є законними, а вимоги
позивача щодо відшкодування моральних
страждань є необґрунтованими та
безпідставними, тому відсутні підстави
для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Вислухавши сторони, оцінивши в
сукупності надані в судовому засіданні
докази, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні заявлених вимог
за наступних підстав.

Частина 3 статті 64 Господарського
кодексу України визначає, що
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

У зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за пунктом 6
статті 36 цього Кодексу (частини 2, 3
статті 32 КЗпП України).

Пункт 6 частини 1 статті 36 КЗпП України
визначає, що підставами припинення
трудового договору є, зокрема відмова
працівника від переведення на роботу в
іншу місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

Як встановлено в судовому засіданні,
наказом №2013-27к від 29.10.2013 року в зв'язку
з від'ємним фінансовим результатом ТОВ
«СОС Сервіс Україна» за підсумками
діяльності товариства у 2012 році та
наростаючою від'ємною динамікою
фінансових результатів ТОВ «СОС Сервіс
Україна» за 9 місяців 2013 року, керуючись
висновками аудиторської перевірки
Аудиторської фірми «ПКФ
Аудит-фінанси», а саме наголошенням
Аудиторської фірми «ПКФ Аудит-фінанси»
на наявність негативних тенденцій з
огляду на збитковість товариства у 2013
році та рекомендацією щодо проведення
пошуку і аналізу джерел фінансування
та зменшення витрат товариства, з метою
упорядкування господарської
діяльності ТОВ «СОС Сервіс Україна»,
покращення фінансових показників
через вдосконалення структури
підприємства та раціоналізацію
робочих місць, було затверджено нову
організаційну структуру ТОВ «СОС
Сервіс Україна» та введено в дію з
01.01.2014 року.

Зазначеним наказом вносились зміни в
організацію виробництва і праці ТОВ
«СОС Сервіс Україна» та з 01.01.2014 року
скорочувалось сім посад в тому числі і
посада заступника генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності, яку
займала позивач. Цим же наказом було
затверджено штатний розклад
Товариства згідно з внесеними до
організаційної структури змінами та
вводився в дію з 01.01.2014 року.

Також в наказі зазначено, що з метою
запобігання масовому вивільненню
працівників, а також задля
раціоналізації робочих місць
запропоновано заступнику генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності ОСОБА_1 з
01.01.2014 року зайняти посаду бухгалтера
адміністративно-фінансового
управління з окладом згідно штатного
розкладу.

Як вбачається з копії наказу, ОСОБА_1 з
ним ознайомилась 30.10.2013 року.

30.10.2013 року ОСОБА_1 було повідомлено про
те, що у зв'язку зі зміною
організаційної структури ТОВ «СОС
Сервіс Україна», керуючись наказом
Генерального директора ТОВ «СОС Сервіс
Україна» від 29.10.2013 року №2013-27к,
відповідно до вимог частини третьої
статті 32 КЗпП України, з 01.01.2014 року
запроваджуються зміни в організації
виробництва і праці та про зміну у
зв'язку з цим істотних умов праці, а
саме: посада заступника генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності, яку вона
займає з розміром посадового окладу 18
000,00 грн. до оподаткування на місяць, з
01.01.2014 року буде скорочена та було
запропоновано ОСОБА_1 з 01.01.2014 року
зайняти посаду бухгалтера
адміністративно-фінансового
управління з розміром окладу 5 500,00 грн.
до оподаткування на місяць. Крім того,
її було попереджено, що у разі
остаточної відмови від продовження
роботи в ТОВ «СОС Сервіс Україна» на
зазначених умовах, 01.01.2014 року трудовий
договір може бути розірвано відповідно
до п.6 ст.36 КЗпП України.

30.10.2013 року ОСОБА_1 ознайомилась із
повідомленням та 18.12.2013 року зазначила,
що вона з новими умовами не згодна.

Як вбачається з копії наказу №2013-46к від
30.12.2013 року, ОСОБА_1 звільнено з посади
заступника генерального директора з
фінансової та адміністративної
діяльності, 31.12.2013 року у зв'язку з
відмовою від продовження роботи в ТОВ
«СОС Сервіс Україна» внаслідок зміни
істотних умов праці, згідно з п.6 ст.36
КЗпП України. За цим же наказом було
виплачено ОСОБА_1 компенсацію за
невикористану щорічну основну
відпустку у кількості 13 календарних
днів та вихідну допомогу в розмірі
середнього місячного заробітку.

В цей же день ОСОБА_1 ознайомилась з
наказом.

Отже, проведення власником заходів
щодо зміни організації виробництва і
праці - це виключне повноваження
власника, передбачене діючим
законодавством. При змінах в
організації виробництва і праці
власник має право без згоди працівника
змінити розмір і систему оплати праці.
Крім того, Товариству було
рекомендовано щодо проведення пошуку і
аналізу джерел фінансування та
зменшення витрат товариства.
Відповідачем виконані вимоги ст.32 КЗпП
України - позивач за два місяці була
попереджена про зміни організації
виробництва і праці, їй було
запропоновано зайняти іншу посаду в
межах її професії, спеціальності та
кваліфікації, товариством були вжиті
всі можливі заходи для уникнення
вивільнення позивача, позивач
відмовилась від роботи в нових умовах,
а тому суд не вбачає підстав для
задоволення вимог позивача в частині
скасування наказу, поновлення позивача
на посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина 3 статті 184 КЗпП України
передбачає, що звільнення вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років (до шести років - частина
шоста статті 179), одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років або дитини-інваліда з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

Так як звільнення позивача відбулось
за пунктом 6 статті 36 КЗпП, а не на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та не є
звільненням з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, припинення
трудового договору у даному випадку
можливе, хоча позивач і виховує дитину
самостійно.

Частина 2 статті 97 КЗпП України
визначає, що форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, ставки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті (ч.3 ст.97 КЗпП України).

Положенням про загальну систему
преміальної винагороди (мотивації)
співробітників ТОВ «СОС Сервіс
Україна», що затверджено генеральним
директором ТОВ «СОС Сервіс Україна»
передбачено, що друга частина
мотиваційної винагороди становить до
30% від середньомісячного окладу за
звітний період і залежить від
виконання індивідуальних задач
співробітника, що направлені на
реалізацію цілей Компанії та на
оптимізацію робочого процесу та
витрат.

Пункт 2.3 Положення визначає, що
незалежно від індивідуальних
показників співробітників у звітному
періоді мотиваційна винагорода може
бути зменшена рішенням керівництва до
100% від розміру мотиваційної винагороди
- Генеральним директором Компанії за
власною ініціативою або за
представленням керівника відділу
та/або заступника Генерального
директора - за порушення трудової
дисципліни, корпоративної поведінки
або внутрішніх корпоративних політик
та положень, а також у разі отримання
формально оформлених обгрунтованих
скарг від клієнтів та партнерів,
невиконання робочих обов'язків.

Позбавлення/зменшення розміру
мотиваційної винагороди
відображається у відповідному звіті
про розмір мотиваційної винагороди
(п.2.6 Положення).

Як вбачається із звіту про розмір
мотиваційної винагороди за 3 квартал 2013
року, ОСОБА_1 не було виплачено
мотиваційну винагороду (першу та другу
частину) з підстави невиконання
рекомендацій аудитора. За ІV квартал 2013
року ОСОБА_1 не було включено до списку
осіб, які мають право на отримання
мотиваційної винагороди.

А тому, оскільки питання про
позбавлення мотиваційної винагороди
належить до виключної компетенції
Генерального директора Компанії і не є
основною чи додатковою заробітною
платою, а відноситься до інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, тому суд не вбачає підстав для
задоволення вимог в частині стягнення
другої частини мотиваційної
винагороди за ІІІ та ІV квартали 2013
року.

Так як в судовому засіданні не
встановлено порушення трудових прав
позивача, тому суд не вбачає законом
передбачених підстав для
відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.32, 36, 97, 184 КЗпП України,
ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212, 214 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СОС Сервіс Україна»
про скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
мотиваційної винагороди та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
м.Києва через Шевченківський районний
суд м.Києва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:
Н.Г.Притула