Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/545/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора Приазовського району
Запорізької області в інтересах
держави до Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області, ОСОБА_3, треті особи на стороні
позивача: Державна інспекція
сільського господарства в Запорізькій
області, відділ Держземагенства у
Приазовському районі Запорізької
області про визнання недійсним
розпорядження голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області та державного акту на право
власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою Приазовської
районної державної адміністрації
Запорізької області на рішення
Приазовського районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року прокурор
Приазовського району Запорізької
області в інтересах держави звернувся
до суду з позовом до Приазовської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_3 про визнання незаконним та
скасування розпорядження Приазовської
РДА № 604 від 3 вересня 2012 року про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку. Вказав,
що оскаржуване розпорядження
суперечить вимогам ст.ст.58-60, 116,118,186-1
Земельного кодексу України та ст.ст.85, 90
Водного кодексу України, оскільки
земельна ділянка, яка надана у
власність фізичній особі, розташована
у прибережній захисній смузі на
відстані 300 метрів від урізу води
Азовського моря і 90 м від лиману, а
відтак, відноситься до земель водного
фонду.

З цих підстав просив визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Приазовської РДА №604 від 3 вересня 2012
року та виданий на його підставі
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Рішенням Приазовського районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження
голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області № 604 від 03.09.2012р. "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства". Визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 320909 від 17.10.2012 року, зареєстрований в
Книзі записів реєстрації Державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01238,
виданий ОСОБА_3, згідно якого він є
власником земельної ділянки площею 0,0300
га для ведення садівництва на
території Приморської Посадської
сільської ради Приазовського району
Запорізької області.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про відмову у позові Приазовська
районна державна адміністрація
Запорізької області посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення -
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у позові.

Судом встановлено, що розпорядженням
Приазовської районної державної
адміністрації від 3 вересня 2012 року № 604
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0300 га, у тому числі пасовища 0.0300га, із
земель Приморсько-Посадської
сільської ради у власність ОСОБА_3 для
ведення садівництва, передано вказану
земельну ділянку відповідачу у
власність (а.с.83).

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_3 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 320909 від 17.10.2012 року, зареєстрований у
книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю за №
29 та № 8.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що спірна
земельна ділянка належить до земель
водного фонду та знаходиться в межах
300-метрової прибережної захисної смуги
Азовського моря та на відстані 90 метрів
від лиману і тому не може передаватися
у приватну власність громадян.

Однак такі доводи прокурора не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Частиною 2 ст. 58 ЗК України визначено, що
для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЗК України
розмір та межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Згідно із ст. 88 Водного кодексу України
з метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Прибережні
захисні смуги встановлюються по обидва
береги річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна
схилів перевищує три градуси,
мінімальна ширина прибережної
захисної смуги подвоюється. У межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням конкретних умов, що
склалися. Уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів виділяється
прибережна захисна смуга шириною не
менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 Водного кодексу
України зовнішні межі водоохоронних
зон визначаються за спеціально
розробленими проектами.

Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч. 6 ст. 87 Водного кодексу
України).

Згідно з п. п. 1, 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року № 486 (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) (далі - Порядок), розміри
і межі водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення фізичних та юридичних осіб,
узгоджуються з власниками землі,
землекористувачами, Мінприроди,
Держводагентством та територіальними
органами Держземагентства, а на
території Автономної Республіки Крим -
з органами виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань екології та
природних ресурсів, водного
господарства та земельних ресурсів і
затверджуються відповідними місцевими
органами виконавчої влади або
виконавчими комітетами рад.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку проекти
водоохоронних зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що на
землях міст і селищ міського типу
розмір водоохоронної зони, як і
прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови.

Статтею 87 Водного кодексу України
визначено, що контроль за створенням
водоохоронних зон прибережних
захисних смуг, а також за додержанням
режиму використання їх територій
покладено на місцеві органи державної
виконавчої влади, виконавчі комітети
рад, органи охорони навколишнього
природного середовища. Проекти цих зон
розробляються на замовлення органів
водного господарства та інших
спеціально уповноважених організацій
за рахунок різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі, землекористувачами
та затверджуються відповідними
місцевими органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами рад.

Межі земельних ділянок, на які
розповсюджуються права будь-яких
фізичних чи юридичних осіб або органів
місцевого самоврядування, у тому числі,
зони спеціальних обмежень щодо
використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж є
неможливим.

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Водного кодексу
України саме виконавчі комітети
місцевих рад зобов'язані доводити до
відома населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях.

Отже, фактичні розміри і межі
прибережних захисних смуг існують не в
силу їх законодавчого закріплення, а
для визначення, встановлення та
закріплення меж прибережної захисної
смуги, та як наслідок віднесення цієї
території до земель водного фонду,
законодавством України передбачений
відповідний порядок, який полягає у
розробці відповідного проекту та
виділення на його підставі земель
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг.

У матеріалах справи міститься копія
рішення Приазовської районної ради №15
від 27 червня 2002 року „Про затвердження
розміру площі прибережної захисної
смуги вздовж берега Азовського моря".
Вказаним рішення затверджено ширину
прибережної захисної смуги вздовж
берега Азовського моря на території, в
тому числі, Приморсько-Посадської
сільської ради в 50 метрів від урізу
води (а.с.120).

Вказане рішення районної ради було
предметом оскарження в господарському
суді Запорізької області, рішенням
якого від10 червня 2013 року, залишеним
без змін постановами Донецького
апеляційного господарського суду від 3
вересня 2013 року і Вищого
господарського суду від 7 листопада 2013
року, позов прокурора залишений без
задоволення (а.с.118-119, 133-135, 210-213).

Таким чином, на дату прийняття спірного
розпорядження Приазовською районною
державною адміністрацією були
визначені розмір та межі водоохоронної
зони з прибережною захисною смугою.
Спірна земельна ділянка знаходиться за
межами водоохоронної зони.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про те, що вимоги ст.ст.85, 88
Водного Кодексу України Приазовською
РДА не порушені, відповідає фактичним
обставинам справи і зібраним у справі
доказам.

Оскільки спірна земельна ділянка не
відноситься до водоохоронної зони,
доводи прокурора про те, що проект
землеустрою погоджений неналежним
природоохоронним органом і без
отримання висновку обов'язкової
державної експертизи обґрунтовано
визнані судом першої інстанції
безпідставними.

З такими висновками суду погодився
прокурор, оскільки судове рішення в цій
частині у передбаченому законом
порядку не оскаржив.

Разом з тим, задовольняючи позов і
визнаючи недійсними розпорядження РДА
і державний акт на право власності на
землю, суд першої інстанції виходив з
того, що на порушення ст.118 ч.8 ЗК України
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки не узгоджений
Комісією з розгляду питань, пов'язаних
з погодженням документації із
землеустрою, яка була створена
розпорядженням голови РДА у червні 2012
року.

За змістом ст. 186-1 ЗК України для
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, в районах та містах
обласного значення , містах Києві та
Севастополі функціонують постійно
діючі комісії, до повноважень яких
належить забезпечення погодження
документацій із землеустрою
відповідними органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування.

До складу комісії входять уповноважені
представники районного (міського)
органу земельних ресурсів,
містобудування та архітектури,
природоохоронного та
санітарно-епідеміологічного органу,
органу охорони культурної спадщини. У
разі погодження проектів землеустрою,
що розробляються з метою вилучення,
надання, зміни цільового призначення
земель лісогосподарського
призначення, водного фонду, земельних
ділянок для цілей, пов'язаних із
розробкою корисних копалин, до складу
Комісії залучається відповідно
представник територіальних органів
лісового господарства, водного
господарства, державного гірничого
нагляду.

Фактично створення вказаних комісій
було передбачено законодавцем з
листопада 2009 року з метою спрощення
порядку набуття права на землю.

Як вбачається із зібраних у справі
доказів, відповідна комісія була
створена розпорядженням голови
Приазовської РДА №388 від 16 червня 2012
року (а.с. 175-178).

Із доданих до проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
документів вбачається, що кожний із
уповноважених представників, що
входить до складу Комісії, надав свій
позитивний висновок: районний відділ
Держкомзему - в.о. начальника відділу
А.Г. Діоба (висновок № 16 від 09.07.2012 р. -
термін дії висновку 1 рік), відділ
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури -
начальник відділу В.К. Іванов (висновок
№ 11 від 06.06.2011р. - термін дії висновку 3
роки), Приазовська районна
санітарно-епідеміологічна станція -
головний санітарний лікар
М.В.Лавренчук (висновок №148 від 06.06.2011р.
- строк дії 3 роки), Мелітопольський
сектор регулювання
природокористування - завідувач К.П.
Горбачов (висновок № 463 від 02.06.2011 -
строк дії 2 року), від органу охорони
культурної спадщини - висновок
управління культури і туризму
Запорізької облдержадміністрації №1230
від 30 червня 2011 року за підписом
начальника управління І.Е. Конгарева -
строк дії висновку безстроково (а.с.94-97).

Підписи вказаних спеціалістів
містяться і на плані (ситуаційній
схемі) земельної ділянки (а.с.99).

Аналіз фактичних обставин справи і
зібраних у справі доказів свідчить про
те, що вимоги ст.ст.118 ЗК України при
прийнятті оскаржуваного розпорядження
Приазовською РДА не порушувалися,
оскільки кожна із уповноважених осіб,
що входить до складу Комісії, надала
свій висновок.

Неналежне оформлення комісією свого
висновку - складення не одного
загального документу, а 4-х окремих
висновків відповідних уповноважених
осіб, на думку судової колегії,
являється формальним порушення
процедури узгодження проекту земле
відведення і не вплинуло на рішення
голови районної державної
адміністрації про можливість передачі
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_3, не завдало шкоди державі і не
призвело до порушення її прав, а тому не
являється підставою для визнання
незаконним розпорядження і виданого на
його підставі державного акту про
право власності на землю.

Викладене свідчить про те, що при
вирішенні спору суд допустився
порушень норм матеріального і
процесуального права, а тому
оскаржуване рішення на підставі ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову у
позові.

Керуючись ст. ст.307,309,314, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приазовської
районної державної адміністрації
Запорізької області задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року по цій справі скасувати.

Позов прокурора Приазовського району
Запорізької області в інтересах
держави до Приазовської районної
державної адміністрації Запорізької
області, ОСОБА_3 про визнання недійсним
розпорядження голови Приазовської
райдержадміністрації Запорізької
області та державного акту на право
власності на земельну ділянку залишити
без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.