Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1715/14Головуючий у 1-й
інстанції Нестеренко Т.В.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
20 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування частки у
праві спільної часткової власності, -
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому на підставі
ст. ст. 203 ч. 5, 215 ч.1 ЦК України просив
визнати недійсним договір дарування
частки у праві спільної часткової
власності від 10.11.2013 року, укладений між
В обґрунтування свого позову позивач
зазначав, що в провадженні
Якимівського районного суду
Запорізької області знаходиться
цивільна справа №330/2016/13-ц за первісним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 про виділ частки
майнового комплексу в натурі,
припинення права спільної часткової
власності та визнання права власності
на будівлі, та за зустрічним позовом
ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання права власності,
виділення майна в натурі, припинення
права спільної часткової власності.
Під час розгляду вищевказаної
цивільної справи ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було подано заяву про
зменшення позовних вимог за зустрічною
позовною заявою, в підтвердження якої
надано договір дарування частки у
праві спільної часткової власності від
10.11.2013 року, укладений між ОСОБА_2
(дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний).
Сторони зазначеного договору
дарування незаконно послалися в тексті
цього договору на свідоцтво про право
на спадщину за законом від 13.04.2006 року,
як на підтвердження належності
дарувальнику (ОСОБА_2) на праві
приватної власності частки майнового
паю у КСП «Південний» розміром 7,29 %, а
отже останній не мав права укладати
зазначений договір дарування з ОСОБА_3
та безоплатно передавати йому у
власність ті майнові права, які йому не
Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування частки у праві спільної
часткової власності задоволено в
повному обсязі.

Визнано недійсним договір дарування
частки у праві спільної часткової
власності від 10.11.2013 року, укладений між
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та
ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), зареєстрованим
за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
судом першої інстанції, просили
останнє скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову позивача
відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги відповідачів, зміст заперечень
позивача на апеляційну скаргу і
матеріали справи, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи позов позивача ОСОБА_4
про визнання недійсним договору частки
у праві спільної часткової власності
від 10.11.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 керувався ст.ст. 203, 215, 626-630, 718 ЦК
України, ст.ст.10-11, 60, 212-215, 218 ЦПК України
та виходив з того, що на час укладання
зазначеного договору дарування ОСОБА_2
не був власником частки майнового паю у
КСП «Південний» розміром 7,29 %, який за
життя належав ОСОБА_13; будь-які
правовстановлюючі документи на це у
ОСОБА_2 на час укладання зазначеного
договору дарування з ОСОБА_3 були
відсутні; свідоцтво про право на
спадщину за законом від 13.04.2006 року не
належить до останніх; а тому зазначений
договір укладений з порушенням вимог
ст. 203 ч.5 ЦК України та є недійсним в
силу вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що відповідно
до Договору про спільне володіння,
користування і розпорядження майном,
що знаходиться у спільній частковій
власності від 05.01.2002 року (а.с. 7-8),
співвласники майна колишнього КСП
«Південний» уклали Договір про спільне
володіння, користування і
розпорядження майном, що знаходиться у
спільній частковій власності, який
22.01.2002 року був зареєстрований
Давидівською сільською радою
Якимівського району Запорізької
області в Журналі реєстрації договорів
про спільне володіння, користування і
розпорядження майном, оренди,
купівлі-продажу, схову, безоплатного
користування за № 4. В Додатку № 3 до
зазначеного Договору закріплений
Список співвласників майна із
зазначенням розміру часток у майновому
комплексі, згідно якого ОСОБА_13 є
власником частки майнового паю у КСП
«Південний» розміром 7,29% (а.с. 27-35, 46-48).

10.10.2002 року ОСОБА_13 помер, після чого
відкрилась спадщина, в тому числі, і на
його частку, що знаходиться у спільній
частковій власності.

10.11.2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був
укладений договір дарування частки у
праві спільної часткової власності,
предметом якого є частка у майні, яке
виділене з майна колишнього КСП
«Південний» (Запорізька область,
Якимівський район село Давидівка) та
передане у спільну часткову власність
групі громадян в кількості 19 осіб
(копія а.с. 10).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору
дарування, ОСОБА_2, як дарувальник,
безоплатно передає, а ОСОБА_3, як
обдаровуваний, приймає у власність
частку у майні, яке належить на праві
спільної часткової власності.

Згідно із п. 2.2 вказаного договору
дарування, розмір належної
дарувальнику частки у майні становить -
7,29 %.

Відповідно до п. 2.1 цього договору
дарування, під майном в цьому договорі
розуміється рухоме та нерухоме майно,
виділене з майна колишнього КСП
«Південний» (Запорізька область,
Якимівський район, село Давидівка) та
передане групі громадян в кількості 19
осіб. Перелік майна визначений у
додатку № 2 до Договору про спільне
володіння, користування і
розпорядження майном, що знаходиться у
спільній частковій власності, який був
укладений 05.01.2002 наступними
громадянами: ОСОБА_3 (відповідач у цій
справі), ОСОБА_10, ОСОБА_13 (спадкодавець),
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_4
(позивач у цій справі), ОСОБА_22, ОСОБА_8,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, та зареєстрований
Давидівською сільською радою 06.02.2002
року.

Згідно із п. 2.3 зазначеного вище
договору дарування, частка у майні, що
відчужується, належить ОСОБА_2, як
дарувальнику, на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 13.04.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Якимівської державної
нотаріальної контори Запорізької
області ОСОБА_23, зареєстровано в
реєстрі за № 538 (а.с.9), спадкова справа №
33 за 2006 рік (а.с. 91-108).

Однак, відповідно до зазначеного
свідоцтва від 13.04.2006 року ОСОБА_2 є
спадкоємцем на цілу частку майна
громадянина ОСОБА_13, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на яке видане це свідоцтво
та яке складається лише з земельної
ділянки площею 12,98 га, яка знаходиться
на території Давидівської сільської
ради, переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належить спадкодавцю на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії Ш-ЗП №-008185,
виданого Давидівською сільською радою
Запорізької області 25.04.2002 року та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №-855.

Частка на майновий пай у КСП
«Південний» в зазначеному свідоцтві на
право на спадщину не зазначена, тобто
право на отримання у спадщину цієї
частки у ОСОБА_2 за зазначеним
свідоцтвом не виникло.

Крім того, встановлено, що є інші
спадкоємці на цю частину спадщини (лист
Давидівської сільської ради
Якимівського району Запорізької
області а.с.81).

Тому, суд першої інстанції визнав
безпідставними та критично оцінив
твердження ОСОБА_2 у суді першої
інстанції про те, що він є єдиним
спадкоємцем всіх прав та обов'язків
спадкодавця ОСОБА_13, та що лише він -
ОСОБА_2 успадкував частку ОСОБА_13 у
праві спільної часткової власності на
майно за Договором про спільне
володіння, користування і
розпорядження майном від 05.01.2002 року в
розмірі 7,29%, вартістю 12 978,00 грн.,
оскільки належні письмові докази
останнього у цій справі відсутні.

Відповідно, й договір дарування від
10.11.2013 року, який був укладений між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про дарування частки у
праві спільної часткової власності є
недійсним, так як ОСОБА_2 не був
власником частки майнового паю у КСП
«Південний» розміром 7,29 %, який за життя
належав ОСОБА_13, на час укладання
останнього.

Відповідно, сторони зазначеного
договору дарування незаконно
послалися в тексті цього договору на
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 13.04.2006 року, як на
підтвердження належності дарувальнику
(ОСОБА_2) на праві приватної власності
частки майнового паю у КСП «Південний»
розміром 7,29 %. При цьому не врахувавши
участь та побажання ще одного
спадкоємця - ОСОБА_11, яка відповідно до
довідки Давидівської сільської ради,
наданої на запит суду, за своєю заявою
до сільради просила надати майновий
сертифікат її померлого чоловіка
ОСОБА_13 для оформлення спадщини (а.с.84).

Той факт, що вона також є спадкоємцем
після померлого ОСОБА_13
підтверджується заявою самих
відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_3 (а.с.82).

Суд першої інстанції також критично
оцінив посилання відповідачів на той
факт, що на момент смерті ОСОБА_13 був
власником частки майнового паю у КСП
«Південний», оскільки це твердження не
відповідає дійсності та
спростовується приписами
законодавства.

Так, відповідно до п.п. 13, 14 Постанови
Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №
177 «Про врегулювання питань щодо
забезпечення захисту майнових прав
селян у процесі реформування аграрного
сектору економіки» після виділення з
пайового фонду колишнього КСП
«Південний» майна в натурі групі
співвласників, свідоцтва про право
власності на майновий пай (майнові
сертифікати) були вилучені та
анульовані.

При цьому, у матеріали справи
відповідачами не було надано жодних
належних доказів на підтвердження
належності зазначеної частки
майнового паю у КСП «Південний»
розміром 7,29 % саме ОСОБА_2 і саме на
праві приватної власності, як
зазначено у вищезазначеному договорі
дарування.

Відповідно до довідки виконкому
Давидівської сільської ради
Якимівського району Запорізької
області свідоцтво на право власності
на майновий пай члена КСП «Південний»
(майновий сертифікат) при видачі майна
в натурі групі співвласників були
вилучені та анульовані правлінням
виробничого кооперативу «Південний»
(а.с.49), але при цьому не зазначені
прізвища пайщиків, майнові сертифікати
яких були вилучені та анульовані.

Відповідно до листа Давидівської
сільської ради Якимівського району
Запорізької області (а.с.81) свідоцтво
про право власності на майновий пай
члена КСП «Південний», виданий на ім'я
ОСОБА_13, було видано ОСОБА_11 для
оформлення спадщини згідно її заяви
від 22.05.2007 року (а.с.84).

Суд першої інстанції також критично
оцінив посилання представника
відповідача ОСОБА_10 на те, що позивач
ОСОБА_4 не є заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням зазначеного
спірного правочину, та зі змісту
позовної заяви не вбачається, які права
та законні інтереси позивача порушує
оспорюваний договір дарування.

Оскільки, позивачем у суді першої
інстанції доведено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до п.
1 вищезазначеного договору дарування,
дарувальник безоплатно передає, а
обдаровуваний приймає у власність
частку у майні, яке належить на праві
спільної часткової власності, у тому
числі позивачу ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 2 ст. 718 ЦК України дарунком
можуть бути майнові права, якими
дарувальник володіє або які можуть
виникнути у нього в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції, а лише
відображають позицію відповідачів,
висловлену ними у запереченнях на
позов позивача, і яку вони вважають
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 на момент
укладання оспорюваного договору
дарування від 10.11.2013 року з ОСОБА_3 не
мав будь-яких правовстановлюючих
документів (свідоцтво про право на
спадщину за законом чи заповітом,
рішення суду тощо) на підтвердження
права власності у порядку спадкування
після смерті (10.10.2002 року) спадкодавця
ОСОБА_13 на 7,29 % - частки у рухомому та
нерухомому майні (додаток № 2 до
договору), яке виділене з майна
колишнього КСП «Південний» (Запорізька
область, Якимівський район, село
Давидівка) та передане групі громадян в
кількості 19 осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_4, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
на підставі укладеного 05.01.2002 року
Договору про спільне володіння,
користування і розпорядження майном,
що знаходиться у спільній частковій
власності, та зареєстрованого
Давидівською сільською радою 06.02.2002
року.

Відповідно, ОСОБА_2 не мав такого права
власності та не міг передати його
ОСОБА_3, а тому, зазначений договір
дарування є недійсним.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_2 є
єдиним спадкоємцем після смерті
спадкодавця ОСОБА_13, якій фактично
прийняв спадщину, не спростовують
обставин відсутності у ОСОБА_2 належним
чином оформленого права власності у
порядку спадкування на час укладання
оспорюваного договору дарування на цю
спадщину, а відповідно, й права на
відчуження останньої ОСОБА_3

ОСОБА_4 є належним позивачем у цій
справі, оскільки є співвласником права
спільної часткової власності
вищезазначеного майна, та мав право на
звернення до суду із вищезазначеним
позовом у цій справі.

Тим більш, що було встановлено, що на
теперішній час має місце інший спір між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у суді першої
інстанції щодо припинення права
спільної часткової власності на це
майно (а.с.63-70).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні їх
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції у повному обсязі у цій
справі, останні не мають права на
компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4
судових витрат у вигляді судового
збору 121,80 грн., понесених ними у зв'язку
із розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (а.с. 132).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.