інстанції Мельник О.О.Провадження №
22-ц/780/1430/14 Доповідач у 2
інстанції Мельник Я.С.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Касьяненко Л.І., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 23 листопада 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «БТА БАНК» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, припинення права
власності та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом та просив в рахунок
часткового погашення заборгованості
за кредитним договором, звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме: на
належні відповідачу земельну ділянку
площею 0,1045 га вартістю 157 581 грн. 76 коп.
та садовий будинок НОМЕР_1 вартістю 674
558 грн. 21 коп., які розташовані за
адресою: СТ «Чайка», Гнідинська
сільська рада, Бориспільський район,
Київська область, шляхом припинення
права власності відповідача на вказане
нерухоме майно та визнання права
власності на спірне майно за позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07
листопада 2007 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між сторонами був укладений
іпотечний договір, предметом якого є
вказана вище земельна ділянка та
садовий будинок, які належать на праві
власності відповідачу. Відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконує, внаслідок
чого станом на 11 жовтня 2012 року в нього
утворилася заборгованість в
загальному розмірі 7 052 159 грн. 41 коп.,
частину якої рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва стягнуто на
користь позивача. Оскільки зазначене
рішення станом на день розгляду справи
не виконане, то позивач вважає, що має
право задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 23 листопада 2012 року позов
задоволено.

У рахунок часткового погашення
заборгованості за кредитним договором
від 7 листопада 2007 року у сумі 7 052 159,41
грн. звернуто стягнення на предмет
іпотеки - земельну ділянку площею 0,1045
га, призначену для ведення садівництва,
вартістю 157 581,76 грн. та садовий будинок
НОМЕР_1 вартістю 674 558,21 грн. у СТ «Чайка»
на території Гнідинської сільської
ради Бориспільського району Київської
області, що належать ОСОБА_2, припинено
право власності відповідача на
зазначені об'єкти нерухомого майна та
визнано право власності на них за ПАТ
«БТА БАНК».

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2013 року апеляцію
ОСОБА_2, було задоволено, рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове про відмову у задоволенні позову
ПАТ «БТА Банк».

Ухвалою ВССУ від 06 листопада 2013 року
рішення Апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2013 року скасовано,
а справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції з мотивів
того, що наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора не
позбавляє кредитора права на набуття
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 листопада 2007 року між ВАТ «БТА БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ «БТА
БАНК», та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 146/09, за яким останній
отримав кредит у сумі 261 000 доларів США
зі сплатою 13,5 % річних строком
погашення до 07 листопада 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між позивачем
та відповідачем було укладено договір
іпотеки, за яким останній передав у
іпотеку земельну ділянку площею 0,1045 га,
що знаходиться в СТ «Чайка» на
території Гнідинської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, призначеної для ведення
садівництва з кадастровим номером
:04:002:0048, вартістю 157 581 грн. 76 коп.
та садовий будинок НОМЕР_1, загальною
площею 120,2 кв.м., що також знаходиться за
вказаною вище адресою, вартістю 674 грн.
558 грн. 21 коп., які належать відповідачу
на підставі договорів купівлі-продажу
від 07 листопада 2007 року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 6 червня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 20 жовтня 2011 року, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «БТА БАНК»
заборгованість за кредитним договором,
що станом на 23 березня 2011 року
становила 4 765 947,12 грн., яке на час
розгляду справи не виконано.

Судом встановлено, що відповідач
неналежно виконував умови кредитного
договору, внаслідок чого станом на 11
жовтня 2012 року утворилась
заборгованість у сумі 7 052 159,41 грн., в
яку входить і сума, стягнута за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 6 червня 2011 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач належним чином не виконує
покладені на нього основні
зобов'язання за договором кредиту,
внаслідок чого в нього утворилася
заборгованість, а позивач як
іпотекодержатель, відповідно до умов
договору іпотеки та чинного
законодавства України має право
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу, шляхом набуття права власності
позивачем як іпотекодержателем на дане
нерухоме майно з одночасним
припиненням права власності
відповідача на вказане нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов
кредитного договору станом на 11 жовтня
2012 року утворилась заборгованість у
сумі 7 052 159,41 грн., з яких 4 765 947,12 грн. були
стягнуті рішенням Дніпровського
районного суду Київської області.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Іпотекодержатель відповідно до ст. 37
Закону може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки. Правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або
відповідне застереження в іпотечному
договорі, яке прирівнюється до такого
договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Таким чином, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на набуття права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання.

Крім того, заборгованість за кредитним
договором на дату звернення банку до
суду з позовом про звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідачем не
погашена, а тому колегія суддів вважає,
що існування невиконаного рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 06.06.2011 року не є перешкодою для
звернення до суду з позовом до боржника
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позову, з
урахуванням зокрема ст.526, 1054 ЦК, ст. 33, 37
Закону України «Про іпотеку», ст.ст.
212-213 ЦПК, та вважає, що він ухвалив
законне і обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів по справі.

Крім того, відповідно до договорів
купівлі-продажу спірних земельної
ділянки та садового будинку від 07
листопада 2007 року, відповідач набув
право власності на спірне нерухоме
майно - предмет іпотеки з моменту
державної реєстрації цих договорів, а
тому доводи апелянта щодо відсутності
у нього права власності на спірне майно
спростовується вищевикладеним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. Якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Крім того, позивачем на адресу
відповідача неодноразово надсилалася
вимога про стягнення заборгованості, а
тому посилання відповідача на
невиконання позивачем вимог ст. 35
Закону є необґрунтованими (а. с. 107-109).

Також, пунктом 39 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що з урахуванням положень
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.2 договору іпотеки
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки будь-яким
способом незабороненим законом, у т.ч.
на підставі рішення суду.

Положенням п. 6.3.2.1 вказаного договору
встановлено право іпотекодержателя
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
При цьому, предмет іпотеки набувається
у власність іпотекодержателя за ціною,
що буде визначена на підставі висновку
незалежного експерта - суб'єкта
оціночної діяльності визначається
іпотекодержателем.

Відповідно до висновків про вартість
предмета іпотеки, складені суб'єктом
оціночної діяльності ТОВ «Ако Експерт»
ринкова вартість спірної земельної
ділянки становить 157 581, 76 грн., а ринкова
вартість садового будинку - 674 558, 21 грн.,
що відповідає умовам вказаного
договору, а відповідачем ця вартість не
оспорюється.

Крім того, вибраний позивачем спосіб
захисту його порушених прав, шляхом
набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості не
суперечить чинному законодавству та
відповідає умовам договору іпотеки, а
тому доводи апелянта в цій частині є
безпідставними.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 23 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: