У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
УМВС України в Закарпатській області,
прокуратури Тячівського району на
рішення Тячівського районного суду від
27 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Тячівського РВ УМВС
України в Закарпатській області, УМВС
України в Закарпатській області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2008 року ОСОБА_1 пред'явив позов
до Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області про
відшкодування шкоди, завданої
злочином.

Свої вимоги мотивував тим, що 11 лютого
2000 року працівниками Тячівського РВ
УМВС України в Закарпатській області
було незаконно затримано і розміщено
на штрафмайданчику завантажений 22-ма м.
куб. дошок і 10-ма електробойлерами його
автомобіль МАЗ-5432 з причепом, де цей
транспортний засіб було
розукомплектований, а вантаж
викрадений. За цим фактом було порушено
кримінальну справу.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути
з Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області на його користь
355 187 грн. матеріальної та 50 000 грн.
моральної шкоди.

До участі в справі в якості
співвідповідачів залучено УМВС
України в Закарпатській області та
Державну казначейську службу України.

В порядку статті 31 ЦПК України позивач
свої позовні вимоги неодноразово
змінював, остаточно просив стягнути з
Головного Управління МВС України в
Закарпатській області на його користь
818 771 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн.
моральної шкоди ( Т.3, а.с. 30-37).

Справа розглядалася судами
неодноразово. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 березня 2012 року рішення
Тячівського районного суду від 15
червня 2011 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 15
листопада 2011 року було скасовано, а
справу передано на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

У цій ухвалі суд касаційної інстанції
вказав, що вирішуючи спір, суди першої
та апеляційної інстанції не з'ясували
належним чином фактичні обставини
справи щодо заявлених вимог; які
правовідносини випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; дійшли передчасного
висновку про наявність підстав для
стягнення коштів на відшкодування
шкоди та невірно застосували до
спірних правовідносин норми
матеріального права.

Рішенням Тячівського районного суду
від 27 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з УМВС
України в Закарпатській області на
користь ОСОБА_1 214 771 грн. матеріальної
шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. В
решті вимог - відмовлено ( Т.3, а.с.122-126). .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позов задовольнити в
повному обсязі ( Т.3, а.с. 143-145).

В апеляційних скаргах УМВС України в
Закарпатській області ( Т.3, а.с.152-158) та
прокуратури Тячівського району (Т.3, а.с.
138-142) ставиться питання про скасування
вищевказаного судового рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
позові.

Апелянти зазначають, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Крім того, судом першої інстанції не
з'ясовано всіх обставин справи, не дано
їм належної правової оцінки, в
результаті чого місцевий суд прийшов
до помилкових висновків.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 7
березня 2000 року ОСОБА_1 було арештовано
за підозрою у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 148-5 КК України, а 5
липня 2000 року пред'явлено
обвинувачення. 15 серпня 2000 року ОСОБА_1
було звільнено під підписку про
невиїзд, 02 вересня 2000 року - арештовано
за підозрою у вчиненні злочину,
передбаченого ст.86-1 КК України, а потім
знову звільнено під підписку про
невиїзд .

Із витягу з реєстру №227-27062013/21210 слідує,
що за автоматизованими обіками
громадянин України ОСОБА_1 станом на 27
червня 2013 року є особою, стосовно якої 11
квітня 2000 року СУ УМВС України в
Закарпатскій області порушено
кримінальну справу №43018200 за ознаками
злочину, передбаченого ст.86-1 КК
України.17 листопада 2012 року дана
кримінальна справа направлена в СВ
Тячівського РВ УМВС для організації
досудового розслідування. Остаточного
рішення по даній кримінальній справі
немає.

Саме в рамках розслідування даної
кримінальної справи було спочатку 11
лютого 2000 року працівниками
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області було затримано і
розміщено на штрафмайданчику спірний
автомобіль МАЗ-5432 з причепом, а потім
накладено арешт на майно ОСОБА_1, в тому
числі й на спірний автомобіль, про що
свідчить протокол накладення арешту на
майно від 7 березня 2000 року ( п. 22
протоколу від 07 березня 2000 року ).

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердив ці
обставини, крім того, він пояснив, що
кримінальне розслідування щодо нього
не завершено, ніякого процесуального
рішення по ньому не прийнято, що
підтверджується у т.ч. й довідками
управління інформаційних технологій
УМВС України в Закарпатській області
серії МСВ №1197605 та серії МВС №2544523.

Апеляційним судом також встановлено,
що 24 грудня 2001 року відділенням
дізнання Тячіваського РВ УМВС України
в Закарпатській області було порушено
кримінальну справу №4357801 по факту
викрадення автозапчастин зі спірного
автомобіля марки «МАЗ_5432», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 за ознаками
злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК
України. В подальшому 27 червня 2005 року
вказаний злочин перекваліфіковано на
ч.3 ст.185 КК України. 09.09.005 року
прокуратурою Тячівського району
порушено кримінальну справу №9307505 за
фактом зловживання владою службовими
особами Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області при затриманні
автомобіля макри « МАЗ_5432», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_1, розміщення його на
штраф майданчик Тячівського РВ УМВС
України в Закарпатській області та
разукомплектування автомобіля за
ознаками злочину, передбаченого ст.364
ч.3 КК України. 30.05.2009 року вказані
кримінальні справи об'єданні в одне
провадження.

В межах даного кримінального
провадження неодноразово приймалися
процесуальні рішення, які були
предметом оскарження в суді. 01 червня
2012 року Тячівським районним судом було
прийнято чергове постанова про
скасування постанови про закриття
даної кримінальної справи. Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської
області від 24 липня 2012 року ця
постанова була залишено без змін.

04.12.2013 року до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за №0001943
внесено відомості про вчинення
кримінального правопорушення щодо цих
же фактів. ОСОБА_1 у даній справі
визнано потерпілим.

Як слідує із листа прокуратури
Тячівського району Закарпатської
області №05/2-158/156 вих.14 від 25 лютого 2014
року розслідування даної кримінальної
справи також не завершено. Аналогічна
інформація слідує із листа Управління
МВС України в Закарпатській області
№7/1049 від 17 березня 2014 року.

Зі змісту позовної заяви, поданої
ОСОБА_1 у даній цивільній справі, та
заяви про уточнення позовних вимог
слідує, що позивач ставить питання про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочином,
кримінальне провадження у якому не
завершено. Такі вимоги слід розглядати
у порядку кримінального провадження в
рамках процедури розгляду цивільного
позову ( така процедура передбачена як
чинним КПК України, так і попереднім
кримінально-процесуальним запконом).

Так, відповідно до вимог ст.55 чинного
КПК України потерпілим у кримінальному
провадженні може бути фізична особа,
якій кримінальним правопорушенням
завдано моральної, фізичної або
майнової шкоди, а також юридична особа,
які кримінальним правопорушенням
завдано майнової шкоди.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 56 КПК України
протягом кримінального провадження
потерпілий має право на відшкодування
завданої кримінальним правопорушенням
у шкоди у порядку передбаченому
законом.

Порядок відшкодування ( компенсації)
шкоди у кримінальному провадженні
врегульовано ст.ст.127-130 КПК України.
Так, відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК
України шкода, завдана кримінальним
правопорушенням або іншим
суспільно-небезпечним діянням, може
бути стягнута судовим рішенням за
результатами розгляду цивільного
позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України
цивільний позов у кримінальному
провадженні розглядається судом за
правилами, встановленими КПК України.
Відповідно до ч.7 цієї ж статті особа,
яка не пред'явила цивільному позову в
кримінальному провадженні, а також
особа, цивільний позов якої залишено
без розгляду, має право пред'явити його
в порядку цивільного судочинства.
Водночас, відповідно до ч.6 цієї ж
статті відмова у позові в порядку
цивільного, господарського або
адміністративного судочинства
позбавляє цивільного позивача права
пред'являти той же позов у
кримінальному провадженні.

Таким чином подача позову у порядку
цивільного судочинства щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, до вирішення у встановленому
законом порядку питання щодо наявності
або відсутності події кримінального
правопорушення є передчасною.

Крім того, колегія звертає увагу й на
те, що юридична доля майна, на яке було
накладено арешт в межах кримінального
провадження і яке у подальшому було
визнано речовим доказом по
кримінальній справі, вирішується також
у порядку, передбаченому
кримінально-процесуальним законом(
ст.73-81 КПК України1961 року; ст.ст. 98-100
чинного КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
307, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, УМВС України
в Закарпатській області, прокуратури
Тячівського району - задовольнити
частково.

Рішення Тячівського районного суду від
27 листопада 2013 року - скасувати, а
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області, УМВС України в
Закарпатській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди, завданої злочином
- закрити.

Роз'яснити позивачу, що питання захисту
його прав у даних правовідносинах має
вирішуватися у кримінальному
провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________