Справа № 464/2919/13
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/383/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника відповідача
ОСОБА_2-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 19 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 577
500,00 грн. за договором позики від 15.02.2007
року та 49 500,00 грн. за договором позики
від 16.03.2007 року, а також 344,12 судового
збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави
3096,88 грн.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_4 -ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення в частині стягнення усієї суми
заборгованості лише з відповідача
ОСОБА_6 є незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального права, а
тому повинно бути скасованим. Вважає
помилковим висновок суду про те, що
позичальником у договорах позики є
ОСОБА_6, розписки підписувались у
відсутності та без згоди ОСОБА_2, а
відтак не може нести відповідальність
за борговими зобов'язаннями від 15.02.2007
року та від 16.03.2007 року, оскільки
відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо
одним з подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Статтею 65 СК України
встановлено, що при укладенні договору
одним з подружжя вважається, що він діє
за згодою другого з подружжя. Договір
укладений одним з подружжя в інтересах
сім'ї, створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї. У зв'язку з цим просить рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 ?
заборгованості за договорами позики
від 15.02.2007р. та від 16.03.2007р.скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 288750,00грн.
заборгованості за договором позики від
15.02.2007р., 24750,00 грн. заборгованості за
договором позики від 16.03.007 р., 172,06 грн.
сплаченого судового збору. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави 1548,44грн.
судових витрат по справі. Рішення в
частині стягнення з ОСОБА_6
заборгованості за договорами позики
від 15.02.2007р. та від 16.02.2007 р. та судового
збору змінити, а саме стягнути з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 288 750,00
заборгованості за договором позики від
15.07.2007 р. 24750,00грн.заборгованості за
договором позики від 16.03.2007р., 172,06
сплаченого судового збору по справі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави
1548,44 грн. судових витрат по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника відповідача
ОСОБА_2-ОСОБА_3 на апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що відповідно до боргової
розписки укладеної 15.02.2007 року ОСОБА_6
позичив у ОСОБА_4 70000 доларів США, які
зобов'язався повернути до 01 січня 2013
року(а.с.114).

Згідно з борговою розпискою від 16.03.2007
року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 6000
доларів США на строк до 01.01.2013 року
(а.с.113).

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав,
установлених ст.11 Цивільного кодексу
України, зокрема договорів та інших
правочинів.

Ст.526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України
передбачають обов'язок позичальника
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з боргових розписок,
ОСОБА_6 зобов'язався повернути кошти
отримані за ними у строк до 01.01.2013 року,
однак не дотримався цих умов, що
призвело до подання позивачем даного
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що борг повинен
бути повернутий, а тому такий підлягає
стягненню з позичальника.

Доводи апелянта про те, що борг повинен
бути стягнутий і з відповідача ОСОБА_2
в рівних частинах, оскільки такі були
позичені відповідачем ОСОБА_6 та
використані в інтересах сім'ї, а саме на
купівлю квартири, колегія суддів
вважає таким, що не дають підстав для
скасування рішення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч.3 ст.65 Сімейного кодексу
України для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 не давала письмової
згоди на укладення договорів позики, та
крім цього стверджувала, що їй не було
відомо про дані розписки та колишній
чоловік не ставив її до відома про
укладення таких, а відтак вважає, що
розписки є сфабриковані.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення боргу з ОСОБА_2, суд
першої інстанції вірно не взяв до уваги
доводи позивача про те, що кошти
витрачені в інтересах сім'ї на купівлю
квартири. Як вбачається з договору
купівлі -продажу покупцями квартири є
обидва відповідачі, що свідчить про те,
що квартира куплена на рівних правах, а
саме по 1/2 частині. Крім цього, з
договору купівлі продажу квартири
укладеного 13.02.2007 року вбачається, що
відповідач ОСОБА_6 продав квартиру
АДРЕСА_1 яка вважалася спільною
власністю подружжя, оскільки була
придбана у шлюбі та отримав за неї 196 950
грн., що еквівалентно на час укладення
договору 39 390доларів США.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що позивачем не
представлено доказів про взяття
відповідачем ОСОБА_2 відповідальності
за зобов'язання відповідача ОСОБА_6, що
квартира придбана відповідачами саме
за позичені кошти та таких не
представлено і в суд апеляційної
інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Рішення ухвалене у відповідності до
вимог процесуального та матеріального
права, а відтак є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308,
ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 19 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді :
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.