АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8965/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/784/14
Головуючий у 1-й інстанції Божук Д.А
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м.
Полтави від 14 січня 2014 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання
неправомірними дій державного
виконавця, визнання незаконною та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 17 жовтня
2013 року , -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 14 січня 2014 року поновлено
строк на оскарження постанови про
відкриття виконавчого провадження №
40237091 від 17 жовтня 2013 року.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про
визнання неправомірними дій
державного виконавця, визнання
незаконною та скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження №
40237091 від 17 жовтня 2013 року - відмовлено.

З даною ухвалою не погодилася
ОСОБА_1 та подала на неї апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу скасувати
та ухвалити нову, якою задовольнити
подану нею скаргу.

Апелянт вважає ухвалу такою, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги вмотивовує тим, що
суд дійшов невірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги, оскільки вона відповідно до
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 04 листопада 2011 року є
співвласником квартири АДРЕСА_1. Проте,
так як на вказане нерухоме майно
накладений арешт, не має змоги
зареєструвати належне їй право
власності у визначеному законом
порядку.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
частково за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що Київського
районного суду міста Полтави від 12
вересня 2012 року позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» задоволено,
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором № 014/0023/82/79257 від
22 березня 2007 року та додаткової угоди
до іпотечного договору від 28 квітня 2009
року, укладеним між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_3, яка належить на
праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, а саме,
на квартиру 23 по вул.. шведській, 20 в м.
Полтаві, реєстраційний номер в реєстрі
прав власності на нерухоме майно 7255194
для задоволення з вартості предмету
іпотеки вимог Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» по
заборгованості за кредитним договором
№ 014/0023/82/79527 від 22 березня 2007 року в
загальній сумі 750 390,16 грн., шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження з
початковою ціною 486 700 гривень згідно п.
1.3 договору іпотеки від 22 березня 2007
року. Вказане рішення набрало законної
сили, внаслідок його перегляду 22 жовтня
2012 року судом апеляційної інстанції.

Також судом встановлено, що 15 жовтня 2013
року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
звернувся до Київського ВДВС
Полтавського МУЮ з заявою про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2/1609/274/2012 виданого 23 листопада
2012 року Київським районним судом міста
Полтави.

17 жовтня 2013 року старшим державним
виконавцем Київського ВДВС
Полтавського МУЮ Жученко Ю.І. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 40237091.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для задоволення скарги ОСОБА_1,
суд першої інстанції правомірно
виходив з наступного..

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України,
але порядок, строки, процедура їх
виконання регламентуються
спеціальними законами.

Згідно зі ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження»
передбачено, що виконавче провадження,
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ),
у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

Згідно ч. 1 та п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських
судів, у тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Нормами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного
в статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право
вибору місця виконання між
кількома органами державної
виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови
органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; 2) інші
виконавчі документи - протягом року,
якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині
першій цієї статті, встановлюються,
зокрема, для: виконання судових рішень
- з наступного дня після набрання
рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження,
якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення
у строк до семи днів з моменту
винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Матеріалами справи підтверджується, що
по вказаному виконавчому провадженню
державним виконавцем проведено
виконавчі дії з метою виконання
рішення суду, яке набрало законної
сили, внаслідок чого підлягало
обов????язковому виконанню, і на
підставі якого судом 23 листопада 2012
року видано виконавчий лист.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд дійшов вірного та обґрунтованого
висновку, що дії державного виконавця
носять правомірний характер та вчинені
у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
не знайшовши підстав для скасування
постанова старшого державного
виконавця Київського ВДВС
Полтавського МУЮ Жученко Ю.І. про
відкриття виконавчого провадження від
17 жовтня 2013 року.

На підставі вищенаведеного, враховуючи
вказані обставини, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, і не підтверджують
належними доказами їх неправомірність.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що ОСОБА_1, як співвласниця
арештованого майна, не позбавлена
права захисту належного їй права
шляхом виключення майна з акту опису,
або іншим, визначеним цивільним
законодавством способом.

Виходячи з вищевикладеного, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції на час розгляду
заяви про забезпечення позову
з'ясовано всі обставини та надано їх
належну правову оцінку. Порушень норм
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
ухвали Київського районного суду м.
Полтави від 14 січня 2014 року судовою
колегією не встановлено.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313,
314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Полтави від 14 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов
/підпис/П.С. Абрамов

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________
В.І. Корнієнко