АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/894/14 Головуючий
в першій інстанції -Підберезний Г.А.
Доповідач - Котушенко С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Макарова М.О.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
21 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості. Позивач вказував на те,
що він є власником гуртожитку по
АДРЕСА_1 якого проживає сім'я
відповідача.

Посилаючись на те, що останній не
здійснює належну плату за проживання у
житловому приміщенні, користування
нежитловим приміщенням загального
користування та за комунальні послуги,
внаслідок чого виникла заборгованість
за період з 01 грудня 2007 року по 31 серпня
2011 року в розмірі 13 406,90 грн. за
проживання у гуртожитку та 1 339,07 грн. за
спожиті комунальні послуги, позивач
просив стягнути з відповідача вказані
суми на свою користь.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року позов задоволено частково, з
відповідача стягнуто на користь
позивача 10 200 грн. за проживання у
гуртожитку та 1 339,07 грн. заборгованості
по комунальним послугам

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування
рішення, як постановленого з
порушенням норм матеріального права
при неповному з'ясуванні обставин
справи та про ухвалення нового рішення.

В судовому засіданні 15 січня 2014 року
апелянт заявив клопотання про
відкладення розгляду справи,
посилаючись на те, що йому необхідна
правова допомога. Суд задовольнив
вказане клопотання, відклав розгляд
справи на 29 січня 2014 року, повідомивши
про це ОСОБА_2 в передбаченому ч.3 ст.191
ЦПК України порядку (а.с.126-127), проте в
наступне судове засідання він не
з'явився і причин неявки не повідомив.

Таку поведінку апелянта суд розцінює
як зловживання процесуальними правами
(ч.3 ст.27 ЦПК України) і вважає за
необхідне розглянути справу в його
відсутності.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
вбачає передбачених законом підстав
для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст.202 ЦК
України).

Згідно ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особами.

Разом з тим, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом (ч.1 ст.218 ЦК
України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату. До договору найму житла, крім
найму житла, що є об'єктом права
державної або комунальної власності,
застосовується положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

У відповідності з ч.1 ст.820 ЦК України
розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла.
Якщо законом встановлений
максимальний розмір плати за
користування житлом, плата встановлена
у договорі, не може перевищувати цього
розміру.

Як вбачається з матеріалів справи,
приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 18 жовтня 2002 року, належить на праві
приватної власності ОСОБА_3 і
використовується ним для здійснення
підприємницької діяльності, а саме для
здачі в оренду житлових кімнат.

Сім'я відповідача спочатку проживала в
кімнаті НОМЕР_1, а пізніше - НОМЕР_2
вказаного гуртожитку .

01 серпня 2003 року між сторонами було
укладено договір найму №87 жилого
приміщення в кімнаті НОМЕР_1, п.3.1. якого
була встановлена плата за користування
цим приміщенням. У зв'язку з
підвищенням плати за користування
житлом та за комунальні послуги,
сторонами неодноразово, а саме: 01 січня,
01 травня, 31 жовтня та 31 грудня 2006 року, в
п.3.1. договору найму вносилися зміни
(а.с.104-108 т.2).

Після переселення сім'ї відповідача в
кімнату НОМЕР_2 договір найму між
сторонами не укладався.

Встановивши, що позивач висував вимоги
до відповідача про укладення договору
найму, про оплату за користування
приміщенням у гуртожитку, а відповідач
відмовився підписувати договір найму
на запропонованих умовах, але
здійснював, хоч і не регулярно, дії зі
сплати встановленої позивачем суми,
тобто фактично погодив нові умови
договору найму та прийняв пропозицію
позивача, суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в межах
строку позовної давності.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що укладений між
сторонами 01 серпня 2003 року договір
найму №87 діє до 31 липня 2018 року,
оскільки цим договором були
передбачені права та обов'язки наймача
жилого приміщення в кімнаті НОМЕР_1.

Посилання апеляційної скарги на те, що
відповідач продовжував вносити плату
за користування приміщенням
гуртожитку та за комунальні послуги в
загальній сумі 350 грн. на місяць, як було
встановлено додатковою угодою від 31
грудня 2006 року не є підставою для
скасування рішення, оскільки суду не
надано переконливих доказів на
підтвердження даного факту, хоча
відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України
це є процесуальним обов'язком
відповідача.

Крім того, вказаною угодою було внесено
зміни до договору найму жилого
приміщення в кімнаті НОМЕР_1, проте з 2007
року сім'я відповідача проживала в
кімнаті НОМЕР_2 і відповідач вносив
плату за користування саме цим
приміщенням, що підтверджується
квитанціями (а.с.19-46 т.2).

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимоги закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: