Ухвала

іменем україни

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договорів недійсними,
визнання свідоцтва про право власності
на квартиру недійсним, витребування
майна із чужого незаконного володіння
за касаційною скаргою ОСОБА_8, подану
представником - ОСОБА_9, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько,
ОСОБА_10, якому на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1. За життя її
батько уклав з ОСОБА_5 12 листопада 2005
року договір довічного утримання, який
було розірвано рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 6 червня 2011 року. Зазначала, що
після смерті батька залишилось
спадкове майно, в тому числі і вказана
квартира, якою безпідставно, після
розірвання договору довічного
утримання розпорядилася ОСОБА_5,
уклавши 18 жовтня 2011 року договір
іпотеки, предметом якої є спірна
квартира та в подальшому, 3 листопада 2011
року, передавши її іпотекодержателю
ОСОБА_11, який набув право
власності і продав квартиру ОСОБА_6

Позивачка просила визнати недійсними
договір іпотеки від 18 жовтня 2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11,
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладений 3
листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11
та витребувати спірну квартиру із
чужого незаконного володіння
ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня
2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано недійсним договір
іпотеки на квартиру АДРЕСА_1, укладений
18 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2349.
Визнано недійсним договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладений 3 листопада 2011 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 2349. Витребувано майно,
а саме квартиру АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_6 Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в особі
представника - ОСОБА_9, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення т направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивачка як
спадкоємець ОСОБА_10 має право на
оспорювання іпотечного договору та
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, укладеного між
відповідачами (ч. 3 ст. 215 ЦК України),
оскільки спірну квартиру передала в
іпотеку ОСОБА_5 не будучи її власником,
так як договір довічного утримання між
нею та батьком позивачки розірвано
рішенням суду від 6 червня 2011 року (до
передачі в іпотеку). Той факт, що
рішення районного суду залишено без
змін лише судом касаційної інстанції
не впливає на правильність правової
позиції, оскільки зі скасуванням
рішення суду (рішення апеляційної
інстанції) втрачаються ті правові
наслідки, які з нього випливають.

З урахуванням того, що майно (спірна
квартира) вибуло з володіння власника
(батька позивачки) поза його волею
унаслідок порушення умов унаслідок
порушення умов договору довічного
утримання, суд вірно на підставі ст. 388
ЦК України витребував майно у
останнього власника, ОСОБА_6

Інші особи судові рішення не оскаржили,
тому доводи касаційної скарги про
неврахування їх правової позиції,
безпідставні.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану
представником - ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник