АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4566/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Ошедшій
А.Д.,

за участю:

представника відповідача

ТОВ «Кей-Колект»
КарасюкаО.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - Марініча
Володимира Костянтиновича на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 28 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
договору факторингу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом з урахуванням уточнень
позовних вимог до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ
«УкрСиббанк» про визнання договору
факторингу недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
19.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником того є ПАТ
«УкрСиббанк» та позивачем було
укладено кредитний договір №0
відповідно до умов якого позивачу було
надано кредит в сумі 339 000 доларів США,
терміном до 19.02.2029.

Листом від 13.03.2013 ТОВ «Кей-Колект» було
повідомлено позивача про відступлення
ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги, заміну
кредитора у зобов'язанні та факторинг
за договором факторингу № 1 від 12.12.2011.
Позивач вважає, що укладений між
відповідачами договір суперечить
умовам укладеного з нею кредитного
договору та порушує її права
Відповідно до кредитного договору,
банк зобов'язався надати кредитні
кошти в іноземній валюті - доларах США,
а позивач зобов'язалась виконати перед
банком своє зобов'язання та повернули
грошові кошти саме в іноземній валюті,
причому банк мав на таку діяльність
відповідні дозволи НБУ та Генеральну
ліцензію на таку діяльність. Однак, ТОВ
«Кей-Колект» відповідних ліцензій на
ведення рахунків клієнтів в іноземній
валюті не має, а отже не має права
вимоги на отримання іноземних коштів
для погашення кредиту, та не мав права
укладати договір факторингу з банком,
незважаючи на те, що у договорі
засвідчив, що має необхідний обсяг
дієздатності. Враховуючи
вищевикладене, позивач просила визнати
недійсним договір факторингу № 1 від
12.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк»
та ТОВ «Кей-Колект».

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 28.11.2013 позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов. Вважає, що судом
порушено та неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи. Зазначає, що
ТОВ «Кей-Колект» не має відповідної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, а отже не має права вимоги на
отримання іноземних коштів для
погашення кредиту, та не мав права
укладати договір факторингу з банком,
незважаючи на те, що у договорі
засвідчив, що має необхідний обсяг
дієздатності.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін.

Позивач та її представник в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, завчасно про причини нявки суд
не повідомили. Колегія суддів визнала
за можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Залишаючи позов без задоволення суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є безпідставними та
такими, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 19.02.2008 між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було
укладено кредитний договір №0
відповідно до умов якого позивачу було
надано кредит в сумі 339 000 доларів США,
терміном до 19.02.2029.

Згідно до ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кей-Колект» було укладено договір
факторингу, відповідно до умов ПАТ
«УксСиббанк» передав у власність ТОВ
«Кей-Колект» права вимоги в обсязі,
визначеному Додатком № 1 до договору.

Листом за вих. № 075-9944 від 13.03.2013 ТОВ
«Кей-Колект» було повідомлено позивача
про відступлення ПАТ «УкрСиббанк»
права вимоги, заміну кредитора у
зобов'язанні та факторинг за договором
факторингу № 1 від 12.12.2011.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що
за договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір факторингу № 1 від 12.12.2011
підписаний уповноваженими особами та
скріплений печатками.

Пунктом 7.6 договору споживчого кредиту
№ 0 від 19.02.2008 передбачено, що
позичальник надає банку згоду/право
передавати права та обов'язки банку за
цим договором третій особі без
отримання на це додаткової згоди
позичальника.

Як зазначено в п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільний справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що договір факторингу був
укладений з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону.

Посилання апелянта на те, що відповідач
ТОВ «Кей-Колект» не має відповідної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, колегія суддів відхиляє,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» є
фінансовою установою, яка має право без
отримання ліцензії та/або дозволів
здійснювати види фінансових послуг, а
саме - факторинг, що підтверджується
копією свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи (а.с. 48) та копією
додатку до свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи № 300 серія ФК (а.с. 48
на звороті), що відповідає положенням
п.11 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», а положеннями ст. 5
цього Закону не встановлено обов'язку
для фінансової установи здійснювати
операції з надання фінансових послуг,
зокрема, факторингу на підставі
відповідної ліцензії, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині є
безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що кредит безпосередньо
надавався ПАТ «УкрСиббанк», а ТОВ
«Кей-Колект» лише здійснює операції
факторингу, на що має відповідний
дозвіл.

Позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10,
60 ЦПК України не надано доказів на
підтвердження порушення відповідачами
вимог законодавства при укладенні
договору факторингу в частині передачі
права грошової вимоги до ОСОБА_3

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставними та
необґрунтованими доводи викладені в
апеляційній скарзі про порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. При цьому слід
зазначити, що наведені доводи
апеляційної скарги були предметом
дослідження в суді першої інстанції,
висновків суду не спростовують та на
законність рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді