АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1196/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Сухомлінов
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 02 грудня 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Підприємства «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти», третя
особа: ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 02 грудня 2013 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Підприємства «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти», третя
особа: ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 02 грудня
2013 року та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог в
повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права. Зазначає, що
висновки суду 1-ї інстанції про те, що
позивач остаточно не передав
відповідачу автомобіль, чим порушив
умови договору, є необґрунтованими,
оскільки факт передачі автомобіля від
продавця до покупця підтверджується
актом прийому-передачі автомобіля.
Проте судом 1-ї інстанції не надано
належної оцінки даному акту. Крім того,
суд не провів належної перевірки
дійсного місцезнаходження автомобіля
на час розгляду справи.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник Підприємства
«Соти-Кондитер» Громадської
організації «Київська організація
інвалідів «Соти» та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, про день та час
слухання справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 09 травня 2012 року
між ОСОБА_3 (продавець) та Підприємством
«Соти-Кондитер» Громадської
організації «Київська організація
інвалідів «Соти» (покупець) в особі
директора ОСОБА_9 було укладено договір
купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ
року випуску з відстрочкою платежів на
12 місяців.

Відповідно до умов договору продавець
та покупець домовилися, що вартість
автомобіля становить 18 400 грн. Покупець
першочергово передає продавцю 2400 грн.,
а продавець передає покупцю автомобіль
ЗАЗ року випуску та свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу.
Автомобіль повинен бути
переоформлений у власність
відповідача до 31 серпня 2012 року.

Між ОСОБА_3 та Підприємством
«Соти-Кондитер» Громадської
організації «Київська організація
інвалідів «Соти» було підписано акт
прийому-передачі автомобіля ЗАЗ
року випуску.

09 травня 2012 року та 15 травня 2012 року
Підприємством «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти» через
касу підприємства ОСОБА_3 було
виплачено на оплату вартості
автомобіля ЗАЗ року випуску,
відповідно, 2800 грн. та 7200 грн.

23 жовтня 2012 року директором
Підприємства «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти» ОСОБА_9
було написано розписку про те, що вона
зобов'язується повернути ОСОБА_3 8400 грн.
по договору купівлі-продажу автомобіля
від 09.05.2012 року до 31 жовтня 2012 року.

Судом також встановлено, що 17 жовтня 2012
року ОСОБА_3 звернулася до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з заявою про шахрайські дії з
боку ОСОБА_9, які полягали в тому, що
остання не повертає автомобіль ЗАЗ 110557
та не виплачує за нього кошти. У зв'язку
з чим, до системи АІПС «Угон» було
внесено відомості щодо розшуку
автомобіля ЗАЗ 110557.

23.10.2012 року оперуповноваженим ВКР
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві було складено протокол огляду та
затримання транспортного засобу ЗАЗ
110557, який було поміщено на штрафний
майданчик УДАІ ГУ МВС України.

24 жовтня 2012 року оперуповноваженим ВКР
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи за ст.190 КК України відносно
ОСОБА_9.

З наявної в матеріалах справи довідки
вбачається, що 25.10.2012 року транспортний
засіб ЗАЗ 110557, який було поміщено на
штрафний майданчик УДАІ ГУ МВС України,
під розписку було повернуто ОСОБА_3.

18 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з заявою про неправомірні дії з
боку ОСОБА_9.

31 січня 2013 року слідчим Солом'янського
РУ ГУ МВС України в м. Києві було
винесено постанову про закриття
кримінального провадження порушеного
відносно ОСОБА_9, у зв'язку з
відсутністю в її діянні складу
правопорушення.

20 червня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Дарницького районного суду міста
Києва з позовом до Підприємства
«Соти-Кондитер» Громадської
організації «Київська організація
інвалідів «Соти», третя особа: ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу в сумі 8400
грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Підприємства «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти»
заборгованості за договором
купівлі-продажу в сумі 8400 грн., суд 1-ї
інстанції посилався на те, що
відповідачем виплачена позивачу
авансова сума, але позивач остаточно не
передав відповідачу автомобіль, не
здійснив перереєстрацію автомобіля,
чим порушив умови договору, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного встановлення дійсних
обставин справи, дослідження наданих
сторонами доказів та з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Так, стаття 655 ЦК України закріплює
законодавче визначення договору
купівлі-продажу, згідно з яким одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору
купівлі-продажу є умови про предмет та
ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка
підлягає сплаті покупцем за одержану
від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК
України) оплата товару за договором
купівлі-продажу здійснюється після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен
виконати свій обов'язок щодо оплати
одразу в повному обсязі, тобто сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Однак сторони можуть відійти від цього
положення, застосувавши розстрочення
платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором
купівлі-продажу передбачена оплата
товару через певний час після його
передачі покупцю, покупець повинен
провести плату в строк, передбачений
договором.

Якщо покупець не виконує свого
обов'язку щодо оплати переданого йому
товару в установлений договором
купівлі-продажу строк, продавець
набуває право вимоги такої оплати (ч. 3
ст. 692 ЦК України), або розірвання
договору з підстав, передбачених ст. 651
ЦК України.

Судом достовірно встановлено, що
відповідачем на користь позивача за
договором купівлі-продажу від 09 травня
2012 року було сплачено аванс в сумі 10 000
грн., проте фактично позивачем
автомобіль ЗАЗ 110557 Підприємству
«Соти-Кондитер» Громадської
організації «Київська організація
інвалідів «Соти» передано не було,
оскільки даний транспортний засіб
перебуває у ОСОБА_3, яка 25.10.2012 року
забрала його з штрафного майданчику
УДАІ ГУ МВС України. Будь-які документи
щодо передачі права власності на даний
автомобіль у встановленому законом
порядку на користь відповідача не
оформлялися.

За наведених обставин, оскільки
відповідачем на користь позивача
сплачено частину вартості автомобіля
ЗАЗ 110557, проте, даний автомобіль
фактично позивачем не було передано у
власність відповідача, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про відсутність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
несплаченої частини вартості
автомобіля в сумі 8400 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд 1-ї
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Підприємства «Соти-Кондитер»
Громадської організації «Київська
організація інвалідів «Соти» про
стягнення 8400,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не було проведено
належної перевірки для встановлення
дійсного місцезнаходження автомобіля
на час розгляду справи, колегія суддів
вважає безпідставними, з огляду на
таке.

З матеріалів вбачається, що 10.10.2013 року
та 07.11.2013 року Дарницьким районним
судом міста Києва на адресу
Солом'янського РУ ГУ МВС України в
місті Києві та ГУ МВС України в місті
Києві було направлено запити про
надання інформації про місце
перебування автомобіля марки ЗАЗ року випуску. На дані запити на
адресу Дарницького районного суду
міста Києва надійшли відповіді зі
змісту яких вбачається, що 25.10.2012 року
транспортний засіб ЗАЗ 110557, який було
поміщено на штрафний майданчик УДАІ ГУ
МВС України під розписку було
повернуто ОСОБА_3.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на те, що судом 1-ї інстанції не
надано ніякої правової оцінки акту
прийому - передачі автомобіля та
неповно з'ясовано обставин справи,
оскільки вказаний акт є додатком № 1 до
договору купівлі-продажу автомобіля,
укладеного між сторонами в простій
письмовій формі 09 травня 2012 року і по
цьому акту автомобіль дійсно був
переданий у користування відповідача.
Проте, право власності на вказаний
автомобіль за відповідачем в
установленому законом порядку в
подальшому зареєстровано не було і за
заявою позивача автомобіль був
вилучений у відповідача та поміщений
на штрафмайданчик 23.10.2012 року, а 25.10.2012
року був під розписку повернутий
позивачу ОСОБА_3.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: