Справа №471/1687/13-ц 23.01.2014 23.01.2014 23.01.2014
Провадження № 22ц/784/331/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Бакута Т.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Братського районного суду
Миколаївської області від 4 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог реєстраційної
служби Братського районного
управління юстиції, відділу
Держземагенства у Братському районі
про визнання договору оренди землі
недійсним та скасування його державної
реєстрації ,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору оренди земельної ділянки від
1 листопада 2011 року недійсним та
скасування його державної реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що йому на праві власності належить
земельна ділянка площею 8,7335 га., що
розташована за межами населеного
пункту Ганнівської сільської ради
Братського району Миколаївської
області, згідно державного акта на
право власності на земельну ділянку,
виданого 2 жовтня 2011 року. Між ним та
ОСОБА_3 в 2011 році була досягнута
домовленість щодо оформлення останнім
документів, пов'язаних із отриманням
ним у власність вказаної земельної
ділянки, взамін на це він дав дозвіл
відповідачу на використання цієї
земельної ділянки протягом року. Для
оформлення документів на право
власності на землю він надав 3
листопада 2010 року довіреність ОСОБА_5,
яка є матір'ю відповідача. Інших
документів при цьому він не підписував.

У вересні 2013 року при розмові з ОСОБА_3
щодо повернення йому земельної ділянки
та сплати коштів за використаня землі,
він дізнався, що існує договір оренди
цієї ж земельної ділянки від 1
листопада 2011 року, укладений між ним та
відповідачем, терміном на 10 років.
Даний договір оренди та акт
прийому-передачі землі він не
підписував і повноважень на їх
підписання нікому не надавав, а також
орендну плату не отримував. Проте, як
йому стало відомо, цей договір
підписала від його імені ОСОБА_5, яку
він не уповноважував на укладання
такої угоди, у виданій ним довіреності
від 3 листопада 2010 року.

Позивач вважав, що зазначений
договір оренди землі від 1 листопада 2011
року укладений з порушенням норм
чинного законодавства, а саме ч. 3 ст.
203, ст. 215 ЦК України, суперечить його
інтересам та порушує його права.

Рішенням Братського районного суду
Миколаївської області від 4 грудня
2013 року позов задоволено. Визнано
договір оренди землі від 1 листопада 2011
року, укладений між ОСОБА_4 та фізичною
особою ОСОБА_3, зареєстрований у
відділі Держкомзему Братського району
21 грудня 2011 року № 00659, недійсним.
Ухвалено скасувати державну
реєстрацію договору оренди землі від 1
листопада 2011 року, укладеного між
ОСОБА_4 та фізичною особою підприємцем
ОСОБА_3 Також розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючи на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 3 листопада 2010
року ОСОБА_4 видав ОСОБА_5 довіреність
на представництво його інтересів в
усіх організаціях, установах,
підприємствах, органах влади, суді з
питань захисту його прав та інтересів.
Зокрема для цього уповноважив її
подавати від його імені заяви, у тому
числі позовні, отримувати необхідні
документи, розписуватися за нього,
вести від його імені справи у всіх
державних установах, кооперативах,
громадських приватних організаціях, а
також вести цивільні та кримінальні
справи у всіх судових установах з усіма
правами, наданими законом позивачу,
відповідачу, та третій особі, у тому
числі з правом визнання або відмови
повністю або частково від позовних
вимог, зміни предмета позову, укладання
мирової угоди, оскарження рішення суду,
отримання або пред'явлення виконавчих
документів до стягнення, та виконувати
всі інші дії, що пов'язані з виконанням
даної довіреності в межах та обсязі,
передбачених чинним законодавством
України (а.с. 10).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯК
№ 260446, виданого Братською
райдержадміністрацією 2 жовтня 2011 року,
ОСОБА_4 є власником земельної ділянки,
площею 8,73335 га, за межами
населеного пункту Ганнівської
сільської ради Братського району
Миколаївської області, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а.с.6).

За змістом договору оренди землі від 1
листопада 2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди зазначеної вище земельної
ділянки, який зареєстровано у відділі
Держкомзему Братського району
Миколаївської області, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 21 грудня 2011 року за №
00659. З додатку до цього договору
вбачається, що ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3
прийняв вказану земельну ділянку (а.с.
9,33).

Зазначені вище договір оренди землі
та акт прийому-передачі землі і про
встановлення меж земельної ділянки в
натурі та передачу і прийом межових
знаків під охорону та зберігання,
підписані ОСОБА_5, а не ОСОБА_4

Ці обставини не заперечував
відповідач та допитана як свідок
ОСОБА_5, стверджуючи що такі дії були
правомірними внаслідок виданої
позивачем довіреності від 1 листопада
2010 року.

16 листопада 2012 року позивач уклав
договір оренди зазначеної земельної
ділянки з фермерським господарством
«Мрія» на 4 роки. Цей договір
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Братському районі Миколаївської
області 14 грудня 2012 року (а.с.14-16)

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із того, що
укладення договору оренди землі не
було передбачено довіреністю від 1
листопада 2010 року, якою позивач
уповноважував ОСОБА_5 бути його
представником лише у взаємовідносинах
з питань захисту його законних прав та
інтересів в судових інстанціях та
виконання судових рішень, а не з питань
укладення договору оренди земельної
ділянки. У зв'язку із цим районний суд
вказав, що така угода суперечить ч. 3 ст.
203, ст.ст. 215, 638 ЦК України, оскільки
відсутнє волевиявлення позивача, як
учасника правочину, на укладення
договору оренди земельної ділянки з
відповідачем.

Судова колегія суддів погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє
собою поєднання волі та волевиявлення.
Воля сторін полягає в їхній згоді взяти
на себе певні обов'язки, вона повинна
бути взаємною, двосторонньою і
спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє, а відповідно до ч. 1
ст. 244 цього Кодексу представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Довіреність є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Отже, з аналізу наведених правових
норм та встановлених судом обставин,
судова колегія вважає, що укладення
договору оренди земельної ділянки,
належної позивачу, є виходом
представника за межі своїх повноважень
і порушенням положення ч. 3 ст. 203 ЦК
України, яка передбачає, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Проте, позивач, як
орендодавець не давав згоди за плату
передавати відповідачу, як орендарю,
земельну ділянку у володіння і
користування на певний строк, орендну
плату не отримував. Більш того, 16
листопада 2012 року позивач уклав
договір оренди вказаної земельної
ділянки з іншою особою, тим самим
визначивши своє волевиявлення взяти на
себе певні права та обов'язки щодо
розпорядження своєю земельною
ділянкою, тобто передачі її в оренду
фермерському господарству «Мрія».

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду в цій частині не
спростовують, були предметом розгляду
в суді першої інстанції та суд дав їм
належну оцінку.

Між тим, суд першої інстанції
безпідставно ухвалив скасувати
державну реєстрацію визнаного
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 1 листопада 2011 року.
Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
11 лютого 2010 року внесення запису про
скасування державної реєстрації прав
покладено на органи державної
реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України.

Суд не звернув уваги на те, що
органи державної реєстрації таких
прав в особі реєстраційної служби
Братського районного управління
юстиції приймали участь у справі як
третя особа з правами та обов'язками,
визначеними ст. ст. 27, 35 ЦПК України, а не
як відповідач, а тому відсутні правові
підстави для покладення такого
обов'язку на цей орган державної
реєстрації прав.

За такого доводи апеляційної
скарги в цій частині заслуговують на
увагу.

З огляду на викладене, колегія
судів вважає, що рішення місцевого
суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову в задоволенні цих
позовних, а саме про скасування
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки від 1 листопада 2011
року. В іншій частині рішення
місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Братського районного
суду Миколаївської області від
4 грудня 2013 року в частині скасування
державної реєстрації договору оренди
землі скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про скасування
державної реєстрації договору оренди
землі від 1 листопада 2011 року,
зареєстрованого у відділі Держкомзему
Братського району 21 грудня 2011 року за
№ 00659 відмовити.

В іншій частині це рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді