Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №605/1238/2012
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Камінної
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
повернення самовільно зайнятої
частини земельної ділянки, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 24 грудня 2013
року, та за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на додаткове рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилалась на те, що
вона є власником будинку по АДРЕСА_1 та
земельної ділянки за вказаною адресою
площею 0,15 га, яка належить їй на праві
власності відповідно до державного
акта на право власності на земельну
ділянку серія ЯМ №331739 від 23.03.2012 року.
Земельна ділянка позивачки межує з
земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3
В червні-липні 2012 року відповідач
встановив огорожу від вул.Лузанівська
на довжину земельної ділянки 107,09 м.
Позивачка вважає, що відповідач
встановив огорожу на її земельній
ділянці і таким чином захопив частину
її земельної ділянки площею 0,076 га.
Враховуючи вищевикладене, позивач
просила зобов'язати відповідача
повернути їй самовільно зайняту
частину її земельної ділянки, яка
належить їй на праві власності, шляхом
демонтажу огорожі в свою сторону від
вул.Лузанівська на ширину 62 сантиметри,
по довжині 107,09 метрів, та в кінці городу
на ширину 82 сантиметра.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 24.12.2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_3 повернути
самовільно зайняту частину земельної
ділянки ОСОБА_2 площею 0,0007 га , яка
знаходиться по АДРЕСА_1 і позначена на
плані земельної ділянки, доданому до
висновку експерта № 178/13 (додатки 2, 3,),
точками є-6-13-14-15, шляхом демонтажу
огорожі за рахунок ОСОБА_3 з лінії межі
за точками 6-13-14-15 на лінію межі за
точками є-15. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 214 грн. 60 коп. понесених
судових витрат. В іншій частині позову
відмовлено.

Додатковим рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 23.01.2014 року відмовлено в
задоволенні заяви представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на
користь позивача судових витрат за
проведення судової земельно-технічної
експертизи по справі в сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2
в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що додаткове
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим, незаконним, винесене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати додаткове рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити заяву
про стягнення судових витрат за
проведення судової експертизи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.ст.16,391,386 ЦК
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який враховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право, зокрема
знесення споруди в разі порушення прав
власника і неможливості усунення цих
порушень іншим способом.

Змістом ч.2 ст.152 ЗК України
передбачено, що власник земельної
ділянки може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю і
відшкодування завданих збитків.

Власник не може бути позбавлений
права власності на земельну ділянку,
крім випадків, передбачених Земельним
Кодексом та іншими законами України/ч.1
ст.153 ЗК України/.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 22 серпня 2003 року отримав у
власність земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 площею 0,2500 га, на якій
знаходиться збудований ОСОБА_3
житловий будинок, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
жилий будинок №101 від 08 жовтня 1998 року,
державним актом на право власності на
земельну ділянку серія ЖТ № 066681.

Відповідно до державного акта на
право власності на земельну ділянку
серія ЯМ №331739, виданого 23.03.2012 року на
підставі рішення від 23 грудня 2011 року
17 сесії 6 скликання Ставищенської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_2 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,1500 га з цільовим призначення
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

На виконання ухвали Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 04.02.2013 року по даній справі була
проведена судова будівельно-технічна
експертиза.

Згідно висновку судової
земельно-технічної експертизи № 178/13
межі та площа фактичного користування
ОСОБА_2 не відповідають межам та площі,
що вказані в державному акті на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№331739 від 23.03.2012 року, який виданий на
ім'я позивача. Дана обставина
відображена у Додатку 2.

Порівняти фактичні межі та розміри
земельної ділянки, розміщеної за
адресою АДРЕСА_1 з державним актом на
право власності на земельну ділянку
серія ЖТ № 066681 від 22.08.2003 року, який
виданий на ім'я ОСОБА_3 неможливо, так
як неможливо порівняти просторове
положення поворотних точок фактичного
користування з координатами
поворотних точок, що визначають межі і
площу приватної земельної ділянки
відповідача.

Огорожа частково знаходиться не у
відповідності до меж, що вказані у
державному акті на право власності на
земельну ділянку серія ЯМ №331739 від
23.03.2012 року, який виданий на ім'я
позивача, що відображено у додатках 2 та
3.

Зі змісту описової частини
вказаного висновку судової
земельно-технічної експертизи №178/13 та
планів земельних ділянок, відображених
в додатках до висновків експертизи,
вбачається, що фактична площа
земельної ділянки, якою користується
позивачка ОСОБА_2, становить 0,1493 га, а
фактична площа земельної ділянки, якою
користується відповідач ОСОБА_3,,
становить 0,2507 га.

Як вбачається з додатку 2,
збудована огорожа по суміжній межі між
земельними ділянками, які є власністю
сторін, розташовується згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача, не
порушуючи при цьому межі його
правовстановлюючого документу, лише в
межах такої лінії г-д-е-15. В той же час,
встановлена невідповідність
фактичного положення огорожі до меж
земельної ділянки, які вказані у
державному акті позивача, а саме: межі
по яким фактично проходить огорожа
(додаток 3) 6-13-14-15; межі, що визначені
згідно документації із землеустрою та
державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача, проходять
по точкам: є-15-е. Частина земельної
ділянки площею 0,0007 га, яка позначена
на плані точками є-6-13-14-15, знаходиться в
межах координат, що визначені згідно
документації із землеустрою та
державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача, але
фактично перебуває у користуванні
відповідача відповідно до фактичної
межі по збудованій ним огорожі.

Виходячи з наведеного, площа
належної на праві власності позивачці
ОСОБА_2 земельної ділянки, яка межує з
земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3,
зменшилась на 0,0007 га внаслідок
зведення відповідачем огорожі з
порушенням межі, визначеної згідно
документації із землеустрою та
державного акту на право власності на
земельну ділянку позивача. Отже,
відповідач самовільно зайняв 0,0007 га
належної на праві власності
позивачу земельної ділянки.

З огляду на наведене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 в частині повернення
земельної ділянки площею 0,0007 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1 і позначена на
плані земельної ділянки, доданому до
висновку експерта № 178/13 (додатки 2, 3, ),
точками є-6-13-14-15, шляхом демонтажу
огорожі за рахунок відповідача з лінії
межі за точками 6-13-14-15 на лінію межі за
точками є-15.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
відповідно до ст.308 ЦПК України
підлягає залишенню без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість додаткового рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню з таких підстав.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона
просила суд першої інстанції ухвалити
додаткове рішення щодо стягнення з
ОСОБА_3, на її користь 2000 грн. - судових
витрат за проведення судової
земельно-технічої експертизи.

У відповідності до положень ст.220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо судом не вирішено питання
про судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи; до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи у
справі за заявою позивача призначалася
судова земельно-технічна експертиза,
яка проводилася ТОВ «Підприємство
«Житомирземпроект», судовим експертом
Лазарчуком В.В.

На підтвердження понесених судових
витрат у розмірі 2000 грн. представником
позивача було надано квитанцію до
прибуткового касового ордера №13 від
01.03.2013 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2
внесла авансовий платіж в сумі 2000 грн.,
підстава - експертиза. На даній
квитанції міститься печатка ТОВ
«Підприємство «Житомирземпроект», яке
проводило експертизу, та підпис
головного бухгалтера підприємства.

Проте, вищевикладене не було
враховано судом першої інстанції при
відмові в задоволенні заяви
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про
стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача
судових витрат за проведення судової
земельно-технічної експертизи в сумі
2000 грн.

Зважаючи на викладене колегія
суддів вважає, що додаткове рішення
суду, з підстав визначених ст.309 ЦПК
України слід скасувати та ухалити
нове рішення, яким задовольнити заяву
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2В
судових витрат за проведення судової
земельно-технічної експертизи в сумі
2000 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 309, 314,
316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Брусилівського районного
суду Житомирської області від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Додаткове рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 23 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2
000 грн. судових витрат за проведення
судової земельно-технічної експертизи.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді