РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 258/4522/13-ц

Провадження № 2/258/436/14 15 січня
2014р.
м. Донецьк

КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДОНЕЦЬКА

у складі:
судді - ЖОЛТОГО Д.В.

при
секретарі - СЛОКВЕНКО О.А.

за участю:
позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 «про стягнення суми боргу», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду м. Донецька
з позовом до ОСОБА_2 «про стягнення суми
боргу».

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

19 травня 2009 року позивач ОСОБА_1 уклав з
відповідачем ОСОБА_2 договір завдатку,
у відповідності з яким передав йому
гроші в сумі 500 доларів США в якості
завдатку, а ОСОБА_2 зобов'язався продати
позивачу житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

25 травня 2009 ОСОБА_2 взяв у позивача в
борг 16 000, 00 гривень. Договір позики був
укладений в простій письмовій формі і
про отримання у позивача грошей
відповідач в той же день написав
боргову розписку.

Однак, згодом ні умови договору
завдатку, ні умови договору позики
ОСОБА_2 не виконав, в зв'язку з тим, що 27
липня 2009 року він уклав з ОСОБА_4
договір дарування, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 відповідності з цим
договором відповідач подарував ОСОБА_4
зазначений вище будинок.

Надалі позивачу стало відомо, що ОСОБА_2
не був правомочним власником вказаного
будинку, їм було підроблено
правовстановлюючий документ на цей
будинок - рішення Кіровського
районного суду міста Донецька і в даний
час він притягується до кримінальної
відповідальності за ст. 190 ч.3 КК
України.

Відповідно до п.1 ст.571 ЦК України, якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, він зобов'язаний повернути
боржникові завдаток та додатково
сплатити суму у розмірі завдатку або
його вартості.

Таким чином, у зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу не був укладений з вини
відповідача, він зобов'язаний
повернути позивачу подвійну суму
завдатку, що становить в еквіваленті 8
000 гривень (500 + 500 доларів США X 8).

Крім того, на підставі ст. 1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена ??розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого ж роду та такої ж
якості, які були віддані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановлені договором.

За таких обставин, позивач просить суд
стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг
за договором завдатку від 19 травня 2009
року в сумі 8 000, 00 гривень та за
договором позики від 25 травня 2009 року в
сумі 16 000, 00 гривень, а всього 24 000, 00
гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснив суду,
що хоча він і писав розписку про
отримання грошей, фактично ніяких
коштів не отримував. Крім того, щодо
договору завдатку пояснив, що під час
укладення угоди купівлі продажу
будинку АДРЕСА_1, вказаного у даному
договорі завдатку ОСОБА_1 отримав гроші
за будинок, та висловлювався, що ОСОБА_2
йому нічого не винен. За таких обставин
просив суд відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
суду пояснив, що працює ріелтором у АН
«Тетяна». Приблизно у червні-липні 2009
року він був присутній на укладенні
договору дарування між ОСОБА_1 і іншою
людиною. При цьому після укладення
вказаної угоди ОСОБА_1 говорив ОСОБА_2,
що останній йому нічого не винен.

Заслухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що 19 травня 2009 року
позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем
ОСОБА_2 договір завдатку, у
відповідності з яким передав йому
гроші в сумі 500 доларів США в якості
завдатку, а ОСОБА_2 зобов'язався продати
позивачу житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 ЦК
України, завдаток є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком
є грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Однак у даному випадку вказані
правовідносини між сторонами були
відсутні, оскільки ОСОБА_1 не є
боржником та не видавав вказані кошти у
рахунок належних з нього за договором
платежів.

Суд вважає що в даному випадку між
сторонами фактично був укладений
договір авансу, що відповідає нормам ч.
2 ст. 570 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо
не буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, оскільки договір
купівлі-продажу спірного будинку
укладений не був, суд вважає за
необхідне застосувати наслідки
односторонньої відмови від укладення
правочину, а саме повернути
вищевказану суму авансу у сумі 4000
гривень позивачу ОСОБА_1

Крім того, 25 травня 2009 року ОСОБА_2 взяв
у позивача в борг 16 000, 00 гривень.
Договір позики був укладений в простій
письмовій формі і про отримання у
позивача грошей відповідач в той же
день написав боргову розписку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена ??розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого ж роду та такої ж
якості, які були віддані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, до
даного часу будь яких підтверджень
повернення суми боргу ОСОБА_2 не існує.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг за договором завдатку від 19
травня 2009 року в сумі 4 000, 00 гривень та
за договором позики від 25 травня 2009
року в сумі 16 000, 00 гривень, а всього
стягнути 20 000, 00 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України та Закону України «Про судовий
збір», суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача на користь позивача
сплачену суму судового збору в розмірі
188, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 3, 10,
60, 119 - 121, 212 - 215 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
стягнення суми боргу» - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором завдатку від 19 травня
2009 року в сумі 4 000, 00 гривень та за
договором позики від 25 травня 2009 року в
сумі 16 000, 00 гривень, а всього стягнути 20
000, 00 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 188, 20 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Кіровського районного
суд м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя: