АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Соколов О.М.
№ 22-ц/796/2395/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на заочне рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Фонду державного майна України про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 20 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Фонду державного майна
України про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати, а
справу направити до суду першої
інстанції для розгляду. Посилається на
те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
процесуального права, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи. Зазначає, що ним не було
пропущено строку позовної давності для
звернення до суду з вказаним позовом,
при цьому, про порушення його прав з
боку Фонду державного майна України
він дізнався лише в судовому засіданні.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився,
повідомлений про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у відсутність апелянта.

Представник Фонду державного майна
України просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника
Фонду державного майна України,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до довідки за підписом
заступника голови Правління ВАТ
«Полісся» ОСОБА_1 є членом товариства
покупців житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд» і приймав участь у
викупі частки державного майна в 1994
році, за що їм було видано майнові
сертифікати та оплачено 30 % готівкою
вартості викупленого майна (а. с. 4).

Рішенням Арбітражного суду
Рівненської області від 02 жовтня 1995
року у справі № 2/19-Д за позовом
прокурора Рівненської області в
інтересах асоціації «Рівнеагробуд» до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області та Товариства
купців житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд» було визнано недійсним
договір купівлі-продажу державної
частки майна житлово-комунальної
контори «Рівнеагробуд» від 03 червня 1994
року. Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 29
вересня 2009 року рішення суду першої
інстанції у даній справі залишено без
змін, а апеляційну скаргу ВАТ «Полісся»
залишено без задоволення. Ухвалою

Вищого господарського суду
України від 29 березня 2010 року касаційну
скаргу на вказані судові акти
повернено заявнику без розгляду.

Рішенням Арбітражного суду
Рівненської області від 09 липня 1996 року
було зобов'язано ВАТ «Полісся», яке є
правонаступником товариства покупців
житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд», повернути Рівненській
обласній виробничій
кооперативно-державній асоціації
«Рівнеагробуд» майно, а саме:
гуртожиток по вул. Відінській, 42-А, та
адмінбудинок по вул. Кавказькій, 5 в м.
Рівному (а. с. 5).

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про
стягнення з Фонду державного майна
України 3173507 грн. відповідно до
положень ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України.
Зазначає, що відповідно до Закону
України «Про малу приватизацію» будучи
членом товариства покупців ЖКК
«Рівнеагробуд» у 1994 році він прийняв
участь у приватизації будинку №? 5 по
вул.Кавказькій в м.Рівне і будинку №?
42-а по вул..Відінській в м.Рівне.
Оскільки укладені між Регіональним
відділенням фонду державного майна
України по Рівненської області та
Товариством покупців ЖКК
«Рівнеагробуд» договори
купівлі-продажу державної частки майна
ЖКК «Рівнеагробуд» визнані недійсними
рішенням суду, а регіональне
відділення Фонду державного майна у
Рівненській області не повернуло
сплачені та зараховані в
загальнодержавний бюджет кошти,
вважає, що Фонд державного майна
України має відшкодувати йому завдану
майнову шкоду. Розмір майнової шкоди
обраховує, виходячи з середньої
вартості квадратного метра викуплених
будинків. Зазначає, що ним шляхом малої
приватизації було викуплено 616, 56 кв.м. ,
що становить 2155063 грн. Також просить
відшкодувати завдану моральну году в
розмірі 1000000 грн.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
учасниками відносин з приводу
купівлі-продажу державної частки майна
житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд» 1994 року були Фонд
державного майни України по
Рівненській області та ВАТ «Полісся»,
яке є правонаступником товариства
покупців житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд».

Відповідно до положень ст. 20 Закону
України № 2171-ХІІ від 06 березня 1992 року
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)», ст. 8
Закону України № 2163-XII від 04 березня 1992
року «Про приватизацію державного
майна, п. 1.1. Порядку створення та
реєстрації товариства покупців у
процесі приватизації від 25 травня 1993
року № 235, які були чинними на час
укладення договору купівлі-продажу
державної частки майна
житлово-комунальної контори
«Рівнеагробуд» товариства покупців
являє собою добровільне об'єднання
громадян, які уклали угоду про сумісну
діяльність, з метою придбання об'єктів
приватизації у колективну власність та
виступає самостійним суб'єктом
приватизації.

Товариство покупців має повноваження
на: подання заяви на
приватизацію;одержання кредитів;
участь в аукціоні, конкурсі, викупі
підприємства; укладання договору
купівлі-продажу;прийняття майна у
власність;підготовку установчих
документів і вирішення інших
організаційних питань щодо створення
на основі придбаного майна
господарського товариства чи іншого
виду підприємства.

Заявляючи позовні вимоги до Фонду
державного майна України, позивачем не
було доведено порушення відповідачем
його прав.

Відповідно до положень Закону України
«Про Фонд державного майна України» та
Закону України «Про приватизацію
державного майна» до компетенції Фонду
не входить вирішення питань стосовно
повернення покупцям коштів, сплачених
за об'єкт приватизації, у разі
розірвання договорів купівлі-продажу у
зв'язку з невиконанням їх умов.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Крім того, як вбачається зі змісту
позовної заяви, вимоги ОСОБА_1 були
заявлені на підставі ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК
України. Проте, вказані норми
врегульовують деліктні правовідносини
та не можуть бути застосовані до
правовідносин щодо укладення угод з
приводу приватизації державного майна,
визнання недійсними та застосування
наслідків недійсності таких угод.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного та обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, судова колегія відхиляє
посилання апелянта на те, що ним не було
пропущено строку позовної давності при
зверненні до суду з даним позовом, а про
порушення своїх прав з боку Фонду
державного майна України він дізнався
лише під час розгляду справи, оскільки
судом було відмовлено у задоволенні
позовних вимог у зв'язку із їх
безпідставністю, що виключає
можливість застосування строків
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді