АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 680/1302/13-ц
Провадження № 22-ц/792/119/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Харчука В.М.,

суддів - Спірідонової Т.В., Кізюн
О.Ю.,

при секретарі - Чебан О.М., Терлич
А.В.

за участю: представника апелянта -
ОСОБА_1,

представника
позивача - Москалюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новоушицького районного суду
Хмельницької області від 26 листопада
2013 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

встановила:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом та просив стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість у сумі
22758грн.86коп. за кредитним договором від
13.11.2006 року та судові витрати. В
обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що 13.11.2006 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у розмірі
250грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та позивачем
договір, що підтверджується підписом у
заяві. У зв'язку з неналежним
виконанням умов кредитного договору
станом на 30.09.2013 року загальна сума
заборгованості по кредиту становить -
22758грн.86коп.

Рішенням Новоушицького районного суду
Хмельницької області від 26 листопада
2013 року позов задоволено та стягнуто з
ОСОБА_3 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість по
кредитному договору в сумі 22758грн.86коп.
Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції - Яцина
О.І.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 19,27

в позові відмовити, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначає, що він не підписував тарифи
банку та умови надання кредиту, не був
ознайомлений з ними. Тому між ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не існує
договірних відносин, оскільки
неукладений договір не створює
будь-яких правових наслідків. В
запереченнях на позовну заяву
відповідач просив застосувати строк
позовної давності, однак судом першої
інстанції не розглянуто вказану заяву
та не надано належної правової оцінки.

ОСОБА_3 повідомлений належним чином про
час і місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив.

Представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_1
апеляційну скаргу в судовому засіданні
підтримав.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
Москалюк С.А. зазначила, що рішення суду
є законним та обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування, зміни рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив із
того, що відповідач належним чином не
виконував умови кредитного договору,
тому позивач має право на повернення
всієї суми кредиту з урахуванням
процентів за користування кредитом та
штрафу.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон, який підлягав застосування, а
саме ст. 256, ст.257, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушення судом норм матеріального
права оспорюване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Встановлено, що 13.11.2006 року між закритим
акціонерним товариством комерційним
банком "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", і ОСОБА_3
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит з
сумою кредитного ліміту у розмірі
250грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків у розмірі 3% на
місяць (36% на рік) на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що
після отримання банком від клієнта
необхідних документів, а також заяви,
банк проводить перевірку наданих
документів та приймає рішення про
можливість видачі кредиту на платіжну
карту. Клієнт надає свою згоду, що
кредитний ліміт встановлюється по
рішенню банку і клієнт надає право
банку в будь-який момент змінити
(зменшити або збільшити) кредитний
ліміт. Підписання даного договору є
прямою та безумовною згодою держателя
відносно прийняття будь-якого розміру
кредитного ліміту, встановленого
банком.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було збільшено
відповідачу кредитний ліміт.

Згідно з ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому (ч. 1
ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.1,ч..2 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Сторони визначили, що заява
позичальника від 13.12.2006 року (а.с.7),
Умови та правила надання банківських
послуг (а.с.8-11) і тарифи (а.с.78) складають
укладений між ними кредитний договір.

Подавши ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву
позичальника від 13.12.2006 року ОСОБА_3
приєднався до запропонованих банком
умов кредитування, які встановлені
останнім у стандартних формах - Умовах
та правилах надання банківських послуг
і тарифах. Сторони підписали названі
документи, які містять усі істотні
умови кредитного договору, встановлені
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів». При цьому відповідач
своїм підписом підтвердив, що він
ознайомився та погоджується із
запропонованими банком умовами
кредитування.

Доводи апеляційної скарги, що
кредитний договір не був укладений
сторонами не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

Свої зобов'язання відповідно до
кредитного договору відповідач
належним чином не виконував: не вносив
платежі на погашення кредиту, не
сплачував нараховані відсотки за
користування кредитом.

Сторони домовились, що при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та
5% від суми позову (п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг).

Із наявного у справі заперечення на
позовну заяву видно, що відповідач
просив застосувати до спірних
правовідносин строк позовної давності
(а.с.35)

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції в
порушення вимог ст.214 ЦПК України не
з'ясував обставин щодо строку позовної
давності, залишивши заяву відповідача
поза увагою, що свідчить про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; про
незастосування норм матеріального
права, які підлягали застосуванню.

Перевіряючи доводи апелянта в частині
застосування судом норм закону щодо
позовної давності колегія суддів
виходить із такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Сторони по даному кредитному договору
встановили наступний порядок сплати
заборгованості по кредиту: щомісячними
платежами в розмірі 7% від суми
заборгованості, але не менше 50грн. та не
більше залишку заборгованості.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з
04.09.2009 року, а з 30 вересня 2009 року -
зобов'язання зі сплати процентів за
користування кредитом, у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом та з вимогами про
дострокове повернення кредиту банк
звернувся з позовом 28 жовтня 2013 року,
включивши до позовних вимог як всю
заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Аналогічний висновок міститься у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року №6-116цс13.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Оскільки за період з вересня 2009 року по
28.10.2010 року не встановлено поважних
причин пропуску строку позовної
давності позивачем, тому до заявлених
вимог про стягнення заборгованості за
цей період слід застосувати позовну
давність, і ухвалити рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_3 на
користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
підлягає заборгованість за кредитним
договором в межах строку позовної
давності, а саме: з 29.10.2010 року по 30.09.2013
року в сумі 16213грн.33коп., яка
складається із заборгованості по тілу
кредиту- 3344грн.10коп., заборгованості по
відсотках - 11620грн.98коп., штрафу -
1248грн.25коп. ((3344,10+11620,98)х5:100)+500).

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів на відшкодування
матеріальної шкоди 22758грн.86коп. Позовні
вимоги задоволено частково та на
користь позивача з відповідача
стягнуто на відшкодування
матеріальної шкоди кошти у сумі
16213грн.33коп., що становить 71,24% від
заявлених вимог (16213,33:22758,86х100).
Позивачем документально підтверджено
сплату судового збору на загальну суму
229грн.40коп. Таким чином, на користь
позивача з відповідача підлягає
стягненню судовий збір у сумі
163грн.42коп.(229,40х71,24:100).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Новоушицького районного суду
Хмельницької областівід 26 листопада 2013
року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованість по кредитному договору
від 13.11.2006р. у сумі 16213грн.33коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий
збір у сумі 163грн.42коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів після набрання нимзаконної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

суддя апеляційного суду
Т.В.Спірідонова