У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,
Мартинюка В.І., Савченко
В.О.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
Самгородоцької сільської ради
Козятинського району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове будинковолодіння, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 17 квітня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із позовом про визнання за нею
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що згідно заповіту є спадкоємицею
після своєї матері - ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що фактично
вступила у володіння та розпорядження
спадковим майном, проте не має
можливості оформити свідоцтво про
право на спадщину, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 18
жовтня 2012 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 17 квітня 2013 року
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач є єдиною
спадкоємицею матері - ОСОБА_7
за заповітом, після смерті якої
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами.
Факт прийняття спадщини підтверджений
довідкою Самгородоцької сільської
ради Козятинського району Вінницької
області № 1077 від 18 вересня 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив з
недоведеності факту прийняття
позивачем спадщини після смерті матері
та відсутності у справі даних про
звернення ОСОБА_6 до нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину, а відтак і
відмови нотаріуса у оформленні права
на спадщину, що вказує на передчасність
звернення позивачки до суду з цим
позовом.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК
України).

23 жовтня 1993 року ОСОБА_7 склала заповіт,
відповідно до якого будинок та все
майно, яке за законом належало б їй на
день її смерті заповіла позивачу
ОСОБА_6 (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що мати
позивача ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

Відповідно до витягу з рішення 2 сесії 22
скликання Самгородоцької сільської
ради Козятинського району Вінницької
області від 29 листопада 1994 року
«Про безкоштовну передачу земельних
ділянок у приватну власність громадян»
ОСОБА_7 безкоштовно передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,27
га в межах с. Самгородок по вул.
Колгоспній, в тому числі для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель 0,25 га та для ведення
особистого підсобного господарства 0,02
га (а.с. 15).

Згідно з довідкою Самгородоцької
сільської ради Козятинського району
Вінницької області №877 від 20 липня 2012
року (а.с. 17), за ОСОБА_7 відповідно до
погосподарської книги №3 особового
рахунку НОМЕР_1 рахується майно у
вигляді будинку з господарськими
будівлями, який знаходиться по
АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Із довідки Самгородоцької сільської
ради Козятинського району Вінницької
області № 1077 від 18 вересня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_6 фактично
вступила в фактичне володіння майном в
6-ти місячний строк після смерті матері
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і
розпорядилась майном померлої,
доглядала за будинком та користувалась
земельною ділянкою (а.с. 18).

Згідно із ст. 534 Цивільного кодексу
Української РСР (1963 року), в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла
на момент виникнення правовідносин,
передбачено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Виходячи з положень ст. 549 ЦК УРСР,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, зокрема, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд зауважив, що
матеріали справи не містять даних щодо
належності спадкодавцю спірного
будиноковолодіння, залишивши поза
увагою довідку Самгородоцької
сільської ради Козятинського району
Вінницької області №877 від 20 липня 2012
року (а.с. 17), згідно якої за останньою
рахувався спірний будинок; заперечуючи
факт прийняття позивачем спадщини
апеляційний суд послався на те, що він
підтверджений лише довідкою сільської
ради, в той час як позивач була
зареєстрована за адресою іншою ніж
спірне будиноковолодіння, не
з'ясувавши належним чином, чи дійсно
була прийнята спадщина позивачем та
яким чином та не обґрунтувавши
спростування вказаних доказів жодним
чином.

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд зазначив, що
на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 у
спірному домоволодінні була
зареєстрована ОСОБА_8, яка є дружиною
сина спадкодавця ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, не звернувши
уваги на те, що спадкодавцем було
залишено заповіт на ім'я позивача та
який не був визнаний недійсним, не
з'ясувавши чи мав ОСОБА_9 право
спадкувати за померлою ОСОБА_7 при
наявності заповіту.

Відмовивши позивачу у задоволені
позову, суд фактично не перевірив
порушено чи не порушено право позивача
на спадкове майно та чи підлягає воно
захисту.

За вказаних обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення
суду першої інстанції, оскільки в
порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України,
суд першої інстанції не визначився
належним чином з колом осіб, які мають
бути відповідачами у справі, не
перевірив чи є інші спадкоємці, чи
мають зокрема, ОСОБА_9, ОСОБА_8
право на спадкове майно, які
зареєстровані за адресою спірного
будинковолодіння та не залучив їх до
участі у справі, при вирішенні спору
керувався нормами матеріального права,
які не існували на час виникнення
спірних правовідносин. Визнавши за
позивачем право власності на спірний
будинок, суд першої інстанції, не
зазначив в якому порядку вона набула
право власності в порядку спадкування
за заповітом, чи за законом та не
витребував і не дослідив матеріалів
спадкової справи.

Приймаючи до уваги довідку
Самгородоцької сільської ради
Козятинського району Вінницької
області № 877 від 20 липня 2012 року
(а.с. 17) щодо відомостей зазначених у
погосподарській книзі №3 про
належність спадкодавиці спірного
будинку суд першої інстанції не
дослідив оригіналів погосподарської
книги.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
вказаних розбіжностей не усунув та не
сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 18
жовтня 2012 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області від 17 квітня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

С.О. Карпенко В.І. Мартинюк Д.О.
Остапчук В.О. Савченко