Справа № 1327/4869/12
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/1722/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна, що є у
спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року позов - задоволено. Встановлено
факт спільного проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в
період з 18.01.2000 р. по 24.08.2012 р. Визнано
майно набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період
спільного проживання однією сім'єю без
шлюбу - спільною сумісною власністю.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
гараж АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на автомобіль марки ВАЗ-2107,
2004 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити. Так, на його думку,
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. По-перше суд
виніс рішення без його участі у
розгляді справи та навіть без його
виклику в судові засідання. Враховуючи
його відсутність при розгляді справи,
суд його доказів не дослідив, а рішення
базується лише на доказах поданих
позивачем. Крім цього, судом
безпідставно встановлено факт
проживання його та позивача однією
сім'єю без шлюбу за вказаний у рішенні
період, оскільки у цей період він з нею
однією сім'єю не проживав так як
проживав разом з сином ОСОБА_5 Також, що
стосується визначеного кожному з них
рішенням суду майна, то таке визначено
не співмірно за своєю вартістю. Крім
цього, спірні автомобіль та гараж були
придбані ним за його особисті кошти, а
саме за допомогу, що він отримав
внаслідок втрати працездатності.

В судове засідання відповідач не
з'явився надіслав до суду клопотання
про відкладення розгляду справи. Однак
суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у його відсутності,
враховуючи, що вказана особа належним
чином була повідомлена про час та місце
розгляду справи, причини вказані нею у
клопотанні про відкладення розгляду
справи колегія суддів вважає
неповажними, а клопотання таким, що
спрямоване на затягування розгляду
справи, крім цього колегія суддів при
вирішенні клопотанні зважає і на
вимоги ст. 305 ЦПК України. Так у
клопотанні відповідач вказав, що він
був змушений через погіршення стану
здоров'я матері звільнитись з роботи та
поїхав до неї у Житомирську область.
Дійсно, як вбачається із копії трудової
книжки відповідача, такий був
звільнений з роботи 14.03.2014 року, однак
жодних доказів про те, що таке мало
місце через погіршення стану здоров'я
його матері, що потребує стороннього
догляду у матеріалах справи - немає,
натомість до клопотання відповідача
додана медична довідка від 27.12.2013 року з
якої вбачається, що мати позивача
перебуває на диспансерному обліку з
приводу ряду захворювань та потребує
сторонньої допомоги. Доказів, що
свідчили б про погіршення стану
здоров'я матері позивача на час
розгляду справи апеляційним судом
(квітень 2014 року), - немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника в
заперечення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Як вбачається із позовної заяви,
пояснень позивача, заяви позивача про
залишення частини позовних вимог без
розгляду (а.с. 129), ухвали суду від 23.08.2013
року про залишення справи в часті вимог
без розгляду (а.с. 130) та оскаржуваного
рішення позивачем було заявлено ряд
позовних вимог частина із яких була
залишена без розгляду та остаточно
судом було винесено рішення в частині
вимог про: встановлення факту
спільного проживання однією сім'єю без
шлюбу сторін період з 18.01.2000 року по
24.08.2012 року; визнання майна набутого
ними за вказаний період, а саме гаража
АДРЕСА_2 та автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 їх спільною сумісною власністю
та поділу цього майна; визнання за
позивачем права власності на гараж
АДРЕСА_2 та визнання відповідно за
відповідачем права власності на
автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1.

Як вбачається із оскаржуваного рішення
судом першої інстанції на підставі
показів ряду свідків, фотознімків, що
містяться у матеріалах справи (а.с. 54-57,
66), Акту ЖКК №2 від 10.09.2012 року
встановлено факт спільного проживання
сторін однією сім'єю без шлюбу у період
з 18.01.2000 року по 24.08.2012 року, ведення
спільного господарства у вказаний
період, наявності спільного побуту та
взаємних прав та обов'язків у вказаний
період, а тому задоволено першу із
заявлених вимог позивача.

Жодних обґрунтованих доводів з
посиланням на докази які б
спростовували цей факт відповідачем у
апеляційній скарзі не наведено, а тому
в цій частині (заперечення
відповідачем факту проживання однією
сім'єю без шлюбу сторін) апеляційну
скаргу колегія суддів вважає
безпідставною. Посилання відповідача
на те, що у спірний період він проживав
із сином за адресою АДРЕСА_1 жодним
чином не спростовують висновків суду,
оскільки факт реєстрації позивача
разом із сином у згаданій квартирі, що
підтверджується довідкою №118805 від
3.09.2012 року КП «Комітех», жодним чином не
спростовує доказів, що були досліджені
судом на підтвердження встановленого
ним факту, при цьому судом такі докази
досліджувались в сукупності і з даною
довідкою, про що йдеться в
оскаржуваному рішенні.

Однак, на думку суду апеляційної
інстанції, згадані висновки суду
першої інстанції про необхідність
задоволення першої із заявлених вимог
та встановлення вказаного факту не в
повній мірі відповідають вимогам
закону та такі здійснені без повного та
всебічного з'ясування всіх обставин
справи.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, а саме свідоцтва про розірвання
шлюбу між позивачем та ОСОБА_6 НОМЕР_2
від 27.06.2000 року, а також листа РС ВДРАЦС
Турківського РУЮ у Львівській області
від 3.04.2014 року №499/02 1-06-138, сторони у
вказаний, встановлений судом період
спільного проживання однією сім'єю без
шлюбу, перебували у інших
зареєстрованих шлюбах. Так позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі до
27.06.2000 року коли такий, укладений між
нею та ОСОБА_6 було розірвано, про що
зроблено актовий запис №182. Відповідач
же перебував у зареєстрованому шлюбі
до 4.12.2001 року із ОСОБА_7, коли такий було
розірвано та здійснено відповідний
актовий запис №328.

Крім цього, як вбачається із змісту
Кодексу про шлюб та сім'ю України, що
був чинним до набрання чинності
Сімейним кодексом України 1.01.2004 року, у
такому не було передбачено інституту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу та відповідних
правових наслідків такого проживання.
На такі правовідносини до 1.01.2004 року
поширювались норми Закону України «Про
власність». Враховуючи те, що
встановлення згаданого факту у даній
справі жодного юридичного значення
мати не може, суд же наділений правом
встановлювати факти, що мають юридичне
значення, тим більше, що частину із
вказаного періоду сторони перебували у
різних зареєстрованих шлюбах, колегія
суддів вважає, що рішення суду, в
частині задоволення першої позовної
вимоги за період з 18.01.2000 року по 1.01.2004
року залишатись в силі не може та
підлягає скасуванню з ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
вказаної вимоги у цій частині.

Крім цього, як вбачаться із матеріалів
справи, та було встановлено судом
першої інстанції, у період спільного
проживання однією сім'єю без шлюбу
(1.01.2004 року - 24.08.2012 року), період у який
вони у інших зареєстрованих шлюбах не
перебували, позивачем було придбано
спірні гараж та автомобіль. Так,
автомобіль був зареєстрований за
позивачем у Червоноградському МРЕВ
5.11.2004 року як такий, що був придбаний в
торговій організації у розстрочку
(довідка рахунок (розстрочка) № КГС477637
від 29.10.2004 року), гараж же був набутий на
підставі договору купівлі-продажу
гаража укладеного між відповідачем та
ОСОБА_8 та посвідченого нотаріусом
Червоноградської державної
нотаріальної контори 24.03.2008 року.
Жодних доказів про те, що вказане майно
було придбане за особисті кошти когось
із сторін, в тому числі і доказів про те,
що такі придбані, як відповідач вказує
за отриману ним допомогу внаслідок
втрати працездатності у матеріалах
справи немає, сторонами не подано ні
суду першої інстанції, ні апеляційної,
клопотань про витребування таких не
заявлено.

Враховуючи вказане таке майно в силу
вимог ст. 74 та глави 8 Сімейного кодексу,
слід визнати об'єктами спільної
сумісної власності сторін. Такий
висновок відповідає також вимогам п.п.
20, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя».

Вказаним слід також визнати
безпідставним висновок суду першої
інстанції про необхідність визнання
всього (неконкретизованого,
абстрактного) майна, придбаного
сторонами за період спільного
проживання однією сім'єю без шлюбу
спільною сумісною власністю, визнавши
лише вказані два спірні об'єкти права
власності об'єктами спільної сумісної
власності сторін.

Крім цього, що стосується поділу судом
вказаних двох об'єктів права спільної
сумісної власності шляхом визнання
права власності на гараж за позивачем
та права власності на автомобіль за
відповідачем, то колегія суддів також
вважає, що і у цій частині рішення суду
залишатись в силі не може.

Як вбачається із матеріалів справи, що
було констатовано і у рішенні суду
першої інстанції, достовірних даних
про вартість спірного автомобіля у
матеріалах справи немає, вартість же
спірного гаражу, як вбачається із листа
КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» (а.с. 19) та
технічного паспорта гаража (а.с. 71)
становить 24436 грн. Враховуючи вказане, у
суду не було жодних підстав для
визнання права власності на один із
об'єктів (гараж) за позивачем, а на
автомобіль - за відповідачем. Такий
варіант розподілу і не був жодним чином
обґрунтованим судом.

Зважаючи на вказане, враховуючи, що
достовірних даних про вартість одного
із об'єктів права спільної сумісної
власності сторін немає, зважаючи на те,
що відповідач володіючи обома
об'єктами права власності чинив
перешкоди у проведені судом першої
інстанції експертизи на предмет
визначення вартості обох об'єктів, що
вбачається із листів оцінювача (а.с. 116)
та КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» (а.с.
121) внаслідок чого така проведена не
була, колегія суддів вважає за можливе
визнати за кожним із сторін право
власності на ? частину кожного із
спірних об'єктів справа спільної
сумісної власності чим частково
задовольнити позовні вимоги.

Такий висновок колегії зважаючи на
обставини справи, відповідатиме
інтересам сторін, не порушуватиме прав
жодного з них та відповідатиме вимогам
п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя».

Вказаним слід, також, визнати частково
обґрунтованими доводи скарги в частині
не співмірності вартості виділеного
кожному із сторін об'єкту.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, визнавши таку
частково обґрунтованою. Рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
частково. Встановити факт спільного
проживання однією сім'єю без шлюбу
сторін в період з 1.01.2004 року по 24.08.2012
року. Визнати спірні гараж та
автомобіль об'єктами права спільної
сумісної власності сторін, та визнати
за кожним із сторін право власності на ?
частину кожного із спірних о'бєктів
права власності. В задоволенні решти
позову слід відмовити.

Крім цього, між сторонами слід
розподілити судові витрати зважаючи на
часткове задоволення позову та
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2,
3, 4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року - скасувати. Ухвалити нове рішення
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю та поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання
однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 в період з 1.01.2004 р. по 24.08.2012 р.

Визнати гараж АДРЕСА_2 та автомобіль
марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 об'єктами права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
гаража АДРЕСА_2 та право власності на ?
автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
гаража АДРЕСА_2 та право власності на ?
автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 214,6
грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 107,3
грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 122,18
грн. судового збору

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
цим рішенням законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:

В.Я. Бакус

Т.А. Гірник