У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
представника публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову банк посилався
на те, що між ним та відповідачем 05
травня 2008 року було укладено кредитний
договір № DNQ1RX13930159, відповідно до якого
банк надав відповідачу кредит у
розмірі 6 738 грн 55 коп. строком до 05
травня 2010 року.

За умовами кредитного договору
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути суму кредиту, відсотки та
комісію за користування кредитними
коштами у порядку та на умовах,
встановлених договором, проте
відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав, кредитні кошти не
повернув, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка складається із
заборгованості за кредитом, процентами
за користування кредитом, комісії, пені
та штрафів на загальну суму 40 927 грн 14
коп., а тому просив стягнути з
відповідача на його користь вказану
суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 11
червня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено та ухвалено
стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 40 297 грн 14 коп.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 червня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 05 травня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № DNQ1RX13930159,
відповідно до якого банк надає
відповідачу кредит у розмірі 6 738 грн 55
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % та
зі строком повернення до 05 травня 2010
року включно, на наступні цілі:
придбання товару.

Згідно з рахунком-фактурою № б/н від 05
травня 2008 року кредитні кошти було
перераховано СПД ОСОБА_8 за придбання
ноутбуку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконує умови кредитного договору, а
тому з нього підлягає стягненню вся
сума заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
керуючись ст. 257 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів», виходив з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Початок перебігу
строку позовної давності передбачений
ст. 261 ЦК України. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України).
Застосування положень п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» можливе у випадку
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту (вказана позиція
викладена у Постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року у
справі за №6-126цс13).

Вирішуючи спір по суті, в порушення
вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції на зазначене
уваги не звернув та за відсутності в
матеріалах справи заяви відповідача
про застосування строків позовної
давності, дійшов помилкового висновку
про відмову у задоволенні позову у
зв'язку із спливом строку позовної
давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Разом з тим, не може і залишитися в силі
рішення суду першої інстанції з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до кредитного договору
позичальник доручає банку, без
додаткового узгодження, перерахувати
кредитні кошти в день надання кредиту у
сумі 5 400 грн на поточний рахунок НОМЕР_1
у КБ «ПриватБанк» МФО 305299 ЗКПО з
призначенням платежу перерахування
коштів згідно з рахунком-фактурою № б/н
від 05 травня 2008 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Частинами 2, 3 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладеного
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Проводячи оцінку поданих сторонами
доказів, суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК
України, умови кредитного договору
залишив поза увагою та не з'ясував,
якими доказами підтверджується
перерахування грошових коштів.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
помилкового вирішення справи, колегія
суддів приходить до висновку, що в силу
ст. 338 ЦПК України, рішення суду першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни задовольнити
частково.

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 11
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук