РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/15831/13-ц

№ пр. 2/521/2321/13

17 січня 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової
Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності, після уточнення якого
просила визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначити її
частку в зазначеній квартирі в розмірі
? та виключити цю частку із
заповіданого спадкового майна, визнати
право власності на ? частину зазначеної
квартири за позивачем, визнати право
власності на ? частину зазначеної
квартири за позивачем та стягнути з
відповідача на користь позивача
половину суми, затраченої на поховання,
утримання, догляд та лікування ОСОБА_3

Позов обґрунтований такими
обставинами. З 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю за адресою:
АДРЕСА_2. В 1993 році вказана квартира
була обмінена на квартиру № 51 в тому ж
будинку. Рішенням Малиновського
районного народного суду за ОСОБА_3
було визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_1, та 24.01.1994 року
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».
13.01.2001 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу
подружжя проживало у спірній квартирі,
яка знаходилась в занедбаному та
непридатному для проживання стані та
потребувала капітального ремонту.
Протягом 2008 року позивач провела
капітальний ремонт усієї квартири за
свої кошти, оскільки ОСОБА_3, будучи
інвалідом другої групи, не працював та
ніяких додаткових грошових коштів,
окрім пенсії у зв'язку із інвалідністю
не отримував. Постійне лікування
ОСОБА_3, а також всі фінансові витрати
на їжу, життєві потреби та побут
позивач здійснювала за рахунок своєї
заробітної плати. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер, заповівши спірну квартиру
позивачу та своїй доньці ОСОБА_2 в
рівних частках. Поховання ОСОБА_3 було
здійснено за рахунок ОСОБА_1 Позивач
зазначає, що вартість спірної квартири
була збільшена за рахунок того, що
позивач за свої кошти зробила
капітальний ремонт у квартирі, у
зв'язку з чим вона має гарантоване
законом право на ? частину квартири, а
спадкодавець, заповідаючи спірну
квартиру вийшов за рамки належного
йому майна. Крім того, позивач вважає,
що має право на відшкодування половини
витрачених нею за останніх три роки
коштів на утримання, догляд та
лікування ОСОБА_3 в розмірі 13500 грн.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечувала, зазначивши, що
позивач з її батьком на час укладення
договору міни квартир не проживала
однією сім'єю, батько мав самостійний
дохід та мав можливість забезпечувати
себе самостійно, зроблений у квартирі
ремонт є косметичним, а не капітальним,
а затрати на поховання були здійсненні
за рахунок допомоги на поховання, яка
була надана ОСОБА_1 Управлінням
пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши
матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини,
проаналізувавши і оцінивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги належить задовольнити частково
з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини
та визначено до них відповідні
правовідносини.

Рішенням Малиновського районного
народного суду м. Одеси від 24.12.1993 року
було визнано договір міни житлового
приміщення дійсним та визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Право власності на зазначену квартиру
було зареєстровано за ОСОБА_3 24.01.1994
року Одеськім міжміським бюро
технічної інвентаризації під № 364, кн. 57
пр., стор. 14.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Малиновського районного управління
юстиції, 13 січня 2001 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що
зроблено актовий запис № 6.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
до реєстрації шлюбу в 2001 році та до
ухвалення вищезазначеного судового
рішення, на підставі якого за ОСОБА_3
було визнано право власності на спірну
квартиру, проживали однією сім'єю
починаючи з 1987 року. Цей факт знайшов
своє підтвердження в судовому
засіданні на підставі показань свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були
допитані в судовому засіданні кожен
окремо, попереджені про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиві показання, у зв'язку з чим у
суду не виникло сумнівів щодо
достовірності їхніх свідчень.

Водночас суд звертає увагу, що спірна
квартира була придбана у період дії
Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким
не передбачалося можливості
виникнення права спільної сумісної
власності чоловіка та жінки, які
проживають однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. З урахуванням норм
чинного на той час Закону України «Про
власність» (ч. 1 ст. 17) та п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», сам факт
перебування у фактичних шлюбних
відносинах без установлення фактів
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету, визначення ступеня участі
працею й коштами у придбанні спірного
майна не є підставою для визнання майна
об'єктом права спільної сумісної
власності осіб.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після укладення шлюбу
надалі проживали у квартирі АДРЕСА_1,
яка була в непридатному для проживання
стані та потребувала капітального
ремонту.

У матеріалах справи міститься копія
договору про виконання робіт № 123 від
09.07.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1
виступила замовником щодо виконання
ТОВ «Білд Райт» капітального ремонту
квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2.1. договору замовник
сплачує виконавцю плату у розмірі 57600
грн., в тому числі ПДВ 9600 грн.

Факт виконання капітального ремонту
спірної квартири та його оплати
підтверджується актом про прийняття
виконаних робіт № 12 від 18.10.2008 року,
який було підписано ОСОБА_1, як
замовником, та представником ТОВ «Білд
Райт», як виконавцем робіт.

Проведення капітального ремонту
зусиллями та за рахунок ОСОБА_1
підтверджується також показаннями
свідків. Так, свідок ОСОБА_4 зазначила,
що до проведення ремонту спірна
квартира була в занедбаному стані, а
ОСОБА_3 був інвалідом та не міг
самостійно зробити ремонт. Свідок
ОСОБА_6, у свою чергу, пояснила, що
капітальний ремонт дійсно був
проведений у 2008 році ОСОБА_1, оскільки
ОСОБА_3 був тяжко хворий, у зв'язку з чим
не працював.

Той факт, що ОСОБА_3 страждав на ряд
захворювань, підтверджується медичною
документацією, дослідженою судом. Крім
того, відповідач підтвердила те, що її
батько страждав на сахарний діабет.

Відсутність у ОСОБА_3 доходу, окрім
пенсії у зв'язку з інвалідністю,
підтверджується дослідженими судом
податковою декларацією та звітами
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку, відповідно до яких обсяг
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) складав 0 грн.

Суд не бере до уваги наданий ОСОБА_2
договір оренди нежитлового приміщення,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на
підтвердження того, що ОСОБА_3 мав
постійний дохід, який давав йому
можливість зробити капітальний ремонт
у спірній квартирі з таких міркувань.
Зазначений договір було укладено 30.07.2012
року, у той час як капітальний ремонт у
спірній квартирі було проведено в 2008
році. Таким чином, цей договір є
неналежним доказом у справі.

Зважаючи на викладені обставини, суд
вважає доведеним той факт, що
капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_1
було зроблено за рахунок та силами
ОСОБА_1 Завдяки проведеному ремонту
спірна квартира істотно збільшилась у
своїй вартості на вартість здійсненого
ремонту та встановленої побутової
техніки.

Таким чином, суд вважає, що до спірних
відносин належить застосувати
положення ч. 1 ст. 62 СК України,
відповідно до яких, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Отже, позовні вимоги в частині визнання
квартири АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. При визначенні частки
ОСОБА_1 у праві спільної сумісної
власності суд виходить з положень ст. 70
СК України, згідно з якими частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Враховуючи
відсутність шлюбного договору між
сторонами та будь-якої іншої
домовленості між подружжям, суд вважає,
що частка ОСОБА_1 у праві спільної
сумісної власності на спірну квартиру
становить ?.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що 28.03.2013
року Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у місті Одесі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції зроблено
відповідний актовий запис № 3235.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до складеного 01.04.2009 року
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7 та
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1175,
ОСОБА_3 заповів належну йому ізольовану
квартиру під АДРЕСА_1 своїй дружині
ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_2 в рівних частках
кожній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України
заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому.

Зважаючи на вище викладені обставини,
суд вважає, що ОСОБА_3 при складанні
заповіту в 2009 році вийшов за межі
належних йому майнових прав, оскільки
спірна квартира, придбана ОСОБА_3 у 1993
році, істотно збільшилась у своїй
вартості внаслідок витрат, зроблених
ОСОБА_1 Отже, ОСОБА_3 міг зробити
розпорядження на випадок смерті лише
щодо належної йому ? частки у праві
спільної сумісної власності. У зв'язку
з викладеним частка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
праві власності на спірну квартиру в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_3 повинна становити по ?
кожній.

Щодо вимог позивача про стягнення з
ОСОБА_2 грошових коштів, витрачених на
догляд, утримання, лікування та
поховання ОСОБА_3, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

У матеріалах справи містяться
документально підтверджені відомості
про те, що ОСОБА_1 загалом витратила на
поховання ОСОБА_3 9935 грн.

Відповідно до особового рахунку №
НОМЕР_1, ОСОБА_1 отримала від Управління
пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси допомогу
на поховання ОСОБА_3 в розмірі 3150,20 грн.

Таким чином, затрати на поховання
ОСОБА_3, які понесла ОСОБА_1, складають
6785 грн., тому половина цієї суми, а саме
3392,50 грн. повинна бути стягнута з ОСОБА_2

Що стосується стягнення з ОСОБА_2
витрат на утримання, догляд та
лікування ОСОБА_3 у розмірі 13500 грн., суд
наголошує на наступному.

Виходячи із принципу змагальності
сторін, кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо
понесених нею витрат на утримання,
догляд та лікування ОСОБА_3, у зв'язку з
чим суд вважає, що в цій частині позов
ОСОБА_1 не може бути задоволений.

Питання про розподіл судових витрат
суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 368, 1232, 1236 ЦК України,
ст. ст. 62, 70 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності -
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, що
складається із двох кімнат житловою
площею 26,4 кв. м., загальною площею 43,4 кв.
м. об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визначити частку ОСОБА_1 у праві
спільної сумісної власності з померлим
чоловіком ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
що складається із двох кімнат житловою
площею 26,4 кв. м., загальною площею 43,4 кв.
м., в розмірі ? та виключити цю частку із
заповіданого спадкового майна.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, що
складається із двох кімнат житловою
площею 26,4 кв. м., загальною площею 43,4 кв.
м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, що
складається із двох кімнат житловою
площею 26,4 кв. м., загальною площею 43,4 кв.
м. в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 3392 грн. 50 коп.,
що складає половину суми, затраченої на
поховання ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 3670 грн. 40 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Ю.В.
Тополева