У х в а л а

Іменем України

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 03 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 01 вересня 2008 року між
банком і ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, згідно з яким останній отримав
у кредит 500 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
за умови сплати 36 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. ОСОБА_3
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві. На
порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України та умов кредитного договору
відповідач взятих за цим договором
зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим
станом на 31 грудня 2013 року має
заборгованість у розмірі 26 282 грн 12 коп.,
з яких: 6 993 грн 80 коп. -
заборгованість за кредитом; 17 798 грн 70
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; 250 грн - штраф
(фіксована частина); 1 239 грн 62 коп. -
штраф (процентна складова). За таких
обставин, позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у сумі 26 282 грн 12
коп. та судові витрати у сумі 262
грн 82 коп.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 03 грудня 2013 року, в задоволенні
указаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01 вересня 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав у кредит 500 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку, за умови
сплати 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.

Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
продовжується на такий самий строк.

Згідно з наданим позивачем
розрахунком, єдиний і останній платіж
за вказаним вище договором здійснено
відповідачем 31 березня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні указаного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності при зверненні до
суду з цим позовом, який з урахуванням
здійснення відповідачем останнього
платежу сплив 30 березня 2013 року, а на
застосуванні позовної давності
наполягав відповідач.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Зокрема, поза увагою суду залишилася та
обставина, що до суду з цим позовом банк
звернувся 18 березня 2013 року, тобто в
межах установленого ст. 257 ЦК України
строку.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Із заяви позичальника випливає, що
строк дії кредитного ліміта відповідає
строку дії карти.

Проте, вирішуючи спір, суд не з'ясував
строку дії карти, а отже, - строку дії
кредитного договору.

Таким чином, без з'ясування вказаних
обставин, не є безспірними висновки
судів першої й апеляційної інстанцій
про пропущення банком строку звернення
до суду з позовом про стягнення
заборгованості.

Відповідно до п. 1.2 Умов і правил
надання банківських послуг, ці умови
регулюють відносини між банком та
клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг, вказаних в заяві.

Пунктом 9.12 цих умов встановлено, що
договір діє упродовж 12 місяців з
моменту підписання, також передбачено
автоматичне пролонгування дії
договору на такий самий строк у разі,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про зупинення договору.

При цьому обидва суди не звернули увагу
на те, що п. 9.12 умов передбачає
автоматичне пролонгування не терміну
дії кредитного ліміту, який відповідає
строку дії карти визначеного у заяві, а
лише дії умов щодо надання банківських
послуг, які регулюють відносини між
банком та клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг.

Умови ж продовження строку дії карти
визначені у розділі 3 Правил
користування платіжною карткою, які
судами не досліджувались.

Зокрема, відповідно до п. 3.1.1. Правил
користування платіжною картою строк
дії карти зазначено на лицевій стороні
карти (місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

Водночас, із Правил користування
платіжною картою випливає, що договір є
чинним у межах строку дії карти.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, і ці
порушення були допущені як місцевим,
так і апеляційним судами, то ухвалені у
справі оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 30 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 03 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик