У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Одеси до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа - Київська районна адміністрація
Одеської міської ради, про виселення
без надання іншого житлового
приміщення, за касаційною скаргою
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Одеси на рішення апеляційного суду
Одеської області від 01 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Одеси (далі - КЕВ м. Одеси)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, про виселення без надання
іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
відповідач ОСОБА_6 під час проходження
військової служби у Військовій
прокуратурі Південного регіону
України за дозволом начальника
Військового Інституту ОНПУ заселився
для тимчасового проживання разом із
членами сім'ї дружиною ОСОБА_7 та дочкою
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у житлову площу в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 (три
кімнати площею 51 кв. м.).

При проведенні КЕВ м. Одеси
інвентаризації мешканців гуртожитків
було виявлено, що ОСОБА_6 отримав з
житлового фонду Міністерства оборони
України для постійного проживання
трикімнатну квартиру площею 67,42 кв. м.
за адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї з
трьох осіб, яку приватизував 22 вересня
2000 року.

Незважаючи на попередження КЕВ м. Одеси
про виселення, відповідачі до
теперішнього часу не виконали вимоги
діючого житлового законодавства щодо
звільнення незаконно зайнятого жилого
приміщення у гуртожитку, тому позивач
просив суд виселити відповідачів без
надання їм іншого житлового
приміщення.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року позов КЕВ м.
Одеси до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з
житлового приміщення гуртожитку, а
саме кімнати АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 01 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі КЕВ м. Одеси
просить скасувати оскаржуване рішення
суду апеляційної інстанції і залишити
в силі рішення районного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_7 та дочкою
ОСОБА_8 проживають в гуртожитку АДРЕСА_3
(а. с. 4 довідка за підписом завідувача
гуртожитку від 10 січня 2013 року, копії
відповідних паспортів а. с. 5, 6 звороти).

Згідно розпорядження органу
приватизації м. Одеси від 22 вересня
2000 року, ОСОБА_6 надано дозвіл на
приватизацію 3-и кімнатної квартири
АДРЕСА_1 (а. с. 40). Таку квартиру того ж
дня приватизовано на праві спільної
часткової власності ОСОБА_6 та його
матір'ю ОСОБА_9

07 квітня 2011 року ОСОБА_6 було
попереджено КЕВ м. Одеси про
необхідність звільнити спірну житлову
площу в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_3, у зв'язку з наданням ОСОБА_6 3-и
кімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 14), за
відповідним ордером (а. с. 10-13).

Ухвалюючи у справі судове рішення про
виселення відповідачів зі спірного
житлового приміщення гуртожитку, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 самоправно, без відповідного
ордеру, вселився до вказаної кімнати
гуртожитку, а тому не набув право на
користування таким приміщенням,
відповідно, й члени його сім'ї також не
набули право на користування ним.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, на рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_6 посилався на те, що у
2006 році на підставі дозволу начальника
Одеського інституту сухопутних військ
йому було видано ордер на вселення у
спірне приміщення гуртожитку. При
вселенні до кімнати гуртожитку ним
було здано такий ордер до
адміністрації і у нього лише
залишилася копія такого ордеру яку він
додав до апеляційної скарги на
підтвердження своїх доводів (а. с. 73).

Ухвалюючи у справі нове судове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
копію такого ордеру як доказ не
прийняв, оскільки надана заявником
копія цього документа не завірена
належним чином, а виходив з того, що
позовні вимоги заявлялися про
виселення відповідачів у зв'язку з
наявністю на праві
власності/користування у ОСОБА_6 (та,
або членів його сім'ї) іншого житла на
момент звернення до суду з даним
позовом КЕВ м. Одеси, однак матеріали
справи таких доказів не містять.

Положення п. 5.8 Інструкції щодо надання
житлової площі у гуртожитках Збройних
Сил України, затвердженої наказом
Міністерства оборони України № 737
від 30 листопада 2011 року, в даному
випадку, не можуть бути застосовані до
правовідносин, що виникли між
сторонами, крім того, підстави
передбачені нормами ст. 132 Житлового
кодексу України щодо виселення
відповідачів з приміщення гуртожитку
також відсутні.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 22 постанови № 2 від 12 квітня
1085 року «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», вирішуючи
спори про виселення з гуртожитків,
судам слід з'ясовувати, в тому числі: чи
є гуртожитком приміщення, яке займає
відповідач. Для цього, зокрема,
необхідно витребувати дані про те, чи
перебуває будинок, в якому розміщено
таке приміщення, у віданні позивача; чи
побудований він як гуртожиток або
спеціально для нього переобладнаний;
чи видавався відповідно до Положення
про гуртожиток ордер на зайняття жилої
площі в гуртожитку.

Якщо гуртожиток надано у зв'язку з
роботою, слід з'ясовувати вид трудового
договору, укладеного між позивачем і
відповідачем, і за яких підстав він був
припинений, маючи на увазі, що згідно зі
ст. 132 ЖК без надання іншого жилого
приміщення можуть бути виселені
сезонні, тимчасові працівники, які
припинили роботу, особи, які працюють
за строковим трудовим договором, а
також інші працівники, які звільнилися
за власним бажанням без поважних
причин, або звільнені за порушення
трудової дисципліни чи вчинення
злочину. При припиненні трудового
договору з інших підстав вони, як і
особи, перелічені в ст. 125 ЖК, можуть
бути виселені лише з наданням іншого
жилого приміщення.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обовязки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, КЕВ м.
Одеси посилався на те, що будівлі
військового містечка № 217, зокрема і
гуртожиток АДРЕСА_3 є військовим
майном, яке обліковувалось у
Військовому інституті ОНПУ, а у вересні
2009 року згідно вимог чинного
законодавства України за актом
прийому-передачі передано на баланс
КЕВ м. Одеси.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження даних обставин. Судом
першої інстанції, у порушення вимог ст.
ст. 10, 11, 60 ЦПК України та роз'яснень
викладених у вказаній вище постанові
пленуму Верховного Суду України, дані
факти не перевірено, крім того, не
з'ясовано підстави вселення сім'ї
ОСОБА_6 до гуртожитку, дати вселення.
Також, не встановлено судами чи
зобов'язувався останній звільнити
житлове приміщення у гуртожитку при
наданні йому нового житла, а також
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

У позовній заяві КЕВ м. Одеси просив
задовольнити позовні вимоги на
підставі положень розділу 5 Інструкції
«Про організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей жилими
приміщеннями», затвердженої наказом
Міністерства оборони України № 737 від 30
листопада 2011 року, однак, на момент
звернення КЕВ м. Одеси до суду із
вказаним позовом (14 березня 2013 року),
вказана інструкція не діяла, оскільки
вона лише з 29 березня 2013 року набрала
чинності. Позовні вимоги позивач не
змінював та не уточнював.

Неможна погодитися і з висновками суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
у зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи (абз. 11 ст. 3
оскаржуваного рішення апеляційного
суду).

Невідповідність висновків суду
обставинам справи має місце в тих
випадках, коли суд на підставі
встановлених фактів зробив
неправильний висновок про
взаємовідносини сторін (п. 3 ч. 1 ст. 309
ЦПК України).

В даному випадку має місце неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи
та недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими. Ці недоліки допущені
районним судом при розгляді справи, у
порушення вимог ст. 303 ЦПК України,
апеляційним судом також виправлені в
повній мірі не були.

Допустивши порушення норм ст. ст. 213-215, 60
ЦПК України, судами обох інстанцій було
ухвалено у справі судові рішення які
законними та обґрунтованими визнати не
можна.

На підставі викладеного та керуючись
нормами ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Одеси задовольнити частково.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
01 жовтня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська