Справа № 465/2-3344/11
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/998/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м.
Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В..

при секретарі: Івановій О.О.

за участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 1 липня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ЖБК-76 про визнання права власності на
частину квартири, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ЖБК-76
про визнання права власності на
частину квартири,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Рішення оскаржила ОСОБА_3, просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 Зазначає, що їх батько після
смерті матері не був прийнятий у члени
ЖБК - 76 та не вступив у спадщину, не
оформив ні права на спадщину, ні права
власності на квартиру, а отже квартира
не ввійшла у спадкове майно.
Посилається на те, що висновок суду про
прийняття позивачкою спадщини після
смерті батька не відповідає матеріалам
справи. Також зазначає, що висновок
суду про те, що квартира належала на
праві власності їхнім батькам
суперечить положенням п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України із
змінами «Про практику розгляду судами
України справ про спадкування» від
24.06.1983 р. зі змінами та доповненнями від
25.12.1992 р.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення скарги,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи скарги, колегія суддів вважає
рішення суду законним і тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

. Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_2 належить житлово-будівельному
кооперативу № 76 і складається з 2-х
кімнат з0агальною площею 45, 6 кв.м.

Членом житлово-будівельного
кооперативу була ОСОБА_5 - мати сторін,
яка внесла свій пайовий внесок за
квартиру повністю в квітні 1988 р. і була
зареєстрована у ній з 24.12.1973 р. до дня
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Батько сторін -
ОСОБА_6 також був зареєстрований у цій
квартирі з 24.12.1973 р. до дня смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с. 9, 10). Жоден із
батьків заповіту на належне їм майно не
залишили.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс України в редакції 2004
р. застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Правила книги шостої
Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

За змістом ч. ст. 549 ЦК України,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
подав заяву про прийняття спадщини в
нотаріальну контору, фактично вступив
в управління або володіння спадковим
майном протягом 6 місяців з дня
відкриття спадщини.

Із довідки ЖБК № 76 від 21.06.2011 р.
убачається, що у спірній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_2 з 23.12.1999 р., ОСОБА_3
- 01.06.2000 р., ОСОБА_7 з 01.06.2000 р.

Отже, на час відкриття спадщини
(2001 р.) у спірній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
фактично вступили в управління та
володіння спадковим майном.

Задовольняючи первісний позов,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
підстав для визнання права власності
на ? частину спадкового майна, а саме
квартиру АДРЕСА_3.

Крім того вірним є висновок суду
першої інстанції про часткове
задоволення зустрічної позовної заяви,
а саме визнання за ОСОБА_3 ? частини
квартири, так як сторони, будучи
зареєстрованими на час відкриття
спадщини, фактично прийняли таку.

До того ж протягом шести місяців
після смерті батьків сторони не
подавали заяви до державної нотконтори
про прийняття спадщини чи про її
відмову, а отже вважали, що фактично
таку прийняли.

Як роз'яснено в п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України із
змінами «Про практику розгляду судами
України справ про спадкування», у
редакції 1992 р., яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
звернути увагу судів на те, що у
випадках смерті до 1 липня 1990 р. члена
житлово-будівельного,
дачно-будівельного або
гаражно-будівельного кооперативу,
члена садівницького товариства
спадщина відкривається не на
квартиру, дачу, гараж, садовий
будиночок, насадження, а на пай
спадкодавця та інші суми, які
підлягають поверненню у таких
випадках. Що стосується зазначених
осіб, які померли після 1 липня1990 р., то
таким же чином відкривається
спадщина, якщо до дня смерті не були
внесені повністю пайові внески, а якщо
на цей час спадкодавцем був повністю
внесений пайовий внесок - спадщина
відкривається відповідно на
квартиру, дачу, гараж, садовий
будиночок, інші будівлі і насадження.

Твердження апелянта про те, що
висновок суду суперечить вищевказаній
постанові, є невірним.

Безпідставними є твердження
апелянта про те, що квартира не ввійшла
у спадкове майно, оскільки на момент
відкриття спадщини після смерті
матері, батько не був прийнятий у члени
ЖБК № 76 і не став власником квартири.

Доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_2 не проживала у квартирі після
смерті батька є безпідставними,
оскільки така була зареєстрована у
квартирі, періодично проживала в ній, у
тому числі і після смерті батька та
прийняла його майно - речі домашнього
вжитку.

Таким чином колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судом
першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Франківського районного
суду м. Львова від 1 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: