Справа № 2/359/77/14 Головуючий у І
інстанції Мельник О.О.Провадження №
22-ц/780/1533/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 10 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,
усунення перешкод у користуванні
будинком,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом та просила
визнати відповідача таким, що втратив
право користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачка є власником зазначеного
житлового будинку у відповідності до
договору дарування від 18.04.2013 року.
Відповідач з 09.01.2009 року був
зареєстрований та проживав у цьому
будинку, але з жовтня 2012 року вже не
проживає. Позивачка вважає, що оскільки
відповідач не є членом її сім'ї, то
чинне законодавство не передбачає
збереження за членами сім'ї колишнього
власника права житлового сервітуту у
випадку відчуження ним житлового
будинку.

У жовтні 2013 року відповідач подав до
суду зустрічну позову заяву, в якій
просить його вселити у спірний будинок,
шляхом надання ключів від житла.

Зустрічний позов мотивовано тим, що
відповідач є сином колишнього власника
спірного будинку - ОСОБА_3 та був
вселений за його добровільною згодою.
Відповідач вказує, що у відповідності
до вимог ст. 401 ЦК України він має право
користуватися даним житлом навіть
після зміни власника.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10 січня 2014 року первісний позов
задоволено, а у задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічного, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 квітня 2013 року ОСОБА_3 подарував
позивачці - ОСОБА_2 житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, який належав дарувальнику на
праві приватної власності, що
підтверджується договором дарування
житлового будинку від 18.04.2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Бориспільського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1454 (а.с. 7).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№ 2597861 від 18.04.2013 року позивачка є
власником спірного житлового будинку
(а.с. 8).

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного,
суд першої інстанції виходив із того,
відповідач не є членом сім'ї позивачки,
спільного господарства не ведуть,
будь-яких домовленостей щодо порядку
користування спірним будинком з
колишнім власником не встановлювали.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
май на будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житловий будинок, садиба (ст.
ст. 379, 380 ЦК України).

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, законом не передбачено при
цьому перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири) (на відміну від
договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810,
814 ЦК України).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає
збереження такого права користування
житлом лише для членів сім'ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що припинення права
власності особи на будинок припиняє
право цієї особи та членів її сім'ї на
користування цим будинком.

Судом встановлено, що відповідач є
сином колишнього власника, а тому із
припиненням права власності його
батька на спірний будинок припинилось
і його право на користування цим
будинком.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічної позовної заяви, з
урахуванням зокрема ст. ст.334, 321, 383, 391 ЦК
України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 212-213 ЦПК
України, та вважає, що він ухвалив
законне і обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів по справі.

Безпідставним є посилання апелянта на
вимоги ст.ст. 401, 405 ЦК України, які
регулюють право членів сім'ї власника
житла на користування цим житлом,
оскільки матеріали справи свідчать, що
відповідач не є членами сім'ї нового
власника житла - позивачки ОСОБА_2

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: