№ справи:106/7534/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Абзатова Г.Г. №
провадження:22-ц/190/1186/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Куриленка О.С., Онищенко Т.С. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про припинення права
власності, виплати компенсації на
користь ОСОБА_9, визнання права
власності на частку квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на
рішення Євпаторійського міського суду
АР Крим від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_9 про припинення
права власності, виплати компенсації
на користь ОСОБА_9, визнання права
власності на частку квартири,
мотивуючи тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_10 були власниками кожний по ?
частки квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2
року після смерті ОСОБА_10 спадкоємцями
його частки стали його діти: ОСОБА_6,
ОСОБА_8 та жінка ОСОБА_9 в рівних
частках. Оскільки частка ОСОБА_9 у
спільному майні є незначною - 1/12,
спільне користування разом з
відповідачкою неможливе, оскільки між
ними склалися неприязнені стосунки;
квартира є неподільною; припинення
права відповідача на частку у
спільному майні не завдасть шкоди її
інтересам, бо проживає вона у іншій
квартирі, просили припинити право
власності відповідачки на 1/12 частку
спірної квартири з виплатою вартості
цієї частки, внесеної ними на
депозитний рахунок суду.

Рішенням Євпаторійського міського
суду АР Крим від 20 грудня 2013 року позов
задоволено: припинено право власності
ОСОБА_9 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1;
визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12
частку квартири АДРЕСА_1; вирішено
провести списання з рахунку Управління
Державної судової Адміністрації
України в АР Крим відповідно квитанції
№169 від 15 жовтня 2013 року грошових
коштів в сумі 12 835,35 грн. та відповідно
квитанції №k4j158 від 19 грудня 2013 року
грошових коштів в сумі 22 979 грн. на
користь ОСОБА_9; стягнуто з ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_6 витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229,40 грн.,
витрат на проведення експертизи в сумі
3 437 грн.; стягнуто з ОСОБА_9 на користь
держави судовий збір в розмірі 128,70 грн.
та 114,70 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_9 надіслала до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування усіх обставин
справи та порушення ст.1 додаткового
протоколу Європейської конвенції по
правам людини, оскільки позбавлення
права власності на житло може мати
місце виключно в інтересах держави.

Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення їй
судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

З повідомлень про вручення поштових
відправлень вбачається, що судова
повістка-повідомлення на ім'я
відповідачки про час та місце розгляду
зазначеної цивільної справи
апеляційним судом на 25 лютого 2014 року
отримані відповідачем своєчасно - 11
лютого 2014 року.

Приймаючи до уваги, що сторони належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, докази поважності
причин неявки відповідачки у судове
засідання апеляційному суду ненадані,
колегія суддів, виходячи з вимог закону
про строки розгляду справи, вважає за
необхідне справу розглянути у
відсутності відповідача у справі.

Неявка осіб, які беруть учать у справі,
належним чином повідомлених про час та
місце розгляду справи являється їх
волевиявленням, які свідчать про
відмову від реалізації свого права та
безпосередню участь в судовому
розгляді справи та інших процесуальних
прав, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не може бути
перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті
за доводами апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог
статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Рішення суду першої інстанції
відповідає наведеним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи позов та припиняючи
право ОСОБА_9 на 1/12 частку спірної
квартири та визнаючи право власності
на цю частку за позивачами, суд першої
інстанції виходив з доведеності
позовних вимог та їх обгрунтованості.
При цьому судом враховано, що частка
відповідачки у спільній власності є
незначною та не може бути виділена в
натурі, відповідач проживає разом з
донькою у іншій квартирі; в спірній
квартирі вона ніколи не проживала,
тобто має інше місце проживання і
припинення за відповідачкою права на
частку у спільному майні не завдасть
шкоди її інтересам, позивачами
виконана умова внесення вартості
частки квартири на депозитний рахунок
суду.

З такими висновками суду погоджується
судова колегія, оскільки вони зроблені
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 365 ЦК
України, ст.ст.11, 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності від 10
лютого 1994 року, отриманого у порядку
приватизації, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 у
рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер.

Після його смерті спадкоємцями його
частки квартири за законом стали його
жінка ОСОБА_9 - 1/12 частка та його син
ОСОБА_6 - 1/6 частка квартири.

Як вбачається з технічного паспорту на
спірну квартиру, довідки КП «Бюро
«Приватизація» м. Євпаторії АР Крим
квартира є двокімнатною, комунальною,
її загальна площа складає 61,5 кв.м,
житлова площа - 40,1 кв.м, кухня - 5,9 кв.м,
туалет - 2,1 кв.м.

Крім того, у користування квартири №13
знаходиться 1/16 частина сараю літер «К»,
1/3 частина сараю літер «М-7», які не є
власністю власників квартири №13.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи №103
від 16 грудня 2013 року вбачається, що на
1/12 частку квартири доводиться 5,125 кв.м
загальної площі квартири; виділ 1/12
частки квартири в натурі неможливий,
визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками
ОСОБА_6 - 1/4 та 2/3 від 1/3 частки, ОСОБА_8 - 1/4
частка квартири, ОСОБА_9 - 1/12 частка
квартири технічно неможливе, оскільки
неможливо виділити кожному
співвласнику ізольовану житлову
кімнату, яка б відповідала вимогам
будівельних норм та ст. ст. 47, 50 ЖК
України; вартість 1/12 частки квартири на
момент проведення експертизи складає 35
814 грн.

Таким чином, частка ОСОБА_9 у спірній
квартирі є незначною і не може бути
виділена у натурі.

Зі змісту статті 365 ЦК України випливає,
що припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 ч.1 цієї статті
за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
(Позиція відносно застосування ст.365 ЦК
України у подібних правовідносинах
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 16.01.2012 року №6-81 кс.11, яка є
обов'язковою, відповідно до ст.360-7 ЦПК
України).

Доводи апеляційної скарги про те, що
припинення права власності особи на
частку у спільному майні можливе лише в
інтересах держави засновані на
неправильному тлумаченні закону.

Квитанцією №169 від 15 жовтня 2013 року та
№ k4j158 від 19 грудня 2013 року
підтверджується внесення на
депозитний рахунок територіального
управління ДСА на користь ОСОБА_9 - 12 835,35
грн. та 22 979 грн. відповідно (а.с. 2, 151).

Тобто, вимоги частини 2 статті 365 ЦК
України позивачами були виконані, що
правильно враховано судом першої
інстанції при припиненні права
власності на 1/12 частку квартири.

Судом першої інстанції ретельно
досліджено питання щодо порушення прав
відповідачки у разі припинення її
права на частку у спільному майні та
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що припиненням права на частку у
спільному майні ОСОБА_9 не завдає
істотної шкоди її інтересам, оскільки
вона забезпечена житлом, у спірній
квартирі не проживає, відсутність
переобладнання у житлових приміщеннях
робить неможливим сумісне проживання
сторонніх осіб у кімнатах, між якими
склалися край неприязнені відносини,
тому припинення права власності на
незначну частку квартири не завдасть
істотної шкоди її інтересам.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2.

Доводи позивачів про забезпеченість
відповідачки житлом, ОСОБА_9 не
спростовані.

У зв'язку з викладеним, єдиний довід
апеляційної скарги про порушення
житлових прав вдови учасника бойових
дій з посиланням на норми ст.1
додаткового протоколу Європейської
конвенції по правам людини та ст. ст. 1, 8,
19, 47, 55, 59, 124,129 Конституції України не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки статтею 365 ЦК України
передбачена можливість припинення
права на частку у спільному майні за
вимогою інших співвласників, яким і
скористалися позивачі як власники 11/12
часток спірної квартири.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Євпаторійського міського суду
АР Крим від 20 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: