Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4632/13-ц
Провадження №: 2/332/29/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 січня 2014 р. Заводський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого -
судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі -
Худайбердієвої Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Заводської філії ПАТ
«Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ» про
визнання договору частково недійсним в
порядку захисту прав споживачів та
стягнення суми страхового
відшкодування, суд, -

в с т
а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача про визнання
договору частково недійсним в порядку
захисту прав споживачів та стягнення
суми страхового відшкодування.

У своєму позові та у судовому засіданні
позивач пояснила, що їй на праві
власності належить автомобіль ЗАЗ VIDA
SF69YO державний номерний знак НОМЕР_2
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу № НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль був застрахований
в Заводській філії ПАТ «Страхова
компанія «ОРНТА СІЧ» відповідно
договору добровільного страхування
наземного транспорту від 11.06.2013 року на
суму 80 000 грн.

11.01.2012 року позивач, користуючись
статусом приватного підприємця, діючи
на підставі свідоцтва про державну
реєстрацію, уклала договір прокату № 34
з ОСОБА_2, згідно якого вищевказаний
автомобіль було передано останньому в
строкове платне користування.

У вказаний в договорі строк автомобіль
не було повернуто позивачу і тому вона
вимушена була звернутись до
Орджонікідзевського відділу РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області з
відповідною заявою, яка стала
підставою для внесення до Єдиного
реєстру досудових розслідувань 03.06.2013
року відомостей про кримінальне
правопорушення.

21.07.2013 року позивача було письмово
повідомлено старшим слідчим
Орджонікідзевського відділу РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області про
те, що обставини, які викладені в заяві
позивача, мають ознаки
кримінально-карного діяння, проте
особа, яка його вчинила, не
встановлена.

22.07.2013 року позивач подала заяву про
страхову виплату з відповідними
додатками, але 27.08.2013 року від
відповідача надійшов лист, в якому
відповідач повідомив, що позивачу
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування на підставі п.п.9.1.9 та 9.1.14
Договору страхування.

Позивач вважає, що вищевказана відмова
є протиправною, а п.п.9.1.9 та 9.1.14
Договору страхування є
несправедливими та такими , що
обмежують права споживача.

Відповідно до умов договору
страхування страховик, відповідач по
справі, у разі настання страхового
випадку має виплатити страхувальнику,
позивачу по справі, страхову суму у
розмірі 80 000 грн. за вирахуванням
франшизи, що відповідно до абзацу 6 на
першому аркуші договору з написом в
рядку «Франшиза» складає 10 грн., що
становить: 80 000 - 10= 79 990 грн.

Позивач просить визнати договір
страхування частково недійсним в
частині п.п.9.1.9 та 9.1.14 та стягнути з
відповідача на її користь суму
страхового відшкодування в розмірі 79
990 грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав і суду
пояснив, що позов ОСОБА_1
необґрунтований і не підлягає
задоволенню з тих підстав, що позивач
ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами
страхування транспортних засобів, про
що свідчить її підпис на договорі
страхування. В тому числі, їй було
відомо, що передача без погодження із
страховиком в лізинг застрахованого
транспортного засобу припускає
виникнення права страховика на відмову
у виплаті страхового відшкодування.
Крім того, представник вважає, що
позивач ОСОБА_1 помилково визначила, що
неповернення автомобілю, який
знаходиться в прокаті, є страховим
випадком. Просить суд у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити у повному
обсязі.

Дослідивши докази по справі, вислухав
пояснення сторін,їх представників, суд
приходе до висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року між
ОСОБА_1 та Заводською філією ПАТ
«Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ» був
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту на
суму 80 000 грн.

Згідно ст.979 ч.1 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, із договору прокату
№ 34 від 11.06.2013 року , що ОСОБА_1, як
приватний підприємець, передала в
строкове оплатне користування
транспортний засіб ЗАЗ VIDA SF69YO
державний номерний знак НОМЕР_2
громадянину ОСОБА_2

Із заяви ОСОБА_1 від 02.07.2013 року до
начальника Орджонікідзевського РВ ЗГУ
УМВС України в Запорізькій області
вбачається, що вона просить подати в
розшук належний їй автомобіль ЗАЗ VIDA
SF69YO державний номерний знак НОМЕР_2 і
порушити кримінальне провадження.

Із заяви ОСОБА_1 від 22.07.2013 року
встановлено, що вона звернулась до
керівника Заводської філії ПАТ СК
«ОРАНТА СІЧ» з заявою про страхову
виплату у зв'язку з крадіжкою її
автомобіля.

Із довідки, виданої Орджонікідзевським
районним відділом ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області, вбачається, що за
заявою ОСОБА_1 було проведено досудове
слідств, в ході якого було встановлено,
що ОСОБА_2. самовільно заволодів
транспортним засобом, який належить
ОСОБА_1 Відомості про кримінальне
правопорушення внесено слідчим до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань.

Із відповіді першого заступника
Генерального директора ПАТ СК»ОРАНТА
СІЧ» від 21.08.2013 року № 3371 вбачається. що
ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового
відшкодування на підставі п.п. 9.1.9, 9.1.14
Договору страхування від 11.06.2013 року, а
саме: несвоєчасне повідомлення в
страхову компанію про настання
страхового випадку без поважної
причини.

Згідно п.9 ст.4 Закону України від12.07.2001
року «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» страхування є
різновидом фінансових послуг.

Згідно Закону України «Про захист прав
споживачів», цим законом регулюються
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками та
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності.

Тому, суд вважає, що спірні відносини,
які виникли між позивачем ОСОБА_1 та
ПАТ СК «ОРАНТА СІЧ» повинні
регулюватися нормами Закону України
«Про захист прав споживачів».

Згідно ст.18 ч.1 вказаного Закону
виконавець послуг не повинен включати
у договорі із споживачем умови, які є
несправедливими.

Згідно ч.2.п.3 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принцип добросовісності, його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, зокрема встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене тільки
власним розсудом виконавця.

Згідно ч.ч.5,6 ст.18 вищезазначеного
Закону якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
замінено або визнано недійсним, або
договір може бути визнаний недійсним в
цілому.

Згідно ст.217 ч.1 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Як вбачається із договору страхування
від 11.06.2013 року в п.9.1.9 встановлено, що
страховик має право відмовити у
виплаті страхового відшкодування в
разі якщо страхувальник після
укладання договору страхування без
письмового погодження із страховиком,
передав у лізин транспортний засіб чи
видав доручення на управління
транспортним засобом іншим особам.

Як вбачається із договору страхування
на першому аркуші в абзаці 3 вказано:
особи допущені до управління
транспортним засобом: на законних
підставах. Тобто, позивач письмово
повідомила відповідача про передачу
автомобіля в прокат.

Із наданих для огляду у судовому
засіданні оригіналів платіжних
доручень за 2013 рік та 2012 рік, копії яких
долучені до матеріалів цивільної
справи, встановлено, що ОСОБА_1, як
фізична особа підприємець, здійснювала
страхові внески на рахунок ЗФ ПАТ
«Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ»,
відповідача по справі.

Цей доказ підтверджує той факт, що
відповідачу було відомо про те, що
ОСОБА_1 здійснює підприємницьку
діяльність шляхом передачі
автомобілів в прокат, для цього вона і
укладала договір добровільного
страхування транспортного засобу.

Згідно ст..988 ч.1 ЦК України у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до ст..8 Закону України»
«Про страхування» страховий випадок -
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій особі.

Судом встановлено, що у випадку з
ОСОБА_1 страхова подія настала з
моменту коли вона 21.07.2013 року отримала
повідомлення з Орджонікідзевського РВ
ЗМУ УМВС про те, що її автомобіль
викрадено і порушено кримінальне
провадження.

Відразу після цього, 22.07.2013 року вона
звернулась до відповідача з заявою і з
додатками документів, про виплату
страхового відшкодування.

Тобто, свої обов'язки позивач ОСОБА_1 за
Договором страхування виконала у
повному обсязі: здійснювала своєчасно
страхові платежі, повідомила про
страхову подію і надала докази в
страхову компанію.

Крім того, оглянув оригінал договору
страхування від 11.06.2013 року суд звернув
увагу на той факт, що спірний договір
страхування складається з одного
аркуша, який і підписаний позивачем та
відповідачем по справі. Цей один аркуш
скріплено з пам'яткою, але на пам'ятці
немає підпису ОСОБА_1, і пам'ятка та
договір страхування, підписаний ОСОБА_1
не скріплені, не прошиті та не
пронумеровані..

Суд вважає, що у даному випадку
відповідач своїх обов'язків не виконав,
і ввів позивачу в оману шляхом
введення в Договір страхування
суперечливих норм, а саме п.9.1.9 та п.9.1.14:
так у п.9.1.9 містить умову про відмову у
виплаті у зв'язку з неповідомленням
відповідача про передачу авто третім
особам, а п.9.1.14 містить відсильну норму
до п.3.3, який містить 23 підпункти, та
п.5.1.2., 5.1.3, на підставі яких страховик
має право відмовити у виплаті
страхового відшкодування.

Тому, суд вважає, що позов ОСОБА_1
повністю знайшов своє обґрунтування та
докази у судовому засіданні, і тому
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 217,526,979,988,990 ЦК України,
ст..ст.1,5,6,18,19,21,22 Закону України «Про
захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Заводської філії ПАТ
«Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ» про
визнання договору частково недійсним в
порядку захисту прав споживачів та
стягнення суми страхового
відшкодування - задовольнити.

Визнати договір добровільного
страхування наземного транспорту СТ №
012655 від 11.06.2013 року, укладений між
Заводською філією ПАТ «Страхова
компанія «ОРАНТА СІЧ» та ОСОБА_1
частково недійсним в частині п.п.9.1.9,
9.1.14 Договору страхування, як
несправедливі та такі, що обмежують
права споживача в порядку захисту прав
споживачів.

Стягнути з Заводської філії ПАТ
«Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ» на
користь ОСОБА_1 суму страхового
відшкодування в розмірі 79 990 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги. Рішення набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не
було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу, але рішення не
скасовано, рішення набирає чинності
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Л.О.Мєркулова