Ухвала

Іменем України

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Колодійчука В.М.
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Сумського державного університету про
зміну підстав звільнення, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, компенсації
за невикористану відпустку, вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та зобов'язання
вчинити певні дії за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 09 серпня 2013
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 04 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 16 жовтня 2001 року працював
сторожем-охоронцем у Сумському
державному університеті. 08 вересня 2007
року при затриманні хулігана йому була
нанесена тілесна травма, проте
керівництво університету відмовилось
розслідувати нещасний випадок,
приймати лікарняний листок та
відшкодовувати нанесену його здоров'ю
шкоду. 29 лютого 2008 року він звернувся до
ректора університету із заявою про
розслідування нещасного випадку, однак
29 лютого 2008 року він був звільнений.
Посилаючись на те, що у передбачений
законом строк його не було попереджено
про наступне звільнення, не
ознайомлено із наказом про звільнення,
не видано трудову книжку та не
проведено остаточного розрахунку при
звільненні, позивач, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просив
зобов'язати відповідача: скасувати
наказ від 28 лютого 2008 року; видати новий
наказ, відповідно до якого вважати його
звільненим у день ухвалення судового
рішення; видати трудову книжку з
внесеними змінами; надати всі
необхідні документи для встановлення
ступеня втрати ним працездатності, а
також стягнути з відповідача
компенсацію за невикористану
відпустку, середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, вихідну допомогу та
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 09 серпня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 04 листопада 2013 року рішення
районного суду в частині відмови у
стягненні компенсації за
невикористану відпустку та покладенні
на Сумський державний університет
обов'язку надати оригінал з «мокрою»
печаткою акта форми Н-5 та
направлення на СМЕК - скасовано.
Стягнуто з Сумського державного
університету на користь ОСОБА_4
компенсацію за невикористану
відпустку за 14 календарних днів у
розмірі 270 грн. 76 коп. Зобов'язано
Сумський державний університет надати
ОСОБА_4 оригінал з «мокрою» печаткою
акта форми Н-5 та направлення на СМЕК. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову як
районний суд, так і апеляційний суд
частково задовольняючи позов,
правильно виходили із того, що підстав
для зміни причин звільнення (по ч. 3 ст. 38
КЗпП України) немає, оскільки позивача
звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП
України згідно з чинним трудовим
законодавством; всі підстави
притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної
відповідальності доведені, а із заявою
про звільнення на підставі п. 3 ст. 38
КЗпП України він звернувся лише після
звільнення.

Доводи касаційної скарги фактично
стосуються переоцінки доказів, що
знаходиться поза межами повноважень
суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 серпня 2013 року (у залишеній
апеляційним судом без змін частині) та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Колодійчук В.М.
Фаловська І.М.