Коростишівський районний суд
Житомирської області
Справа № 280/2086/13-ц
Провадження № 2/280/27/14
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2014 року
м.Коростишів

Коростишівський районний суд
Житомирської області в складі:
головуючої - судді Рибнікової М.М., при
секретарі - Бондаренко Н.С., з участю
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
представника третьої особи ОСОБА_5,
розглянувши у судовому засіданні
позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа служба у
справах дітей Коростишівської РДА про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та звільнення будинку ,-

в с т а
н о в и в :

Позивач звернувся до Коростишівського
районного суду Житомирської області з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на житловий будинок шляхом
виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказала, що вона є власником
житлового будинку разом з
господарськими приміщеннями, що за
адресою АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу від 29.12.2005 року. Право
власності позивача, зареєстровано в
Житомирському міжміському
комунальному бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним №194
від 14.06.2013 року. Також, позивач зазначає,
що у 2006 році вона домовилася зі своєю
племінницею ОСОБА_2, про те, що остання
буде наглядати за будинком позивача та
тимчасово жити в її помешканні по
АДРЕСА_1, на той час, доки позивач не
переїде до свого будинку на постійне
проживання. В серпні 2011 року позивач
попередньо повідомила відповідача
ОСОБА_2 про свої наміри переїжджати
разом із своїм чоловіком до свого
будинку на постійне проживання, а тому
просила відповідача звільнити житлове
приміщення. В серпні 2012 року вона
приїхала до свого будинку і встановила
той факт, що без її дозволу разом з
ОСОБА_2, у її будинку проживають
співмешканець відповідача ОСОБА_7,
донька відповідача ОСОБА_3 зі своїм
сином ОСОБА_8, і ніхто з них не збирався
виселятися з будинку. Під час огляду
свого помешкання та надвірних
приміщень, позивач виявила, що
відповідачі не тільки не доглядали
помешкання, а ще й руйнували його. На
прохання позивача звільнити будинок,
відповідачі ніяк не відреагували. А
оскільки відповідачі на даний час не
виселилися з будинку позивача, окрім
того вони не набули ніякого права на
дане житло, між сторонами не укладалося
ніяких угод щодо користування
будинком, жоден з відповідачів не
зареєстрований в будинку, тому позивач
змушений звернутися до суду з вимогою
про усунення перешкод у здійсненні
права власності на належний позивачеві
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1,
шляхом ухвалення рішення про виселення
відповідачів без надання іншого
житлового приміщення.

15.11.2013 року позивачем надано заяву про
уточнення позовних вимог в порядку ст.
31 ЦПК України, відповідно до якої було
уточнено прохальну частину позовних
вимог, а саме: позивач просить винести
рішення, яким усунути перешкоди у
здійсненні права власності на належний
їй житловий будинок за адресою АДРЕСА_1,
шляхом покладання на відповідачів
обов'язку після вступу рішення в
законну силу негайно звільнити
вказаний житловий будинок разом з
неповнолітньою дитиною, особистими
речами, предметами обстановки та
вжитку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі просив їх задовольнити.

Відповідачі та представник
відповідачів в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали, просили суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на надані суду
письмові заперечення. У наданих
запереченнях представник відповідача
зазначає те, що позивач, придбавши
будинок, поселила у ньому відповідача
ОСОБА_2, а 3 травня 2006 року склала
заповіт на вказаний будинок на ім'я
ОСОБА_2, що свідчить про те, що
відповідачі проживають у будинку з
дозволу позивача. Відповідачі, за
згодою позивача, роблять ремонт,
обробляють сад, город, тримають його в
нормальному стані. Також, представник
відповідача, вказує на те, що
відповідачеві ОСОБА_2 стало відомо, що
позивач хоче відчужити вказаний
будинок, а тому позивач не має наміру
переїжджати на проживання у спірний
будинок, а відповідачі мають намір його
купити, оскільки проживали у ньому на
протязі восьми останніх років,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на даний
час не проживають у вказаному будинку.
Окрім того, представник відповідача
заперечує той факт, що відповідач має
інший житловий будинок по АДРЕСА_2,
оскільки даний будинок рахується за
померлим ОСОБА_9, а спадщину відповідач
не прийняла, оскільки на даний час жива
матір померлого, а сам будинок
знаходиться у аварійному стані і
відповідачу ОСОБА_2 ніде жити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в
судове засідання з»явився , позовні
вимоги ОСОБА_6 визнав в повному обсязі
і просив їх задовольнити.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази на
засадах змагальності, в межах позовних
вимог, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач на
підставі договору купівлі-продажу від
29 грудня 2005 року придбала у власність
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1. У 2006 році з дозволу позивача
відповідач вселилася і проживає у
вказаному будинку.

Відповідно до технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок, що розташований по АДРЕСА_1,
виданого КП «Житомирське обласне
міжміське БТІ» Житомирської обласної
ради від 14.06.2013 року підтверджується
право власності позивача на даний
житловий будинок.

У відповідності до ст. 48 Закону України
«Про власність», власник вправі
вимагати усунення будь-яких перешкод у
здійсненні його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно положень ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно довідки виконкому
Стрижівської сільської ради
Коростишівського району Житомирської
області №345 від 13.06.2013 року ОСОБА_6
склала новий заповіт, згідно витягу про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від
21.11.2012 року .

Довідками виконкому Стрижівської
сільської ради 10.06.2013 року №326 та 13.06.2013
№344 підтверджено, що житловий будинок
та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1
належать ОСОБА_6, заборон та арешту по
сільській раді не рахується і
зареєстрована одна ОСОБА_6.

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 29.10.2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про визнання права користування
житловим приміщенням по АДРЕСА_1
відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 19.12.2013 року
рішення першої інстанції залишено без
зміни.

Актом депутата Стрижівської сільської
ради Градовської О.М. підтверджується
той факт що житловий будинок по АДРЕСА_1
знаходиться у задовільному стані та
придатний для проживання.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції
України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Довідкою від 07.10.2013 року, виданою
виконкомом Кмитівської сільради
визначено, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_8
зареєстровані і проживають за адресою
АДРЕСА_3 .

Довідкою Стрижівської сільської ради
від 23 січня 2014 року №44 встановлено, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час в
АДРЕСА_1 не проживає. Тому, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог позивача, які
стосуються відповідача ОСОБА_3 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб. Власнику
надано право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Ст. 150 Житлового кодексу України
передбачає, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю
на свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

За таких обставин, суд приходить до
висновку що позовні вимоги ОСОБА_6
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 48 Закону України «Про
власність», ч.1 ст. 316, ст. 319, ч.1 ст. 383, ст.
391 Цивільного кодексу України, ст. 150
Житлового кодексу України,ст.ст.10, 60, 209,
212 - 215, ЦПК України, суд, -

в и
р і ш и в :

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
третя особа служба у справах дітей
Коростишівської РДА про усунення
перешкод у здійсненні права власності
та звільнення будинку - задовольнити
частково.

Зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_7 звільнити
житловий будинок АДРЕСА_1 разом з
особистими речами, предметами
обстановки та вжитку.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Житомирської
області через Коростишівський
районний суд.

Суддя
Рибнікова М.М.