Справа №
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О.С.
секретаря Галів І.Б.
з участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому просить визнати
недійсним заповіт, складений її
тіткою (рідною сестрою матері) ОСОБА_6 в
користь ОСОБА_4, оскільки він
протирічить волі заповідача.
Зокрема зазначає, що у неї за життя з
тіткою склалися дуже теплі родинні
стосунки, вона піклувалася про тітку,
яка, в певній мірі замінила їй матір. В
кінці травня 2013року стан здоров'я тітки
значно погіршився. З серпня 2013року вона
вже була лежачою важкохворою і коли в
кінці серпня її відвідала, то застала
лежачою, а хвороба, яка прогресувала,
змінила її поведінку, мислення, розмови
з нею не були повністю зрозумілі, вона
нікого не впізнавала і фактично 24
години на добу спала. Такий психічний
розлад, на думку позивача, викликаний
тим, що хвора будучи в похилому віці
(90років) , приймала сильнодіючі
антибіотики, що свідчило про її фізично
психічну нездатність. Тому позивач
прийняла рішення про встановлення
догляду над тіткою. Саме в цей час вона
зустріла в будинку відповідачку, яка,
проживаючи недалеко , погодилася
здійснювати догляд за ОСОБА_6 без
корисливих намірів. Однак, як виявилося
в подальшому відповідачка
переслідувала одну мету- користуючись
моментом стану важкохворої людини,
вирішила заволодіти її нерухомим
майном. У вересні , коли позивач
відвідала тітку, то дізналася від неї
про те, що ОСОБА_4 підсунула їй щось
підписати. А ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_6
Вважає, що заповіт є недійсним,
оскільки всупереч ст.203 ЦК України
волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним.
Окрім того, заповіт є недійсним на
підставі ст. 225 ЦК , так як ОСОБА_6,
укладаючи його, в той момент
перебувала в стані , коли не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.
Цей заповіт вчинений під впливом
обману (ст.230ЦК) , так як ОСОБА_6,
підписуючи заповіт, думала, що підписує
довіреність ОСОБА_4 на отриманні
пенсії, яка обманула не тільки тітку,
але й нотаріуса, що вона є єдиний родич
і доглядальниця. А через важку
хворобу ОСОБА_6 будь-хто міг мати вплив
на неї, що підтверджує вчинення
правочину під впливом тяжкої
обставини(ст.233 ЦК).
На думку позивача, на сумнівність
заповіту вказує і те, що він складений
з грубим порушенням вимог ст. 1248 ЦК.
Зокрема, враховуючи, що 90-річний
спадкодавець мала фізичну ваду по зору,
погано бачила, не могла читати навіть в
окулярах, була лежачою, то заповіт
повинен бути укладений при наявності
Оскільки відповідач не перебувала з
спадкодкодавцем ОСОБА_6 в родинних
стосунках, не проживала з нею однією
сім'єю, то вважає, що ОСОБА_4 не може бути
спадкоємцем за законом.
В процесі розгляду справи позивач,
збільшивши позовні вимоги, просила суд
зобов'язати відповідача звільнити
самовільно зайняте нею приміщення по
АДРЕСА_1, яке належало на праві
В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
вимоги з підстав, наведених вище. При
цьому, представник позивача уточнив,
що ОСОБА_6 була частково неадекватною,
оскільки постійно спала. Вона хворіла
на серцеве захворювання, підвищений
тиск, їй проведено операцію на очі.
Відповідач подала до суду письмове
заперечення, із змісту якого
вбачається, що позовні вимоги є
безпідставними. Вона є племінницею
ОСОБА_6 ( її батько та чоловік померлої
були рідними братами). За ініціативи
тітки відповідач проживала з нею
однією сім'єю з липня 2013року. ЇЇ тітка
була активною, ходячою жінкою, весною
2013року сама посадила город.
Орієнтувалася в часі, просторі, реально
сприймала оточення, мала ясний розум до
часу смерті, дивилася телевізор та
адекватно оцінювала всі події, сама
розпоряджалася пенсією. Не приймала
ніяких ліків, які б впливали на її
розумову діяльність. Особисто вона
допомагала тільки вести їй
господарство та спілкуватися з нею.
ОСОБА_6 ніколи не страждала на будь-які
психічні захворювання . Лише у вересні
2013року за її викликом приїхала швидка з
приводу того, що у тітки піднявся тиск.
В жовтні 2013року тітка впала, пошкодила
ногу та рухалася з допомогою коштура. З
листопада 2013року перестала виходити на
подвір'я, рухалася лише в межах будинку
і більше часу проводила у ліжку.
Складання заповіту 24 липня 2013року в її
користь було вільним волевиявленням
самої померлої. Вона сама ініціювала
це питання, сама консультувалася та
зверталася до нотаріуса з приводу
оформлення заповіту, не робила з цього
секрету і про складений заповіт
повідомила всіх родичів та сусідів
задовго до смерті. Нотаріус дотримав
процедури посвідчення заповіту. Із
змісту позовної заяви незрозумілим є з
яких підстав, визначених ЦК, позивач
хоче визнати заповіт недійсним.
В задоволенні вимог позивача про
виселення її з будинку, в якому
проживала спадкодавець просить
відмовити з тих підстав, що позивачка
не є власником будинковолодіння та у
відповідності до вимог ст. 386,391 ЦК
України позбавлена права заявляти
такі вимоги. А правила ст. 58, 109 ЖК
України, на які посилався позивач, до
даних правовідносин не застосовуються,
оскільки будинковолодіння є приватною
власністю і не належить до державного
чи житлового фонду. (а.с.151).
Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5
заперечуючи позовним вимогам,
вказувала, що в кінці травня 2013року до
неї особисто в нотаріальну контору
звернулася ОСОБА_6 для з'ясування які
документи необхідні для складання
заповіту чи договору дарування
житлового будинку. Оскільки не було
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку , то вона роз'яснила
про порядок складання заповіту. 23
липня 2013року в кінці робочого дня
зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила
про виклик її на наступний день до
помешкання для вчинення нотаріальної
дії, оскільки її болить нога і вона не
може прибути до нотаріальної контори.
24 липня 2013року вона здійснила два
виїзди до ОСОБА_6 Зранку, коли приїхала,
ОСОБА_6 сиділа за столом в своєму
помешканні та пояснила, що вона хоче
скласти заповіт на ім'я ОСОБА_4, так як
остання постійно піклується про неї,
доглядає, близьких родичів в немає
немає (чоловік та єдина дочка померли),
є родичі в Івано-Франківську, але вони
рідко навідуються. При цьому ОСОБА_6
була в повній свідомості, розуміла
значення своїх дій та їх наслідки.
Другий раз в цей день вона поїхала до
ОСОБА_6 для підписання заповіту. Текст
заповіту ОСОБА_6 прочитала особисто,
своєю рукою розбірливим почерком на
зворотній стороні заповіту написала,
що вона усвідомлює значення своїх дій,
добровільно, без будь-якого тиску за
своїм бажанням заповідає все майно
Заслухавши пояснення сторін, свідків,
вивчивши матеріали справи та давши їм
правову оцінку, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 була
власником житлового будинку в АДРЕСА_1,
в якому проживала (а.с.147).
ІНФОРМАЦІЯ_1року вона померла у віці 89
років і після її смерті відкрилася
спадщина на вказане майно (а.с.41,).
За життя ОСОБА_6 24 липня 2013року склала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 , за яким заповіла
все своє майно ОСОБА_4 (а.с.29), яка
здійснювала догляд за покійною і
згідно пред'явлених свідоцтв є її
родичкою - дочкою брата померлого її
чоловіка (а.с.36-38) .
Відповідно до ст. 1233,1234 ЦК заповіт є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті. Право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
За позовом заінтересованої особи суд
згідно ч. 2 ст.1257 ЦК України визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
відповідача не було вільним і не
відповідало його волі.
Як на підставу своїх вимог про визнання
заповіту недійсним, позивач в
позовній заяві покликалась на
неможливість ОСОБА_6 на час складення
заповіту усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними через свій похилий
вік, невиліковну хворобу, вживання
сильнодіючих ліків, невпізнання
родичів та знайомих людей. А вже в
судовому засіданні представник
позивача стверджував, що ОСОБА_6 була
частково неадекватною.
Але такі доводи не заслуговують на
увагу, з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 225 ЦК України
передбачено, що правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
Відповідно до ч.1ст. 1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю.
Згідно до ст. 3 Закону України «Про
психіатричну допомогу» кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.
Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст.61 цього
В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
На підставі п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України для
визначення психічного стану особи
призначення експертизи є обов'язковим.
В п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" міститься розяснення про
те, що для визначення стану особи на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобовязаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Суд роз'яснив позивачу та його
представнику право заявляти
клопотання про призначення експертизи,
позивач ним не скористався, клопотання
про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи щодо
визначення стану ОСОБА_6 на час
складення оспорюваного заповіту не
заявлялось, відтак відповідна
експертиза судом не призначалась.
На підтвердження факту перебування
ОСОБА_6 на час складання заповіту в
стані коли не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними
позивач покликався на показання
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
Так, свідок ОСОБА_7, рідний брат
позивача, який є вкрай неприязних
стосунках з відповідачкою пояснив, що
в кінці травня на початку літа коли
відвідував тітку , то вона була хворою,
лежачою та не при своїй пам»яті.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що з квітня
2013року ОСОБА_6 захворіла і вона з
чоловіком ОСОБА_9 возили в лікарню. З
липня по серпень вона нікого не
впізнавала. У вересні ОСОБА_6
призналася її чоловіку про те, що
склала заповіт. Коли вона в листопаді
прийшла відвідати ОСОБА_6, то остання
сказала, що забула її привітати з днем
В то й же час свідок ОСОБА_9 пояснив, що
ОСОБА_6Я.є родичкою його дружини ОСОБА_8
і спочатку мала бажання записати
будинок йому. За життя ОСОБА_6 не
говорила про існування заповіту, про це
сказала відповідач після похорону.
ОСОБА_6 після смерті чоловіка та дочки
захворіла, лікувалася в психіартичній
лікарні і стан її покращився . Вона
перенесла операцію на очі і не могла
самостійно читати, в половині літа
стала заговорюватися. Після того, як в
її будинку появилася ОСОБА_4, то вона
не допускала сусідів провідувати
ОСОБА_6, яка постійно спала.
З пояснень свідка ОСОБА_10, дочки ОСОБА_8
вбачається, що з початку літа вона
провідувала ОСОБА_6 та замітила, що та
стала сонливою, неадекватною через те,
що відповідачка давала їй снодійні
таблетки. ОСОБА_6 не могла читати та
дивитись телевізор так як перенесла
операцію з приводу очей.
ЇЇ чоловік свідок ОСОБА_11 пояснив, що в
такі роки тітка його дружини ОСОБА_6 не
могла читати , жалілася на головні болі.
Коли влітку він приїхав її відвідати,
то вона його не впізнала.
Свідок ОСОБА_13, пояснив, що його теща є
племінницею ОСОБА_6 і він часто
приїжджав до неї. В липні-серпні, коли
привозив продукти, то побачив, що
ОСОБА_6 була лежачою, задурманеною, не
цілком адекватною, нікого не
впізнавала. В будинку була відповідач з
своїм чоловіком. Його вразило те, як
ОСОБА_4 відносилася до тітки : цілувала
руки, дуже гарно ставилася, але він
вважає, що вона це робила не щиро і це
Суд вважає неправдивими та не приймає
до уваги показання цих свідків щодо
стану здоров'я ОСОБА_6 , оскільки вони є
родичами позивача та заінтересовані у
вирішенні даного спору на її користь.
Крім того, показання даних свідків
суперечливі, не узгоджуються між собою
і повністю спростовуються письмовими
доказами та поясненнями сусідів, ,які
не є зацікавленими у вирішення спору,
жили поруч із ОСОБА_6, постійно її
бачили та спілкувалися і ствердно
вказували , що ОСОБА_6 попри похилий вік
була розумною людиною та до останнього
дня свого життя правильно розуміла
людей та події, що відбувалися навколо
неї . Вона ніколи не страдала на
будь-яке психічне захворювання, завжди
були при памяті, всіх впізнавали,
розмовляла з ними і ні у кого із них не
було будь-яких сумнівів щодо
адекватності поведінки ОСОБА_6, що
також підтверджено поясненнями лікаря,
що оглядав хвору ОСОБА_6
Так, свідок ОСОБА_15 пояснила, що її
сусідка ОСОБА_6, завжди була при пам'яті
працелюбною жінкою, самостійно читала
без окулярів. Навіть за тиждень до її
смерті, коли вона провідала ОСОБА_6, та
впізнала її та розмовляла з нею. На
протязі вересня-жовтня ОСОБА_6
самостійно приходила до неї міряти
тиск. Вона довго думала, кому записати
будинковолодіння: спочатку хотіла -
ОСОБА_10 Родині з Івано-Франківська
боялася переписати будинок через те, що
вони його продадуть і нікому буде
ходити на цвинтар. Останні місяці, коли
відвідувала ОСОБА_6, то бачила біля неї
Свідок ОСОБА_17 охарактеризувала свою
сусідку ОСОБА_6, як розумну жінку, з
якою вона знайома з 1998року. Новий
2013рік вони зустрічали разом, ОСОБА_6
тоді розповідала вірші, співала. В
травні місяці 2013року, коли працювала на
грядці, то захворіла і жалілася, що її
болить нога. В кінці травня 2013року за
просьбою ОСОБА_6 возила її до
нотаріуса, вона повідомила, що її
доглядає добра жіночка із нею ночує.
ОСОБА_6 постійно ходила без окулярів,
тільки коли читала книгу, то брала
окуляри. В жовтні 2013року, коли вона її
відвідала, то ОСОБА_6 впізнала та
Свідок ОСОБА_18, пояснила, що зі своєю
сусідкою ОСОБА_6 вона спілкувалася
майже через день, вона була грамотною,
завжди її впізнавала, вже в кінці життя
користувалася окулярами, завжди була
при пам'яті. В липня місяці дізналася
від неї про те, що склала заповіт на
ОСОБА_4, так як та добре ставиться до неї
та ночує. За два дні до смерті вона
провідала ОСОБА_6, розмовляла з нею і та
розповідала їй про своє минуле.
З пояснень свідка ОСОБА_20 вбачається,
що вона була знайомою з ОСОБА_6 на
протязі 30років і охарактеризувала її
як дуже працездатну жінку, яка вміла
читати, дивилася телевізор. Після
Пасхи ОСОБА_6 захворіла так як
втомилася від праці на городі, а у
вересні ще сама за допомогою коштура
прийшла до неї. З ліків вона пила
валер'янку, оскільки у неї було сильне
серцебиття. Літом ОСОБА_6 відвідала її
та сказала, що склала заповіт на ОСОБА_4
За два тижні до смерті вона відвідала
ОСОБА_6 та спілкувалася з нею.
Свідок ОСОБА_21 , пояснила, що знайома з
ОСОБА_6 з 1963року, так як разом працювали
в громадському харчуванні, вона була
грамотною та постійно при пам'яті,
Навесні коли працювала на грядці,
застудилася та захворіла. ОСОБА_6
розказала їй, що склала заповіт на
ОСОБА_4 , яка її доглядає. На протязі
вересня-жовтня вона відвідувала ОСОБА_6
, яка в той час лежала на дивані,
дивилася телевізор без окулярів.
Свідок ОСОБА_22пояснила, що була знайома
з ОСОБА_6 з самого дитинства, оскільки
її батьки дружили з померлою та були
добрими знайомими. ЇЇ матері ОСОБА_6
розказувала про те, що сусідка ОСОБА_17
возила її до нотаріуса. Вона довго
думала кому записати будинок.
Вказувала, що родичі з
Івано-Франківська жити в будинку не
будуть і його продадуть. Ще думала щодо
ОСОБА_10, але до неї дійшли слухи, що вона
планує заселити після її смерті
хворого сина. В кінці липня ОСОБА_6
повідомила її та сусідів про те, що
склала заповіт в користь ОСОБА_4 В
листопаді 2013року, коли провідувала
ОСОБА_6, то та вибачилася, що не змогла
прийти на похорон її матері, яка
померла 01 листопада 2013року. ОСОБА_6
завжди була при пам"яті і була лежачою
тільки за тиждень перед смертю.
Про правдивість пояснень цих свідків
свідчить і те, що ці пояснення
узгоджені також із письмовими доказами
( матеріалами справи) , дослідженими в
судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 на обліку
у лікаря - психіатра не перебувала, що
підтверджується довідкою Болехівської
ЦМЛ ( а.с.35) та поясненнями лікаря
ОСОБА_23, яка двічі протягом вересня ,
листопада 2013року здійснювала огляд
Зокрема, ОСОБА_23, зазначила, що ОСОБА_6
хворіла на ішемічну хворобу серця,
цукровий діабет, у неї був підвищений
тиск. Вона адекватно відповідала на всі
запитання, орієнтувалася в часі, не
перебувала на стаціонарному лікуванні
Такі пояснення лікаря збігається із
записами в історії хвороби ОСОБА_6, які
оглянуті в судовому засіданні, де
зазначено, що 18.11.2013р. при огляді «
хвора жалілася на біль в суглобах,
загальну слабкість, шум у вухах. Хвора
адекватно відповідала на запитання,
орієнтувалася в часі, місці і власній
З медичного свідоцтва про смерть
вбачається, що причиною смерті ОСОБА_6
були : серцево-судинна недостатність та
дифузний кардіосклероз (а.с.74).
Незважаючи на ці хвороби, які були
наявними за час життя ОСОБА_6 та
похилий вік останньої, жодного разу
медиками не було рекомендовано ОСОБА_6
пройти огляд у лікаря психіатра. Також
таке питання не ініціювалось ні
позивачем, ні її родичами , які
відвідуючи ОСОБА_6, стверджували про
те, що її поведінка не була адекватною.
Вплив наявних у ОСОБА_6 захворювань на
її психічний стан в момент складання та
підписання заповіту не підтверджено .
Суд звертає увагу і на те, що сама
позивач в заяві, адресованій
29.10.2013року начальнику управління
юстиції на а.с. 10 стверджує проте, що її
тітка ОСОБА_6 « не дивлячись на похилий
вік майже 90років до початку літа 2013року
була майже здорова і не потребувала
постійного догляду. »
Саме по собі посилання на вік ОСОБА_6
та її хвороби, що стали причиною смерті
, не можуть бути підставою для висновку
про не усвідомлення значення своїх дій
та не можливість керування ними,
оскільки не є допустимими доказами
такого стану у розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК
України, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях .
Не заслуговують на увагу твердження
представника позивача про те, що
медична картка, в якій зазначено
історію хвороби ОСОБА_6 була викраденою
ОСОБА_4 і всі записи
нібито-сфабриковані, оскільки таке
твердження є голослівним і не
підтверджено належними доказами.
Навпаки, з оглянутої амбулаторної
картки ОСОБА_6 , яку надано суду за
першою ж вимогою, вбачається, що вона
прошита, пронумерована, в ній зазначені
всі записи щодо огляду хворої, зокрема,
підшито запит адвоката, на який дана
відповідь (а.с.35, 118).
Позивач також просила визнати
оспорюваний заповіт недійсним з
підстав порушення порядку посвідчення
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК України є нікчемним та
відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не
потребує визнання його недійсним.
Частиною 2 статті 1248 ЦК України
встановлено, що нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
З пояснень приватного нотаріуса
ОСОБА_5, яка посвідчувала заповіт,
вбачається, що у зв'язку з похилим
віком та за станом здоров'я ОСОБА_6
заповіт посвідчувався за місцем
проживання заповідача АДРЕСА_1. При
цьому вона перевірила дієздатність
ОСОБА_6 і впевнилася, що волевиявлення
ОСОБА_6 було спрямовано на укладення
заповіту саме на користь ОСОБА_4
Заповіт був написаний нею зі слів
ОСОБА_6 Заповіт до підписання
прочитаний уголос ОСОБА_6 і
власноручно підписаний нею.
Зі змісту оспорюваного заповіту
вбачається, що текст заповіту
записаний нотаріусом за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів, а
заповідач ОСОБА_6 підтвердила, що
ознайомлена з його змістом і власноруч
зазначила це розбірливим почерком в
тексті заповіту : «Текст заповіту мною
ОСОБА_6 прочитаний в голос. Мені є
зрозумілий і відповідає моїй волі» (
Суд звертає увагу і на те, що зі
зворотної сторони заповіту ОСОБА_6
виконано рукописний напис « Я, ОСОБА_6 ,
освідомлюю значення своїх дій,
добровільно і без будьякого примусу і
тиску запідаю ( так зазначено в тексті,
але не спотворює змісту заповіту) все
своє майно ОСОБА_4.»
Написання цього тексту самою ОСОБА_6
свідчить про її волевиявлення
розпорядитися своїм майном в користь
Окрім того, з пояснення свідка ОСОБА_17
вбачається , що ОСОБА_6 сама ініціювала
це питання, попросивши відвезти її до
нотаріуса з приводу оформлення
заповіту. Про складання заповіту
повідомила своїх родичів та сусідів
задовго до смерті, будь-яких відхилень
в сприйнятті навколишньої дійсності не
виявляла про що підтвердили в
засіданні свідки ОСОБА_21, ОСОБА_22,
А свідок ОСОБА_16 зазначила, що вона теж
працює нотаріусом і проживає по
сусідству з ОСОБА_6 , яка їй призналася,
що склала вже заповіт на племінницю
ОСОБА_4 Але через те, що є багато
претендентів на її майно, то вона
переживала, щоб ОСОБА_4 після складання
заповіту немала проблем, тому
повідомила, що хоче , крім заповіту,
скласти на ОСОБА_4 договір дарування .
При цьому ОСОБА_6 була при пам'яті,
здоровому розумі і показала їй
документи на будинковолодіння. Але
вона відмовила посвідчувати цей
правочин через те, що є сусідкою.
Таким чином, наявним власноручним
записом заповідача та поясненнями
вказаних свідків спростовуються
доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_6
не була знайома з текстом заповіту і
вважала, що «підписує довіреність на
отримання пенсії» і таким чином була
При цьому, пояснення свідка ОСОБА_12 про
те, що в нього є сумнів у тому, що цей
текст на заповіті викладений самою
ОСОБА_6, не заслуговують на увагу ,
оскільки у матеріалах справи відсутні
докази того, що текст записаний в
заповіті виконаний іншою особою, а не
заповідачем. При цьому питання про
призначення почеркознавчої експертизи
ні позивачем, ні його представником не
порушувалося і з цих підстав позивач
не просив визнати заповіт недійсним.
Не підтверджується жодними належними
доказами та спростовується вказаним
вище власноручним записом заповідача і
твердження позивача про те, що ОСОБА_6
не могла за станом здоров'я самостійно
читати і заповіт підлягав посвідченню
Статтею1253 ЦК передбачено, що якщо
заповідач через фізичні
вади не може сам
прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбуватися при свідках.
На бажання заповідача його
заповіт може бути посвідчений при
Як встановив суд, ОСОБА_6 при
складенні та посвідченні заповіту не
відносилася до осіб, які через
фізичні вади не можуть
самі прочитати заповіт , а також,
вона не настоювала на участі свідків
при складанні заповіту.
У зв'язку з похилим віком та станом
здоров'я ОСОБА_6 заповіт за її на
проханням підписано та посвідчено за
місцем проживання заповідача, за
В судовому засіданні нотаріус
пояснювала, що в день складання
заповіту вона двічі приїжджала до
будинку ОСОБА_6 Спочатку, приїхавши,
з'ясувала, яку нотаріальну дію бажала
вчинити заявниця та повернулася до
нотаріальної контори для складання
тексту заповіту. Після чого знову
повторно приїхала до помешкання ОСОБА_6
для підписання заповіту.
Як зазначила нотаріус в поясненні, при
викладенні тексту заповіту на
спеціальному бланку нотаріального
документа нею використовувався текст
примірного заповіту, який
посвідчується у приміщенні приватного
нотаріуса , в зв'язку з чим допущено
технічну помилку , зокрема, з тексту
заповіту не вилучено слова « у
приміщенні приватного нотаріуса».
Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 Наказу
Міністерства юстиції України N 3306/5 від
11 листопада 2011 року «Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування»
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні органу місцевого
самоврядування. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, нотаріальні дії
можуть бути вчинені поза вказаним
Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, то в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причини, з якої
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
У відповідності до вищезазначеного
Порядку, нотаріус у посвідчу вальному
написі заповіту від 24.07.2013року, який
зареєстрований за №636 зазначила, що
заповіт вчинено вдома із зазначенням
адреси та причини із-за яких
нотаріальна дія вчинена поза вказаним
приміщенням та здійснила відповідний
запис у графі5 реєстру для реєстрації
нотаріальних дій (а.с.162-163).
Окрім того, сам заповідач на зворотній
стороні заповіту вказала теж місце
вчинення - АДРЕСА_1 (а.с.29).
А тому враховуючи, що даний заповіт був
посвідчений з дотриманням вимог
цивільного законодавства та вказаної
Інструкції, а допущена нотаріусом
помилка носить технічний характер і
не може бути розцінена як порушення
вимог ст. 1247 ЦК та не може бути
підставою для визнання недійсним
заповіту, оскільки така помилка не
спотворює волю спадкодавця і його
волевиявлення було записано вірно у
Суд також вважає необгрунтованими і
доводи позивача про те, шо оспорюваний
заповіт є недійсним на підставі ст. 230
ЦК (як вчинений під впливом обману) та
ст. 233 ЦК ( як вчинений під впливом
тяжкої обставини -хвороби, що призвела
до смерті) . Частинами 1 та 2 ст. 230
ЦК України передбачено, що правочин
визнається судом недійсним, якщо одна
із його сторін навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення. Такими
обставинами є природа правочину, права
та обов'язки сторін, властивості та
якість речі. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
Враховуючи положення ч. 1 ст. 233 ЦК
України, умови, наявність яких
необхідна для застосування ст. 233 ЦК
України, є: тяжкі обставини, в яких
перебувала особа, і що вимусило її
вчинити правочин; цей правочин було
вчинено на вкрай невигідних умовах.
України не може застосовуватися за
відсутності хоча б однієї з
вищезазначених умов.
Разом з тим, суд вважає, що сама по собі
обставина про те, що ОСОБА_6 хворіла з
приводу серцево-судинної
недостатності та дифузного
кардіосклерозу не може бути підставою
для визнання недійсним складеного нею
заповіту, оскільки для визнання
правочину недійсним з підстав,
передбачених ст. 233 ЦК України
необхідно одночасно дві кваліфікуючі
умови, а саме: вчинення правочину під
впливом тяжкої обставини, і вчинення
правочину на вкрай невигідних умовах .
Однак позивач не навів на
підтвердження кваліфікуючої
обставини, вчинення правочину на вкрай
невигідних умовах, які саме умови
заповіту були невигідними для ОСОБА_6
при його складанні, оскільки
незрозуміло на яких вигідних умовах
взагалі можливо скласти заповіт, якщо в
будь-якому випадку після смерті
спадкодавця, його майно переходить
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» норми статтей
230 , 233ЦК України не застосовуються до
односторонніх правочинів, якими
зокрема, є заповіт, що було
підтверджено рішенням
Верховного Суду України від
19 липня 2006р. у справі № 6-7182св06.
Згідно з приписами ч.2 ст.1257 ЦК України,
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.
Однак позивачка не довела в судовому
засіданні того, що вона є зацікавленою
особою у розумінні вимог ст.1257 ЦК
Вважаючи себе спадкоємцем другої черги
після смерті ОСОБА_6 вона , на відміну
від відповідачки , не надала
підтверджуючих документів( свідоцтв
про народження та шлюб) на
підтвердження факту її родинних
відносин з спадкодавцем. А надана
позивачем копія довідки (а.с.15) , видана
сільським головою на підставі записів
з погосподарської книги не є належним
доказом підтвердження такого факту,
про що позивачу роз'яснив суд на
попередньому судовому засіданні.
З наведеного слідує, що всупереч з
вимогами ст. 60 ЦПК позивачка не довела
тих обставин, на які вона посилалася як
на підставу своїх вимог, а її доводи є
власним тлумаченням обставин справи.
В той же час заперечення відповідачки
ґрунтуються на вказаних вище доказах,
які відповідають критеріям належності,
допустимості й достовірності, і які у
своїй сукупності, будучи
взаємодоповнюючими, свідчать про те, що
права позивачки, за захистом яких вона
звернулася до суду, порушені не були.
Що стосується вимог позивача про
виселення ОСОБА_4 з будинковолодіння по
АДРЕСА_1, то вони є передчасними і не
підлягають до задоволення. Адже
відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України
тільки власник майна, права якого
порушені, може ставити питання про
звільнення помешкання, яке належить
йому на праві власності. Позивач,
заявляючи такі вимоги, не представила
документа на підтвердження свого права
власності на вказане будинковолодіння.
Згідно заяви позивача ухвалою суду з
метою забезпечення позову накладено
арешт на майно відповідача, а тому суд
вважає за необхідне скасувати заходи
забезпечення позову у відповідності до
вимог п.6 ст. 154 ЦПК (а.с.17, 57,58).
На підставі викладеного, ст. ст. 225, 230, 233,
386,391, 1233, 1234, 1248, 1253, 1257 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10,59, 60,145, 154 , 213-215 ЦПК
України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним та
виселення з житлового будинку
Скасувати заходи забезпечення позову
у вигляді накладення арешту на
будинковолодіння та видачу свідоцтва
про право на спадщину на
будинковолодіння в АДРЕСА_1 , вжиті
згідно ухвали Болехівського міського
суду від 28 лютого 2014року .
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі ,
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, то вони
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ
ГОЛОВЕНКО О.С.