Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 2-921/2011
Провадження № 22ц/782/1375/14
УХВАЛА

Іменем
України

09 квітня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.,

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою приватного
нотаріуса Станично-Луганського
нотаріального округу ОСОБА_2

на рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 листопада 2011 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, третя особа - приватний
нотаріус Станично-Луганського
нотаріального округу ОСОБА_2,-

в с т а н о в и
л а:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
заповіту недійсним, в обґрунтування
якого вказав, що 22.01.2011 року померла
його мати ОСОБА_5, яка за життя заповіла
належну їй земельну ділянку площею 7,1100
га відповідачу. У вказаному заповіті,
посвідченому приватним нотаріусом
Станично-Луганського нотаріального
округу ОСОБА_2, зазначено, що ОСОБА_5
через слабкий зір власноручно не може
розписатися, не може прочитати заповіт
та на її особисте прохання в
присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7
текст заповіту підписано ОСОБА_8
Позивач зазначав, що його мати не була
інвалідом зору, могла читати і писати,
але за життя зловживала спиртними
напоями. У зв'язку з цим, позивач вважає,
що складення заповіту не відповідало
вільному волевиявленню ОСОБА_5 із
посиланням на ст. 203, 1257 ЦК України.

Позивач просив суд визнати недійсним
заповіт ОСОБА_5 від 21.02.2008 року,
реєстровий номер 390, на користь ОСОБА_4
на земельну ділянку, кадастровий №
:02:003:0033, розташовану на території
Ольховської селищної ради
Станично-Луганського району,
посвідчений приватним нотаріусом
Станично-Луганського нотаріального
округу ОСОБА_2

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 листопада 2011 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним задоволено частково. Суд
скасував у спадковому реєстрі
заповітів запис про реєстрацію
заповіту, складеного о 12 год. 15 хв. 21
лютого 2008 року ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що був посвідчений
приватним нотаріусом
Станично-Луганського нотаріального
округу ОСОБА_2, зареєстрований у
реєстрі № 390.

В апеляційній скарзі приватний
нотаріус Станично-Луганського
нотаріального округу ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушенням судом норм
процесуального права, а саме ст. 11 ЦПК
України вихід за межі позовних вимог.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги не
визнав.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
повідомлені належним чином і в
установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що ОСОБА_5,
яка померла 22.01.2011 року, є матір'ю
позивача.

Із заповіту, складеного 21.02.2008 року
ОСОБА_5, який посвідчений приватним
нотаріусом Станично-Луганського
нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрований у реєстрі № 390,
вбачається, що ОСОБА_5 через слабкий зір
власноручно не може розписатися, не
може прочитати заповіт та на її
особисте прохання в присутності
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 текст заповіту
підписано ОСОБА_8

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не була
інвалідом зору, могла читати і писати.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним вказаного
заповіт, суд виходив з того, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження тієї обставини, що
заповіт не відповідав внутрішньому
волевиявленню ОСОБА_5

Разом з тим, суд першої інстанції,
керуючись п. 16 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» від 03.03.2004 року (в редакції, що
діяла на момент складення заповіту),
дійшов висновку, що заповіт від 21
лютого 2008 року складено з порушенням
вимог щодо його посвідчення, у зв'язку з
чим, відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
він є нікчемним, та вважав необхідним
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину, шляхом
скасування запису про нього у
спадковому реєстрі заповітів.

Рішення суду в частині відмови у
визнання заповіту недійсним ніким у
встановленому законом порядку не
оскаржено, тому в цій частині рішення
суду не є предметом перегляду судом
апеляційної інстанції згідно положень
ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку" № 12 від
24.10.2008 року.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду прийнято з порушенням ст.11
ЦПК України, тобто суд вийшов за межі
позовних вимог не заслуговують на
увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України
підставами позову, є обставини, якими
позивач обґрунтовує вимоги.

При вирішенні справи суд враховує
підставу та зміст позовних вимог
викладених в позовній заяві.

Із тексту позовної заяви вбачається, що
позивач, обґрунтовуючи вимоги
посилався на те, що складений 21.02.2008
року ОСОБА_5 заповіт не відповідав її
вільному волевиявленню із посиланням
на ст. 203,1257 ЦК України, оскільки в ньому
зазначено, що ОСОБА_5 через слабкий зір
власноручно не може розписатися, не
може прочитати заповіт та на її
особисте прохання в присутності
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 текст заповіту
підписано ОСОБА_8, однак ОСОБА_5 не була
інвалідом зору, могла читати і писати.

Отже, позивач посилається на обставини,
які свідчать про нікчемність договору
для обґрунтування вимоги про визнання
недійсним заповіту.

Крім того те, що заповіт є нікчемним
представник позивача посилався і під
час розгляду справи в суді першої
інстанції. Дані пояснення зафіксовані
звукозаписувальним технічним записом.

Відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК України є нікчемним та
відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не
потребує визнання його недійсним.

Отже, однією із підстав нікчемності
заповіту є порушення вимог щодо його
форми та посвідчення. Загальні вимоги
до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК,
а саме: письмова форма; нотаріальне
посвідчення або посвідчення особами,
уповноваженими на це законом (статті
1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця
та часу його складання; підписання
заповіту заповідачем.

Нікчемність заповіту, встановлена в
рішенні суду, має наслідком
позбавлення права спадкування за
заповітом осіб, визначених
розпорядженням заповідача в якості
спадкоємців за заповітом.

В ч. 5 ст. 216 ЦК України зазначено, що суд
може застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06 листопада 2009 року у разі якщо під час
розгляду спору про визнання правочину
недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Із системного аналізу зазначених норм
права вбачається, що суд визнаючи
правочин нікчемним сам застосує
наслідки недійсності нікчемного
правочину.

Таким чином, оскільки позивач,
заявляючи вимоги про визнання заповіту
від 21.02.2008 року недійсним, одночасно
посилався і на обставини, які свідчать
про його нікчемність, а суд сам
визначає норму праву, яку потрібно
застосувати до спірних правовідносин,
виходячи з обставин, якими позивач
обґрунтовує позовні вимоги, то не є
виходом за межі заявленого позову з
урахуванням уточненого обґрунтування
його в ході розгляду справи, визнання
правочину нікчемним.

При цьому апеляційний суд враховує і
те, що апелянтом фактично не
оспорюється правомірність визнання
судом заповіту нікчемним та
застосування наслідків його
нікчемності, оскільки із тексту
апеляційної скарги вбачається, що
апелянтом фактично оспорюються тільки
допущені з його точки зору
процесуальні порушення, при вирішені
того, чи є заповіт нікчемним. А тому
апеляційний суд розглядаючи справу в
межах доводів апеляційної скарги не
обговорює питання правомірності
визнання заповіту нікчемним.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 11,303,308,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу приватного
нотаріуса Станично-Луганського
нотаріального округу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
10 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: