Справа № 459/3090/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/468/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та
представника відповідача Дац Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 17 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
9000(дев'ять тисяч) 00грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

У задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді
Львівської області в особі начальника
Сташкевич Р.Я.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Суд не дав належної оцінки поясненням
відповідача щодо застосування п.3 ст.34
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань в Україні»,
яким передбачено, що моральна шкода
відшкодовується на підставі заяви
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. Позивач взагалі не
звертався до відповідача з заявою з
викладом характеру заподіяної
моральної шкоди, та не подавав висновку
медичних органів. Крім цього,
стверджує, що на час подання позову та
на момент ухвалення рішення дана норма
закону втратила чинність. Стягуючи
моральну шкоду судом не зазначено, з
якого розрахунку суд виходив оцінюючи
моральні страждання позивача та на
підставі яких медичних документів
встановив тривалість та тяжкість
моральних страждань. Судом не
враховано Прикінцеві Положення ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні», а саме те, що
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків виплата моральної
(немайнової) шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ВВДФССНВВ та ПЗ
у м. Червонограді Дац Н.І. на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_2, вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 30 березня 1987
року по 14 березня 2002 року працював в
Шахтобудівельному управлінні ДВАТ
«Укрзахідвуглебуд» (а.с.5зворот, а.с.6,
а.с.6 зворот).

Актом розслідування професійного
хронічного захворювання від 07 травня
2002 року встановлено, що позивач
отримав професійне захворювання
внаслідок шкідливих умов праці (а.с.7-8).

Відповідно до довідки №007289 виданої
Обласною МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІІ
групу інвалідності до 30.05.2003 року та
визначено, що ступінь втрати
професійної працездатності становить
45% (а.с.9).

Після повторного огляду Обласною МСЕК
позивачу встановлено ІІІ групу
інвалідності внаслідок професійного
захворювання безтерміново, та
зазначено, що йому протипоказана важка
фізична праця в умовах дії пилу і
вібрації, а також рекомендовано
санаторно-курортне лікування. Крім
цього, безтерміново встановлено 45%
втрати професійної працездатності
(а.с.10,11).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону
праці" відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на протязі 15
років, де він втратив 45 % професійної
працездатності, та внаслідок цього
став інвалідом третьої групи. Дані
обставини призвели до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому і
заподіяно моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень

Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
на думку колегії суддів в повній мірі
відповідають обставинам справи і є
обґрунтованими.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги що на час
подання позову ч.3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» втратила чинність та
не повинна була застосовуватись судом,
оскільки така була чинною на час
виникнення спірних відносин, а тому це
не може бути підставою для скасування
законного та справедливого рішення.

Щодо тверджень апелянта, про те, що
відповідно до Прикінцевих Положень ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні» виплата
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року, та
що ця норма чинна в даний момент,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 така визнана
неконституційною.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Червонограді відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 17 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.