Справа № 459/3389/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1045/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
трудового каліцтва

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 3000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної трудовим каліцтвом.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, просить його
змінити в частині стягнення моральної
шкоди у розмірі 3000 грн. та стягнути з
відповідача в його користь 30000 грн.
Зазначає, що згідно висновку МСЕК йому
встановлено ІІ групу інвалідності та 60%
втрати працездатності. Також зазначає,
що внаслідок трудового каліцтва він
втратив частину ноги, що в подальшому
унеможливлює його працевлаштування на
будь-яких роботах, йому важко ходити і
займатися побутовими справами. Вважає,
що розмір відшкодування моральної
шкоди 3000 грн. є надто малим, оскільки
каліцтво призвело до вимушених змін у
його житті та втрати нормальних
життєвих зв'язків, що спричинює
моральні та душевні страждання.
Посилається на те, що судом не
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. з подальшими змінами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наведені нижче
мотиви.

Встановлено, що з 21.09.1992 р. до 23.08.1995 р.
позивач працював в підземних умовах
шахти вугільного басейну.

31.05.1995 р. з позивачем стався нещасний
випадок, про що складено акт про
нещасний випадок на підприємстві (а.с.
14, 15). 23.08.1995 р. ОСОБА_2 звільнено з роботи
у зв'язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров»я.

03.10.1996 р. Львівською обласною МСЕК
позивачу безтерміново встановлена 3-я
група інвалідності та 60% втрати
працездатності. У зв'язку з із
захворюванням позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні.

Висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди є вірним і відповідає
нормам матеріального права.

На момент встановлення втрати
позивачем працездатності - 3 жовтня 1996
року діяли Закон України «Про охорону
праці», який набрав чинності 14.10.1992 р. та
«Правила відшкодування шкоди
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим органом
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»,
затверджених Постановою КМУ від
23.06.1993р. №492 (постанова втратила
чинність на підставі Постанови КМУ
(807-2001-п) від 11.07.2001р.).

Відповідно до ч.2 п.11 «Правил», розмір
моральної шкоди не може перевищувати
двохсот мінімальних розмірів
заробітної плати незалежно від інших
будь-яких виплат.

Отже, право на відшкодування
моральної шкоди виникло з моменту
настання такого права, а саме, з моменту
встановлення позивачу втрати
працездатності - 03.10.1996 р..

Так як розмір мінімальної заробітної
плати визначається на час виникнення
спірних правовідносин між сторонами
(03.10.1996 року), і на той час чинною була
спеціальна норма, яка регулювала
спірні правовідносини («Правила
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків»), то визначений
судом розмір моральної шкоди - 3000 грн. є
вірним і відповідає чинному, на момент
виникнення спірних правовідносин,
законодавству.

Безпідставним є твердження апелянта
про те, що розмір моральної шкоди 3000
грн. є надто малим, оскільки каліцтво
призвело до вимушених змін у його житті
та втрати нормальних життєвих зв'язків,
що спричинює моральні та душевні
страждання, оскільки визначений розмір
моральної шкоди є граничним у
відповідності до «Правил
відшкодування шкоди власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків», чинних на час
виникнення спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не враховано роз'яснення п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. з подальшими
змінами, є невірними.

Так як суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
закону, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, то суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що рішення слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

На підставі наведеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України
колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 4 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: