АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Орленко Т.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
акціонерного товариства «Deutsche Lufthansa AG»
в особі представництва акціонерного
товариства «Дойче Люфтганза в Україні»
про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися у суд з позовом до
акціонерного товариства «DeutscheLufthansa AG»
в особі представництва акціонерного
товариства «Дойче Люфтганза в Україні»
про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що в
вересні 2012 року придбали квитки на
авіарейс відповідача. 11 жовтня 2012 року
о 22 год. 05 хв. вони вилетіли з
Франфурта-на-Майні та повинні були
прибути в аеропорт «Бориспіль» 12
жовтня 2012 року о 01 год. 30 хв. Однак, при
підльоті до Борисполя з причин
несприятливих погодних умов,
відповідачем було прийнято рішення
летіти до аеропорту «Домодєдово» в
Росії.

Разом з тим, вважають, що члени екіпажу
повітряного судна відповідача були в
змозі здійснити посадку в аеропорту
«Бориспіль».

Позивачі зазначали, що затримка в рейсі
склала близько 11 годин, протягом яких
відповідачем не було запропоновано та
забезпечено послугами, що надаються
під час затримки літака - не
забезпечено гарячим харчуванням,
прохолодними напоями, можливість
здійснити два телефонних дзвінка або
повідомлення електронною поштою, не
видавали багаж й не випускали з літака.

Посилаючись на те, що бездіяльність
відповідача призвела до заподіяння їм
душевних та фізичних страждань,
просили стягнути моральну шкоду в сумі
7 500 грн. кожному.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, зокрема на ту обставину, що
районний суд помилково визнав
доведеним існування несприятливих
погодних умов для здійснення посадки
літака відповідача в аеропорту
Борисполя, просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, у вересні 2012р.
позивачі придбали квитки на авіарейс LH
1492 11 жовтня 2012р. по маршруту Франкфурт-
на - Майні - Київ /Бориспіль/.

Встановлено, що 11 жовтня 2012р. о 22 год. 05
хв. вони вилетіли з аеропорту Німеччини
та повинні були прибути в аеропорт
«Бориспіль» 12 жовтня 2012р. о 01 год.
30 хв.

Між тим, при підльоті до Борисполя,
через несприятливі погодні умови,
командиром екіпажу було прийнято
рішення не здійснювати посадку, а
летіти до аеропорту «Домодєдово» в
Росії.

Встановлено, що до Борисполя
повітряне судно прибуло 12 жовтня 2012р. о
12 год.30 хв., тобто із затримкою в 11 годин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з підстав
його недоведеності.

Зазначені висновки відповідають
обставинам справи і ґрунтуються на
нормах матеріального права. Вони
повністю узгоджуються з сукупністю
зібраних у справі й належно оцінених у
рішенні доказів.

Згідно вимог ст.19 Конвенції для
уніфікації деяких Правил міжнародних
повітряних перевезень, підписаної у
Монреалі 28.05.1999р., перевізник несе
відповідальність за шкоду, що сталася
внаслідок затримки при повітряному
перевезенні пасажирів.

Положеннями ст.29 зазначеної Конвенції
визначено, що під час перевезення
пасажирів будь-який позов стосовно
заподіяної шкоди, незалежно від його
підстави, чи то на підставі цієї
Конвенції, договору, у зв'язку з
правопорушенням або на будь-якій іншій
підставі, може бути поданий лише
відповідно до умов і меж
відповідальності, які передбачені
Конвенцією. При будь-якому такому
позові будь-які інші виплати, що не
стосуються компенсації фактичної
шкоди, не підлягають стягненню.

Відповідно до ч.2 гл.2 розділу ХХХІХ
«Відповідальність перевізника та
розмір компенсації за заподіяну шкоду»
Правил повітряних перевезень
пасажирів і багажу, затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 216 від 23 квітня 2010р.,
відповідальність перевізника за
неналежне перевезення у будь-якому
випадку обмежена реальними збитками,
доведеними пасажирами.

Матеріалами справи доведено, що
керівником польотів
аеродромно-диспетчерської вишки РПС
«Київцентраеро» ДП «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» 11 жовтня 2012р. 0 21
год. 40 хв. введено процедуру обмеженої
видимості /туман/ /а.с.15/.

Та обставина, що аеродром аеропорту
«Бориспіль» дозволяє приймати всі типи
повітряних суден в умовах обмеженої
видимості не може свідчити про вину
екіпажу рейсу щодо нездійснення
посадки, остільки прийняття рішення
про посадку повітряного судна або
вихід на запасний аеродром
відноситься виключно до компетенції
командир повітряного судна, який і
несе повну відповідальність за безпеку
польоту.

Відповідно до положень п.3, 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995р. №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Проте при зверненні у суд позивачем не
надано, в розумінні положень ст.57-59 ЦПК
України належних та допустимих доказів
втрат немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних йому
діями ми бездіяльністю відповідача.

Матеріалами справи доведено, що на
момент прибуття до аеропорту
«Бориспіль» рішення про посадку
повітряного судна на запасний аеродром
було прийнято командиром екіпажу, в
межах його компетенції, а затримка у
рейсі відбулася за незалежних від
авіаперевізника причин.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. З ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Відповідно до
положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного та
конкретних обставин справи, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав до задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/22177/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1099/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.