У Х В А Л А

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, визнання спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності на частку спільного
майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
29 жовтня 2013 року та за
касаційними скаргами ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 14 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, у якому просила встановити факт
спільного проживання однією сім'єю з
ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу з вересня
1996 року по день його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати спільною сумісною
власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1,
автомобіль MAZDA 6, 2007 року випуску, кузов
№ НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, визнати за нею
право власності на Ѕ частини вказаної
квартири та автомобіля.

Посилалась на те, що з вересня 1996
року по 29 березня 2012 року постійно
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_8 за адресою:
АДРЕСА_2, разом вели спільний побут та
мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями першої
черги ОСОБА_8 є його сини - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які не визнають право позивачки
на частку спірного майна як його
співвласниці.

Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 14 травня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_8 з вересня 1996 року
по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_8
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль MAZDA 6, 2007
року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н.з.
НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 ідеальну частку у
розмірі Ѕ частини автомобіля MAZDA 6, 2007
року випуску, кузов № НОМЕР_1,
д.н.з. НОМЕР_2.

В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 29 жовтня 2013 року рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 14 травня 2013 року в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_8 з
вересня 1996 року по 01 січня 2004 року
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в позові.

Рішення Подільського районного суду
м. Києва від 14 травня 2013 року в частині
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та
визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частини вказаної квартири скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в позові.

В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_6,
яка діє в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_7,
який діє в інтересах
ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення в частині
задоволення позовних вимог просять
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційних
скарг та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що скарги підлягають
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що в
судовому засіданні знайшов своє
підтвердження факт спільного
проживання позивачки та ОСОБА_8 однією
сім'єю з вересня 1996 року по день смерті
останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності
на Ѕ частини спірної квартири та право
на Ѕ ідеальну частку спірного
автомобіля, посилаючись на приписи ст.
ст. 69-71, 74 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК
України, суд першої інстанції виходив
із того, що спірне майно є спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та померлого
ОСОБА_8, як таке, що придбане ними у
період перебування у фактичних шлюбних
відносинах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з
ОСОБА_8 з вересня 1996 року по 01
січня 2004 року та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд виходив із
того, що встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах у вказаний період
законодавством не було передбачено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання спірної
квартири спільною сумісною власністю
подружжя та визнання за позивачкою
права власності на неї на Ѕ частини,
посилаючись на приписи ст.
57 СК України, апеляційний суд виходив
із того, що вказана квартира є
особистою приватною власністю ОСОБА_8,
оскільки була придбаний хоч і в період
фактичних шлюбних відносин з
позивачкою, але за його особисті кошти,
які були отримані ним від продажу
належної йому частини у квартирі
АДРЕСА_3.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна з огляду на наступне.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Встановлюючи факт спільного
проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 однією сім'єю з 01 січня 2004 року
по 29 березня 2012 року, суди
виходили з того, що в судовому
засіданні зазначений факт знайшов своє
підтвердження, а відповідачі не надали
будь-яких доказів, які б цей факт
спростовували.

Крім того, судами встановлено, що 25
липня 2009 року на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
ОСОБА_8 було придбано квартиру АДРЕСА_1
(а. с. 13, т. 1).

Згідно з реєстраційним посвідченням
НОМЕР_3 від 30 липня 2009 року власником
вказаної квартири є ОСОБА_8 (а. с. 15, т. 1).

У січні 2008 року ОСОБА_8 був придбаний
автомобіль MAZDA 6, 2007 року випуску,
кузов № НОМЕР_1, д.н.з.
НОМЕР_2, який 09 січня 2008 року
зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м.
Києві (а. с. 17, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (а. с. 8, т. 1).

Обґрунтовуючи підставність позову,
ОСОБА_3 посилалась на те, що вказане
нерухоме майно є їх з ОСОБА_8 спільним
сумісним майном подружжя, на Ѕ частини
якого вона має право.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сімєю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 СК України.

Основою майнових відносин подружжя
є положення про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
СК України).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (частина перша
статті 61 СК України).

За змістом ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується
виникнення права спільної сумісної
власності щодо майна, набутого
подружжям у шлюбі, то обов'язок з
доведення тієї обставини, що майно,
придбане у шлюбі, є особистою власністю
одного з подружжя, покладений на
останнього.

У той же час, вирішуючи спір по суті, на
порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що спірна квартира
була придбана під час перебування
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у фактичних
шлюбних відносинах, а доказів, які
свідчили б про придбання вказаної
квартири за особисті кошти ОСОБА_8, у
тому числі, які були отримані останнім
від продажу належної йому частини у
квартирі АДРЕСА_3 відповідачами надано
не було.

Не свідчить про вказане і заява ОСОБА_8
при укладенні договору купівлі-продажу
спірної квартири, про те, що він у шлюбі
не перебуває, оскільки в силу вимог ст.
57 СК України факт придбання майна за
особисті кошти має доводитися в суді.

За відсутності в матеріалах справи
будь-яких доказів того, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за особисті
кошти ОСОБА_8, висновки апеляційного
суду про те, що в силу вимог ст.
57 СК України вона є його особистою
приватною власністю ґрунтуються на
припущеннях та є передчасними.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з'ясовувались
неналежним чином, чим порушено норми
процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду в частині вирішення питання про
поділ квартири АДРЕСА_1 підлягає
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині висновки
апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи та
ґрунтуються на законі, тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка
діє в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_7, який
діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 29 жовтня 2013 року в частині
вирішення питання про поділ квартири
АДРЕСА_1 скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук