Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1082/14
Головуючий у 1 інстанції Пода Н.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Чернігівського районного суду
Запорізької області від 09 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів на своє
утримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на своє утримання.

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що перебуває з відповідачем
з 02 грудня 1978 року у шлюбі, від якого
мають двох повнолітніх дітей.

11 вересня 2013 року відповідач пішов із
сім'ї, припинивши сімейні відносини.

Вона за віком є пенсіонеркою, тобто
непрацездатною, страждає на низку
хвороб: варикозною хворобою нижніх
кінцівок, хронічним тромбофлебітом,
хронічною венозною недостатністю,
гіпертонічною хворобою 2 стадії
ступені ризику, перебуває на
диспансерному обліку та потребує
постійного профілактичного лікування
та прийому медичних препаратів, що
підтверджується відповідною довідкою
з Чернігівської ЦРЛ.

Під час сумісного проживання за
взаємною згодою з відповідачем на її
ім'я було укладено договір позики на
суму 9300 грн. на 36 місяців, які вони
витратили разом на потреби сім'ї.
Щомісячний платіж для погашення
кредиту з урахуванням процентів
складає 650 грн., її пенсія щомісячно
становить 934,70 грн.

Таким чином, залишивши сім'ю відповідач
лишив її без матеріальної підтримки,
оскільки їй на життя залишається 254
грн., що є мізерною сумою. Син, який
проживає разом з нею не працює, тому не
може надавати їй матеріальну допомогу.
Старший син, який проживає окремо,
допомагає лише продуктами харчування,
бо має на утриманні двох неповнолітніх
дітей.

На підставі викладеного, позивач
просила суд, стягнути з ОСОБА_4 на її
користь аліменти на своє утримання у
розмірі 500 грн. щомісячно, оскільки
відповідач працює і має можливість
надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 09 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона забов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що з 02 грудня 1978 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі.

Згідно відповіді Чернігівської ЦРБ
позивач знаходиться на «Д» обліку у
хірурга. Діагноз: варикозна хвороба
нижніх кінцівок. Хронічній
тромбофлебіт. Хронічна венозна
недостатність. Також, позивач
знаходиться на «Д» обліку у терапевта.
Діагноз: гіпертонічна хвороба 2 стадії,
3 ступеню. Потребує періодичного
профілактичного лікування та
постійного вживання гіпотензивних
ліків. (а.с. 14).

Згідно довідки Чернігівського
управління Пенсійного фонду України
Запорізької області станом на вересень
2013р. позивач отримує пенсію в розмірі
934,70 грн. (а.с.12).

З довідки ТОВ «Токмацький гранкар»єр»,
відповідач ОСОБА_4 працює на
зазначеному підприємстві на посаді
електрослюсаря та його середній дохід
з березня 2013 року по серпень 2013 року
складає 10 909,59 грн. (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач на час ухвалення судом першої
інстанції рішення суду отримувала
пенсію в розмірі 934,70 грн., яка є більшою
ніж встановлений законом прожитковий
мінімум, а тому її не можна вважати
такою, що потребує матеріальної
допомоги відповідно до приписів ч.4 ст.75
СК України.

Проте погодитися з такими висновками
не можна.

Статтею 75 СК України передбачено, що
дружина, чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи.

Один з подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня подання позовної заяви (ч. 1
ст. 79 СК України).

Проте суд першої інстанції,
відмовляючи в позові, на вищезазначені
норми закону уваги не звернув та без
детального дослідження доказів і
встановлення дійсних обставин справи,
обґрунтував свій висновок лише тим, що
позивачка отримує пенсію, що є не менше
прожиткового мінімуму доходів
громадян відповідного віку.

При цьому судом першої інстанції не
було звернуто увагу на те, що в силу
положень ст. 75 СК України позивачка є
непрацездатною особою, у неї наявне
захворювання, яке потребує постійного
нагляду та лікування, на час звернення
із зазначеним позовом потребувала
матеріальної допомоги.

Звертаючись до суду із зазначеним
позовом, ОСОБА_3, зокрема зазначала, що
вона є непрацездатною особою, потребує
лікування, отримує лише пенсію, яка у
зв'язку із витратами на лікування, на
сплату спільного з відповідачем
кредиту не забезпечує їй прожиткового
мінімуму, встановленого законом, інших
джерел доходів не має, у зв'язку з чим
вона має право на отримання від свого
чоловіка аліментів.

Середній розмір грошового
забезпечення відповідача склав 10 909,59
грн.

Колегія суддів вважає, що вказана
обставина дає підстави для висновку
про те, що відповідач може надавати
матеріальну допомогу на утримання
непрацездатної дружини, яка її
потребує.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на її
утримання аліментів саме в розмірі 1/8
частки від його заробітку (доходу),
починаючи з 08.10.2013 року, колегія суддів
бере до уваги розмір заробітної плати
відповідача, сплату ним спільного з
позивачем кредиту.

Визначаючи такий розмір аліментів,
колегія суддів виходить також з
принципу верховенства права,
справедливості та розумності.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 09 січня 2014 року
у цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на своє утримання -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на
її утримання аліменти у розмірі 1/8
частки від його заробітку (доходу),
починаючи з 08.10.2013 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: