У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Леванчука А.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, до
Конотопської міської ради, Виконавчого
комітету Конотопської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, управління
Держземагентства у Конотопському
районі Сумської області, Сумської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК»,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
Комунальне підприємство «Конотопське
МБТІ», реєстраційна служба
Конотопського міськрайонного
управління юстиції Сумської області,
про визнання частково недійсними
рішень Конотопської міської ради,
визнання частково недійсними рішень
виконавчого комітету Конотопської
міської ради та визнання недійсними
державних актів на земельну ділянку та
за позовом ОСОБА_10 до Конотопської
міської ради, виконавчого комітету
Конотопської міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, управління
Держземагентства у Конотопському
районі Сумської області, Сумської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК»,
треті особи: ОСОБА_11, Комунальне
підприємство «Конотопське МБТІ»,
реєстраційна служба Конотопського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області, про визнання
частково недійсними рішень
Конотопської міської ради, визнання
частково недійсними рішень
Виконавчого комітету Конотопської
міської ради, визнання недійсними
державних актів на земельну ділянку та
визнання права на користування
частиною земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 22 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, звернулися до
суду з позовом до Конотопської міської
ради, виконавчого комітету
Конотопської міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, управління
Держземагентства у Конотопському
районі Сумської області, Сумської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК»,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, КП
«Конотопське МБТІ», Реєстраційна
служба Конотопського міськрайонного
управління юстиції Сумської області,
про визнання частково недійсними
рішень Конотопської міської ради,
визнання частково недійсними рішень
виконавчого комітету Конотопської
міської ради та визнання недійсними
державних актів на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначали, що у АДРЕСА_1
знаходиться житловий будинок з
господарчо-побутовими будівлями, який
належить їм по 1/100 частини кожному,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - по 1/20 частини
кожному, 6/25 частини ОСОБА_8, 2/25 частини
ОСОБА_9 та 27/50 ОСОБА_7 Вказаний житловий
будинок розташований на земельній
ділянці загальною площею 2 090 кв. м, із
яких під забудовами - 652 кв. м, а під
двором - 1 438 кв. м. Вказана земельна
ділянка була виділена для
обслуговування житлового будинку № 4
згідно з рішенням Конотопського
виконкому від 09 березня 1954 року № 10-р №
2948. Зазначений житловий будинок
складається з п'яти квартир. Після
приватизації квартир у вказаному
будинку ідеальні частки кожного
виділені не були, кожний вважався
власником належної йому квартири в
даному будинку. Після придбання
квартир, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
добудували до своїх квартир прибудови,
побудували інші господарчо-побутові
будівлі. Одні побудови будувалися за
згодою співвласників, інші -
самовільно. У 2010 році ОСОБА_7, а точніше
її син - ОСОБА_7, який у квартирі матері
влаштував магазин, запропонував їм
перерахувати їх частки, тобто визнати
частку кожного власника відносно до
всього дому. Рішенням виконкому
Конотопської міської ради від 31 травня
2010 року № 141 було затверджено, що
будинок АДРЕСА_1 належить їм на праві
спільної часткової власності та
визначена ідеальна частка кожного із
співвласників. На підставі даного
рішення їм були видані нові свідоцтва
про право власності на нерухоме майно.
У результаті чого частка кожного із них
в їх квартирі виявилась рівною 1/100
частини. Позивачі вважали, що зазначене
рішення є незаконним, оскільки порушує
їх права, а тому просили визнати
частково недійсними рішення
Конотопської міської ради, визнати
частково недійсним рішення
виконавчого комітету Конотопської
міської ради та визнати недійсними
державні акти на земельну ділянку.

Також посилались на те, що рішенням
Конотопської міської ради 5
скликання 57 сесії від 27 жовтня 2010 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надано дозвіл на
розроблення землевпорядної
документації із землеустрою, а
ОСОБА_9 - рішенням цієї ж ради від 08
грудня 2010 року. 31 січня 2012 року на
підставі рішення Конотопської міської
ради від 28 грудня 2011 року видано
державні акти про право власності на
земельні ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
зокрема: ОСОБА_7 - площею 0,0540 га (27/50
частини), ОСОБА_8 - 0,0240 га (6/25 частини),
ОСОБА_9 - 0,0080 га (2/25 частини), а також для
ведення особистого селянського
господарства: ОСОБА_8 - площею 0,0341 га (9/25
частини), та ОСОБА_7 - 0,0607 га (16/50
частини). Акти зареєстровані в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі.

Позивачі зазначали, що їх фактично
позбавили права користування
земельною ділянкою, оскільки частина
земельної ділянки, яка визначена у
розмірі 0,0948 га для ведення особистого
селянського господарства, була
повністю приватизована лише двома
співвласниками їх будинку - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, а на приватизацію земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд від
загальної площі 0,1 га вони мають право
на приватизацію тільки 40 кв. м (100х4),
тоді як загальна площа їх квартир
складає 48,6 кв. м, крім цього, вони мають
право на сарай, погреб, вбиральню, які
їм були надані у користування ще до
приватизації.

Позивачі просили визнати недійсними
винесені виконавчим комітетом
Конотопської міської ради рішення від
31 травня 2010 року № 141, від 27 жовтня 2010
року та від 08 грудня 2010 року про надання
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дозволу на
розроблення землевпорядної
документації із землеустрою, від 28
грудня 2011 року про надання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та про надання
ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельних ділянок
для ведення селянського господарства,
оскільки вказаними рішеннями порушені
їх права як співвласників.

ОСОБА_10, яка заявила самостійні вимоги
на стороні позивачів, просила визнати
частково недійсним рішення
виконавчого комітету Конотопської
міської ради від 28 грудня 2011 року в
частині надання ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та надання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 земельних ділянок для ведення
селянського господарства; визнати
недійсними державні акти на право
власності на земельну ділянку; визнати
за нею право на користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 на рівних умовах;
скасувати пункт 2.2 частини 2 рішення
виконавчого комітету Конотопської
міської ради від 31 травня 2010 року № 141,
яким було затверджено ідеальні частки
та оформлено право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1;
визначити, що рішення суду є підставою
для виготовлення технічної
документації на квартиру, погашення
свідоцтва про право власності на
частину будинку по АДРЕСА_1 і
реєстрації прав власності на квартиру.

Зазначала, що рішення про передачу у
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
земельної ділянки вважає незаконним,
оскільки їм раніше земельні ділянки в
натурі не виділялись у користування, а
виділялись під весь багатоквартирний
будинок; проект землеустрою з
узгодження питань раціонального
землекористування не виготовлявся; при
розподілі площі земельної ділянки
порушені права більшості мешканців
будинку.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від
22 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 17 вересня 2013 року, позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, задоволено.
Позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Визнано недійсним рішення виконавчого
комітету Конотопської міської ради від
31 травня 2010 АДРЕСА_1 та видачі свідоцтв
про право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_3 - на 1/100 частини, на ім'я ОСОБА_4 -
на 1/100 частини, на ім'я ОСОБА_5 - на 1/100
частини, на ім'я ОСОБА_7 - на 27/50 частини,
на ім'я ОСОБА_8 - на 6/25 частини, на ім'я
ОСОБА_9 - на 2/25 частини, на ім'я ОСОБА_10 -
на 1/20 частини, на ім'я ОСОБА_11 - на 1/20
частини. Визнано недійсним рішення
Конотопської міської ради 6 скликання 15
сесії від 28 грудня 2011 року в частині
надання у власність площі земельної
ділянки по АДРЕСА_1:
ОСОБА_7 - для будівництва та
обслуговування жилого будинку 0,0540 га,
для ведення особистого селянського
господарства 0,0607 га; ОСОБА_8 - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку 0,0240 га, для ведення
особистого селянського господарства
0,0341 га; ОСОБА_9 - для будівництва та
обслуговування жилого будинку 0,0080 га.
Визнано недійсними державні акти на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 405326 та серії ЯМ № 405323,
виданих на ім'я ОСОБА_7 31 січня 2012 року,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1; серії
ЯМ № 405327 та серії ЯМ № 405324, виданих
на ім'я ОСОБА_8 31 січня 2012 року,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1; серії
ЯМ № 405325, виданого на ім'я ОСОБА_9 31
січня 2012 року, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. В іншій частині позову
ОСОБА_10 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить залишити в силі рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду в частині визнання
недійсними державних актів на землю
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в іншій частині
судові рішення суду скасувати.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_7 проживають в одноповерховому
жилому будинку квартирного типу
(несадибної забудови) за адресою:
АДРЕСА_1, який складається з п'яти
квартир, що були приватизовані згідно
із Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», та разом з
господарсько-побутовими будівлями
знаходиться на земельній ділянці
площею 2 090 кв. м, з яких 652 кв. м - під
забудовою, 1 438 кв. м - під ґрунтовим
дворовим покриттям.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 набули
право спільної сумісної власності на
квартиру № 5 площею 48,6 кв. м. у цьому
будинку на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 14 січня 1998
року, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - на квартиру
№ 3 площею 77,6 кв. м на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 14 лютого 2002 року.

ОСОБА_8 придбав квартиру № 4 площею 45,1
кв. м на підставі договору
купівлі-продажу від 01 листопада 2005
року.

ОСОБА_9 придбала квартиру № 2 площею 68,1
кв. м на підставі договору
купівлі-продажу від 30 жовтня 2006 року.

ОСОБА_7 придбала квартиру № 1 площею 55,7
кв. м на підставі договору
купівлі-продажу від 18 жовтня 2007 року.

Також встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
здійснили добудови до своїх квартир,
побудували інші господарські споруди,
які були прийняті в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету
Конотопської міської ради від 31 травня
2010 року № 141 (з урахуванням
побудованого) затверджені ідеальні
частки співвласників жилого будинку по
АДРЕСА_1 та вирішено видати їм
свідоцтва про право власності на цей
будинок замість правовстановлюючих
документів, які вони мають: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - на 1/100 частини
кожному; ОСОБА_7 - на 27/50 частини; ОСОБА_8 -
на 6/25 частини; ОСОБА_9 - на 2/25 частини;
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - на 1/20 частини
кожному.

Рішенням Конотопської міської ради 5
скликання 57 сесії від 27 жовтня 2010 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надано дозвіл на
розроблення землевпорядної
документації із землеустрою, а ОСОБА_9 -
рішенням цієї ж ради від 08 грудня 2010
року.

31 січня 2012 року на підставі рішення
Конотопської міської ради від 28
грудня 2011 року видано державні акти про
право власності на земельні ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, зокрема: ОСОБА_7
площею 0,0540 га (27/50 частини), ОСОБА_8 - 0,0240
га (6/25 частини), ОСОБА_9 - 0,0080 га (2/25
частини), а також для ведення
особистого селянського господарства:
ОСОБА_8 - площею 0,0341 га (9/25
частини), та ОСОБА_7 - 0,0607 га (16/50 частини).
Акти зареєстровані в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, дійшов
висновку про те, що рішення виконавчого
комітету Конотопської міської ради від
31 травня 2010 року № 141 про затвердження
ідеальних часток співвласників
багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1
та заміну наявних у них
правовстановлюючих документів, не
відповідає закону і порушує права
співвласників будинку, оскільки
співвласник житлового будинку, який із
додержанням установленого законом
порядку та за власний кошт зробив
добудову (прибудову) до будинку, але
без згоди інших співвласників цього
будинку, а тому підстав для зміни
розміру часток співвласників
багатоквартирного будинку.

Визнаючи незаконними винесені
виконавчим комітетом Конотопської
міської ради рішення від 31 травня 2010
року № 141, від 27 жовтня 2010 року та від 08
грудня 2010 року про надання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дозволу на
розроблення землевпорядної
документації із землеустрою, від 28
грудня 2011 року про надання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та про надання
ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельних ділянок для
ведення селянського господарства, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, правильно виходив з
того, що законом не передбачена
можливість передачі земельних ділянок
прибудинкової території
багатоквартирного будинку у власність
окремих громадян.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з матеріалами справи та
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права, виходячи з
наступного.

За положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати
участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і
прибудинкової території відповідно
до своєї частки у майні будинку чи
гуртожитках. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються
у власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не
підлягають.

Зазначене право передбачене також ч. 2
ст. 382 ЦК України щодо якої власникам
квартири у дво- або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі,
які призначені для забезпечення
потреб усіх власників квартир, а
також власників нежитлових приміщень,
які розташовані у житловому будинку.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 02 березня 2004 pоку №
4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 та від 09
листопада 2011 року № 14-рп/2011 у
справі № 1-22/2011 визначено, що допоміжні
приміщення, відповідно до п. 2
ст. 10 Закону «Про приватизацію
державного житлового фонду», стають
об'єктами права спільної власності
співвласників багатоквартирного
будинку, тобто їх спільним майном,
одночасно з приватизацією громадянами
квартир, що засвідчується єдиним
документом - свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Для підтвердження набутого в такий
спосіб права не потребується вчинення
будь-яких інших додаткових юридичних
дій.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦК України
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Разом із тим ч. 4 ст. 357 ЦК України
передбачено, що співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може
зробити у встановленому законом
порядку за свій рахунок добудову
(прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Отже, співвласник житлового будинку,
який із додержанням установленого
законом порядку та за власний кошт
зробив добудову (прибудову) до
будинку, але без згоди інших
співвласників цього будинку, не має
права на зміну розміру часток.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що рішення виконавчого
комітету Конотопської міської ради від
31 травня 2010 року № 141 про затвердження
ідеальних часток співвласників
багатоквартирного будинку по
АДРЕСА_1 та заміну наявних у них
правовстановлюючих документів не
відповідає закону і порушує права
співвласників будинку.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 13 грудня 2011 року (до внесення
відомостей до АСВДЗК) земельна ділянка,
на якій розташований багатоквартирний
жилий будинок по АДРЕСА_1, відносилася
до категорії земель житлової та
громадської забудови.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»
прибудинковою територією вважається
територія навколо багатоквартирного
будинку, визначена актом на право
власності чи користування земельною
ділянкою і призначена для
обслуговування багатоквартирного
будинку.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та ст. 42 ЗК України
земельні ділянки, на яких розташовано
багатоквартирні будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території надаються в
постійне користування підприємствам,
установам та організаціям, які
здійснюють управління цими будинками,
а в разі приватизації громадянами
багатоквартирного будинку земельна
ділянка може передаватися безоплатно у
власність або у користування
об'єднанню власників квартир.

Отже, законом не передбачена
можливість передачі земельних ділянок
прибудинкової території
багатоквартирного будинку у власність
окремих громадян, а порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що винесені виконавчим
комітетом Конотопської міської ради
рішення від 31 травня 2010 року № 141, від 27
жовтня 2010 року та від 08 грудня 2010 року
про надання ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
дозволу на розроблення землевпорядної
документації із землеустрою, від 28
грудня 2011 року про надання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та про надання
ОСОБА_7, ОСОБА_8 земельних ділянок
для ведення селянського господарства є
незаконними та порушують права
позивачів і третьої особи - ОСОБА_10

Також суди дійшли правильного висновку
про визнання недійсними державних
актів про право власності на земельні
ділянки, видані ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 на підставі незаконного
рішення, оскільки визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку є похідним й залежить
від доведеності незаконності рішення,
на підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 22 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 17 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська