Головуючий суду 1 інстанції - Євтіфієв
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 432/5296/13-ц
Провадження № 22ц/782/675/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області в складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей Р.С.,
Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця, заінтересовані
особи - ОСОБА_3 і ОСОБА_4,за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 в особі представника -
ОСОБА_5 на ухвалу Стахановського
міського суду Луганської області від 17
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 подано до суду
вказану скаргу, в якій він зазначив, що
на примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції знаходяться два виконавчих
листи про стягнення з нього, приватного
підприємця, суми 9737,00 гривень на
користь ОСОБА_3 та 54540 гривень на
користь ОСОБА_4. Виконавчі листи видані
09.09.2011 року на підставі рішення
Стахановського міського суду від 30.07.2009
року. 30.07.2013 року головний державний
виконавець ВДВС Алчевського міського
управління юстиції Главацький А.І.
виніс постанову про доставлення його
02.08.2013 року до ВДВС Алчевського
міського управління юстиції для участі
у проведенні виконавчих дій. Копія
постанови направлена для виконання до
Алчевського МВ УМВС та сторонам
виконавчого провадження. Він та його
представник від державного виконавця
не отримували виклику з`явитися до
нього, а також ніяких інших
процесуальних документів щодо його
явки до відділу державної виконавчої
служби. Оскаржувана постанова не
відповідає вимогам Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, оскільки у її вступній частині
не зазначено дати об`єднання
виконавчих проваджень у зведене, у
мотивувальній частині немає
переконливих доводів, з яких державний
виконавець прийняв саме таке рішення -
про примусовий привід, у резолютивній
частині не вказано для яких саме
виконавчих дій він має бути
доставлений. Про оскаржувану постанову
він дізнався 02.08.2013 року з доповідної
записки комерційного директора СБП
«ВІАЛ», де він працює директором і на
адресу якого працівники Алчевського МВ
УМВС занесли її копію.Заявник просив
визнати постанову головного
державного виконавця ВДВС Алчевського
міського управління юстиції
Главацького А.І. від 30.07.2013 року про
доставлення його 02.08.2013 року до ВДВС для
участі у проведенні виконавчих дій
неправомірною.

Ухвалою Стахановського міського суду
Луганської області від 17 січня 2014 року
у задоволенні скарги відмовлено.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
заявник посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
та ставить питання про скасування
ухвали і прийняття нової, якою
задовольнити його скаргу.

Заявник та заінтересовані особи в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього її повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку.

Представник заявника - ОСОБА_5 . в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала та пояснила, що постановою
державного виконавця про привід
заявника через органи внутрішніх справ
порушено право заявника на честь і
гідність.

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції Главацький А.І. в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав та пояснив, що боржник після
прийняття оскаржуваної постанови про
привід його до ВДВС до теперішнього
часу так я не з`явився у відділ.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухавши пояснення
представника заявника та державного
виконавця, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду скарги судом
першої інстанції встановлено наступне.

Так, судом встановлено, що 30.01.2010 року на
підставі виконавчого листа
№2-192,виданого 30.07.2009 року Стахановським
міським судом Луганської області,
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції було відкрито виконаваче
провадження ВП №17027116 та №17027742 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 боргу.

30.08.2011 року постановою державного
виконавця виконавчі провадження були
закриті.

14.09.2011 року постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції на
підставі виконавчого листа №2-192,
виданого Стахановським міським судом
Луганської області знов були відкриті
виконавчі провадження ВП №17027116 та
№17027742 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 боргу.

За адресою місця знаходження боржника,
яка вказана у виконавчому листі,
боржника встановлено не було, що
підтверджується Актом від 14.03.2013 року
та від 31.07.2013 року.

Боржнику державним виконавцем
надсилались виклики про його явку до
відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції, а саме: №12323 від 27.06.2013 року,
№17852 від 09.09.2013 року, про що свідчать
копії викликів та журнал реєстрації
вихідної кореспонденції. Боржник на
вказані виклики до ВДВС не з`явився,
причин не повідомив.

Як вбачається з матеріалів справи /
а.с.7/ 30.07.2013 року постановою головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції Главацького А.І. з метою
виконання рішення суду було прийнято
рішення про примусовий привід боржника
до ВДВС на 02.08.2013 року на 08.30 годину для
участі у проведенні виконавчих
дій,оскільки у добровільному порядку
рішення не виконано, за викликами
державного виконавця боржник не
з`являється, вдома застати його
неможливо.

З рапорту дільничого інспектора
міліції Алчевського МУ УМВД України у
Луганській області / а.с.67-68/ вбачається,
що доставити боржника до відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції неможливо, оскільки він
знаходиться за межами міста.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржувана постанова була
прийнята відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги колегія суддів визнала, що судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу» від 24.03.1998 №
202/98-ВР, ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999.№606-14/
далі Закон від 21.04.1999.№606-14/.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу» дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені до вищестоящої
посадової особи або до суду у порядку,
встановленому законом.

За ч. 1 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Боржник має право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби виключно в судовому порядку.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Таким чином, суб'єктом, рішення, дії чи
бездіяльність якого можуть бути
оскаржені, є державний виконавець або
інша посадова особа ДВС.

Виконавче провадження як
завершальна стадія судового

провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у Законі від
21.04.1999.№606-14, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню / ч.1 ст.1 Закону
від 21.04.1999.№606-14/.

Відповідно до ст.2 Закону від
21.04.1999.№606-14, примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом від 24.03.1998.№202/98-ВР.

Відповідно до ст.11 цього
Закону,державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

У процесі здійснення виконавчого
провадження державний виконавець,
зокрема має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; викликати
фізичних осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ;
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб; накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Інструкцією з організації примусового
виконання рішень,затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/3 зареєстрованого в МЮУ 02.04.2012. за
№489/20802, передбачено, що під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами/ п.1.5/.

Підпунктами 1.5.1 та 1.5.2 пункту 1.5
вказаної Інструкції передбачено
обов`язкові реквізити має містить
постанова, як окремий документ, і дано
визначення Акту, як документу, що
підтверджує певні встановлені факти
або події.

Згідно зі ст.8 від 21.04.1999.№606-14, сторонами
виконавчого провадження є стягувач і
боржник.Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

Сторони виконавчого провадження
мають право ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії,
заявляти відводи у випадках,
передбачених цим Законом,
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
з питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання, брати участь
у провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом / ч.1 ст.12 Закону від 21.04.1999.№606-14/.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України,кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх
порушених,невизнаних, оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України /
ст.4 ЦПК України/.

З встановлених обставин та наведених
норм права, колегія суддів вважає, що
заявником відповідно до ст.60 ЦПК
України, яка передбачає обов`язки
доказування і подання
доказів,заявником не доведено, які
права його,як боржника у виконавчому
провадженні, порушено оскаржуваною
постановою державного виконавця.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що саме боржник
має бути активною стороною у
провадженні. Він має з'явитися до
виконавця, повідомити, які доходи
отримує, і запропонувати, на які саме
кошти чи майно можна звернути
стягнення. Натомість зараз боржники
займають зовсім іншу позицію - не
відчиняють двері, переховують майно, не
з'являються на виклики виконавців. Тоді
доводиться застосовувати примусовий
привід. На жаль, сьогодні боржники
намагаються уникнути
відповідальності, а не сприяти
виконанню рішенню суду.

Довід апеляційної скарги про те, що в
Акті від 14.03.2013 року підписи понятих
відсутні,замість них вказані їх
прізвища, при цьому ці підписи-прізвища
написані тим же почерком, що й текст
акту, колегія суддів не може прийняти
до уваги, оскільки вказані обставини не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

До цього, колегія суддів вважає
зазначити про наступне.

Порядок залучення понятих до
провадження виконавчих дій
врегульовано ст. 15 Закону № 606-XIV.Згідно
вказаної правової норми виконавчі дії
можуть провадитися за присутності
понятих.

Присутність понятих обов'язкова під
час вчинення виконавчих дій, пов'язаних
з примусовим входженням до нежитлових
приміщень і сховищ, де зберігається
майно боржника, на яке звернено
стягнення, або майно стягувача, яке має
бути повернене йому в натурі; до
житлових будинків і квартир для
забезпечення примусового виселення з
них та вселення в них; до будинків,
квартир та інших приміщень, в яких
перебуває дитина, яка має бути передана
іншим особам відповідно до рішення
суду; під час проведення огляду, арешту,
вилучення і передачі майна.

В інших випадках присутність понятих
під час вчинення виконавчих дій не є
обов'язковою, але в принципі не
виключає можливість залучення їх до
провадження виконавчих дій.

Довід апеляційної скарги про те, що при
прийнятті ухвали суд першої інстанції
мав встановити чи переконався
державний виконавець в тому, що боржник
не з`являється на його виклики без
поважних причин, бо саме лише у разі
неявки боржника без поважних причин
державний виконавець може виносити
постанову про привід через органи
внутрішніх справ, колегія суддів не
може прийняти до уваги, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону від
21.04.1999.№606-14, норма якої передбачає
надсилання документів виконавчого
провадження, Інструкції з організації
примусового виконання рішень копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого
провадження,надсилаються адресатам
із супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону,
що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Вказаними нормативно-правовими актами
не передбачено обов`язок державного
виконавця з'ясовувати причини неявки
належним чином сповіщеного боржника,
оскільки обов'язок повідомити про ці
причини і надати докази поважності
неявки лежить на боржнику.

Довід апеляційної скарги про те,що
оскаржувана постанова за змістом не
відповідає Інструкції, колегія суддів
також не може прийняти до уваги,
оскільки у мотивувальній частині
постанови зазначено мотиви, з яких
державний виконавець прийняв
відповідне рішення, а саме: нез`явлення
боржника за викликами державного
виконавця.

Довід апеляційної скарги про те, що в
порушення ч.1 ст.386 ЦПК України, суд
першої інстанції справу за скаргою
розглядав на протязі 5 місяців, колегія
суддів не може прийняти до уваги,
оскільки це не впливає на висновок
суду.

Інші доводи апеляційної скарги
висновок суду не спростовують і не є
підставою для його скасування.

При викладених обставинх, відповідно
до ст.312 ЦПК України, апеляційна скарга
має бути відхилена, ухвала суду -
залишена без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,312 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Стахановського міського суду
Луганської області від 17 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді