У х в а л а

іменем україни

22 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про
захист прав споживача та стягнення
матеріальної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Сумської
області від 08 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО»), в
якому просив стягнути із відповідача
на його користь сплачені за договором
від 29 вересня 2012 року № 401634 кошти в сумі
5 920 грн 42 коп. та витрати за
надання юридичної допомоги в розмірі
800 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилався на те, що 29 вересня 2012
року між ним та відповідачем було
укладено договір № 401634,
предметом якого є надання учаснику
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах, спрямованих на
придбання автомобіля марки «ЗАЗ»,
модель «Форза», за ціною 88 806 грн за
рахунок об'єднаних грошових коштів
учасників через систему «АвтоТак».

Вказав, що відповідно до умов цієї
угоди він сплатив вступний внесок та
щомісячні платежі на загальну суму 5 920
грн 42 коп., однак отримання
відповідачем вказаних коштів не
зумовлює жодного реального виконання
ним будь-яких обов'язків, забезпечених
цією оплатою.

Крім того, позивач зазначив, що угода
про надання послуг порушує його права
та інтереси, а також не відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», у зв'язку з чим
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 21 серпня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ТОВ «АВТО ПРОСТО» на
користь ОСОБА_3 5 920 грн 42
коп., сплачених за договором № 401634 від 29
вересня 2012 року, а також 800 грн
витрат на правову допомогу.

Стягнуто із ТОВ «АВТО ПРОСТО» на
користь держави 229 грн 40 коп.
судового збору.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 08 жовтня 2013 року
апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО»
задоволено, рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 21 серпня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави
229 грн 40 коп. судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції та на
користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» 114 грн 70 коп.
компенсації судового збору за розгляд
справи в апеляційному суді.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
стягнення судового збору.

Вищевказане рішення суду апеляційної
інстанції у частині відмови у
задоволенні позовних вимог про захист
прав споживача та стягнення
матеріальної шкоди не оскаржується, а
тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України
не переглядається судом касаційної
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що укладена між
сторонами угода не відповідає вимогам
чинного законодавства, у тому числі й
ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист
прав споживачів», внаслідок здійснення
ТОВ «АВТО ПРОСТО» нечесної
підприємницької практики, яка є такою,
що містить несправедливі умови, а тому
угода є недійсною із застосуванням
наслідків її недійсності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що місцевим судом не враховано, що
положення ст. ст. 18, 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачають різні взаємовиключні
підстави визнання угод недійсними;
крім того, апеляційний суд зазначив, що
суд першої інстанції не вказав, на
підставі яких ознак, визначених ч. 2 ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів», кваліфікував умови
договору несправедливими, і чи тягне
несправедливість цих умов недійсність
договору в цілому.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
суду апеляційної інстанцій в частині
вирішення питання про розподіл судових
витрат не відповідає з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних із
розглядом справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відповідно до
частини 5 статті 88 ЦПК України
необхідно змінити розподіл судових
витрат між сторонами.

Проте відповідно до частини 2 статті 79
ЦПК України розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 5
Закону України «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, споживачі - за позовами, що
пов'язані з порушенням їхніх прав.

Із змісту поданої ОСОБА_3 позовної
заяви вбачається, що останній,
посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів», просив
захистити його права як споживача та
стягнути завдану йому матеріальну
шкоду (а.с. 2-4).

Відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК
України у разі залишення позову без
задоволення, закриття провадження у
справі або залишення без розгляду
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд апеляційної інстанції на
порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України дійшов помилкового висновку
про зміну розподілу судових витрат,
оскільки позивач, як споживач, є особою,
яка звільнена від оплати судового
збору, а тому дійшов передчасного
висновку про стягнення із ОСОБА_3 на
користь держави 229 грн 40 коп. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції та на користь ТОВ «АВТО
ПРОСТО» 114 грн 70 коп. компенсації
судового збору за розгляд справи в
апеляційному суді.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення апеляційного суду
Сумської області від 08 жовтня 2013 року в
частині вирішення питання про розподіл
судових витрат підлягає скасуванню із
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 08 жовтня 2013 року скасувати
в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Сумської області від 08
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А Нагорняк

Г.В. Юровська