Номер провадження 2/754/617/14
РІШЕННЯ

Іменем України

10.04.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді
Журавської О.В.

при секретарі Гищак
Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ТОВ «ОЛГА»
про відшкодування майнової та
моральної шкоди завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
матеріальної і моральної шкоди,
завданої злочином, посилаючись на той
факт, що 02 грудня 2010 року Деснянським
районним судом м. Києва було
постановлено обвинувальний вирок та
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.
189, ч. 3 ст. 190, ст. 353, 70, 71 КК України та
призначено покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі, ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК
України і призначено покарання у
вигляді одного року 4 місяців
позбавлення волі.

Позивач в даній справі визнаний
потерпілим та прость стягнути з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 солідарно на його користь
майнову шкоду в сумі 18 146грн.65 коп. та
моральну шкоду в сумі 20 000грн.

Оскільки відповідачі у добровільному
порядку зазначені кошти не
відшкодовують, позивач змушений
звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив суд його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з»явився, про розгляд справи був
повідомлений належним чином, причини
своєї неявки суду не повідомив, тому
суд визнав неявку відповідача без
поважних причин та провів розгляд
справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з»явився, проти задоволення позову
заперечував, пояснивши, що шкоду
матеріального та морального характеру
ОСОБА_1 не завдавав. Крім того клопотав
про застосування строку позовної
давності, оскільки його перебіг
розпочався 13.08.2009 року - від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, а тому позивач
пропустив строк позовної давності.

Третя особа - ТОВ «ОЛГА» про розгляд
справи повідомлені належним чином, в
судове засідання представник не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, давши оцінку доказам
у їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов є частково
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 2010 року
Деснянським районним судом м.Києва
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.
189, ч. 3 ст. 190, ст. 353, 70, 71 КК України та
призначено покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі. ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК
України і призначено покарання у
вигляді одного року 4 місяців
позбавлення волі. ( а.с.6-11).

Позивач в даній справі визнаний
потерпілим, у якого відповідачі таємно
викрали майно, за попередньою змовою
групою осіб, що завдало значної шкоди
потерпілому (ст.185 ч.3 КК України), та
вимагали передачі чужого майна, з
погрозою насильства над потерпілим (
вимагання), вчинене повторно, за
попередньою змовою групою осіб ( ст.189
ч.2 КК України).

Згідно вироку Деснянського районного
суду від 02 грудня 2010 року потерпілому
ОСОБА_1 злочинними діями відповідачів
завдана матеріальна шкода на суму 43 146
грн. 65 коп.

05.04.2010 року позивач отримав від дружини
відповідача ОСОБА_2 частину
відшкодування збитків, завданих
злочином у сумі 25 000 грн. ( а.с.17-18).

Понесенні позивачем збитки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не спростовувались та не
оскаржувались.

Відповідно до ст..22 ч.1 і ч.2 п.1, 23 ч.1 і ч.2
п.2, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ст..1177, ч.1 ст.1195 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права ( реальні
збитки).

Згідно мотивувальної частини вироку
Деснянського районного суду м. Києва
від 02 грудня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
знаходячись на березі річки «Десна» за
попередньою змовою групою осіб таємно
викрали, а ОСОБА_3 повторно, чуже майно,
яке належить ОСОБА_1 на загальну
вартість 29 390 грн.65 коп. та чуже майно,
яке належить ТОВ «Олга» на загальну
вартість 13 756 грн, а всього майна на
загальну вартість 43146 грн.65 коп., що є
значною шкодою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвало вирок або постанову суду з
питань чи мали місце ці дії та вчинені
вони цією особою.

Свої позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди, позивач
обґрунтовує тим, що злочинними діями
відповідачів йому завдана шкода в сумі
63 146,65 грн., з яких:

- причеп «Купава» - 20 000 грн.

- продовольчі та промислові
товари - 29390 грн. 65 коп.

- орендоване майно ТОВ «Олга» -
13756 грн.

Причеп «Купава» працівниками міліції
повернуто позивачеві і під час
судового слідства у кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_1 отримав
часткове відшкодування завданих
збитків від дружини ОСОБА_2 на загальну
суму 25 000 грн. (а.с.17-18).

Суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідачів відшкодування
матеріальної шкоди не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
надано суду належних доказів щодо
перебування майна ТОВ «Олга», на час
вчинення злочинів відповідачами, у
законному володінні ОСОБА_1, тобто
договір суборенди, який надав позивач
суду, не відповідає вимогам закону, а
саме складений без зазначення номеру,
дати, суми, які зазначені в актах
прийому-передачі майна не відповідають
сумам, які зазначені у вироку
Деснянського районного суду м. Києва
від 02.12.2010 року

Під час дослідження доказів у
кримінальній справі № 03-16030 судом
встановлено, що згідно а.с. 247 т.1 даної
кримінальної справи, ТОВ «Олга» було
визнано цивільним позивачем, тобто ТОВ
«Олга» має право вимоги відшкодування
матеріальної шкоди з відповідачів по
справі.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 про
застосування позовної давності, то
відповідно до вимог ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Відповідно до ст. 257
ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вироку Деснянського районного
суду м. Києва від 02 грудня 2010 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано винними у
вчинені злочинів, по яким одним із
потерпілих був позивач ОСОБА_1 Згідно
Ухвали Апеляційного суду м. Києва від
16.02.2011 року вирок суду залишено без
змін, з цього часу і розпочався перебіг
позовної давності. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної злочином
09.10.2013 року (а.с.1), тобто в межах
трьохрічного строку, тобто підстав для
застосування строку позовної давності
суд не вбачає.

Щодо вимог позивача про відшкодування
моральної шкоди заподіяної злочином
суд встановив наступне.

Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
частини.

Вироком Деснянського районного суду
міста Києва від 02.12.2010 року встановлено,
що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діючи
за попередньою змовою групою осіб
висловлювали потерпілому ОСОБА_1
вимогу передачі їм грошових коштів,
поєднану з погрозами насильства над
потерпілим, надсилали ОСОБА_1
смс-повідомлення з вимогою передати
грошові кошти, погрожуючи при цьому, в
разі невиконання вимоги, знищити його
майно та застосувати до нього фізичне
насильство, що потерпілий сприйняв, як
реальну погрозу насильства над ним.
(а.с.47-52) ( а.с.76-90).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
пояснив, що смс-повідомлення від ОСОБА_2
та ОСОБА_3 приходили з погрозами
насильства над ним та членами його
родини цілодобово, протягом півтора
місяця він перебував у страху за своє
життя, життя і здоров'я своєї родини. На
деякий час він був вимушений вивезти
свою родину із міста Києва, так як дуже
побоювався погроз з боку ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди № 4 від
31.03.1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин
тощо.

Судом достовірно встановлено, що
позивач відчув негативні емоції,
моральні страждання, переживання під
час тривалих погроз насильством з боку
відповідачів, вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.
Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
викрадено у ОСОБА_1 причіп типу
«Купава», вартістю 20000 гривень, в якому
знаходились продовольчі та промислові
товари на загальну суму 29390,65 грн. Після
викрадення відповідачами причепу та
товару, який знаходився в ньому, ОСОБА_1,
як приватний підприємець був
позбавлений можливості здійснювати
продаж даних товарів та отримувати
прибуток, отже був вимушений припинити
свою підприємницьку діяльність і на
деякий час залишитись без роботи.

Суд вважає, що позивачем частково
доведено заподіяння йому
відповідачами моральної шкоди. Що ж
стосується розміру морального
відшкодування, то з урахуванням
ступеня вини відповідачів, обставин, за
яких вчинено злочини, тривалістю
моральних страждань позивача та
негативних наслідків, які настали для
позивача у зв»язку із вчиненням по
відношенню до нього злочинних дій, суд
вважає, що 20000 гривень, про стягнення
яких просить позивач є
необґрунтованими, і вважає, що 10 000
гривень морального відшкодування - є
достатнім розміром для відшкодування
заподіяної позивачу моральної шкоди.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» від 27.03.92р. зі змінами, роз'яснено
судам, що шкода, заподіяна кількома
особами, відшкодовується кожною з них в
частині, заподіяною нею (в порядку
часткової відповідальності).

Особи, які спільно заподіяли шкоду,
тобто заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілим.

Отже, в зв'язку з тим, що відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до вироку
Деснянського районного суду м. Києва
від 02.12.2010 року, вчинили злочинні дії
відносно потерпілого ОСОБА_1 за
попередньою змовою групою осіб, суд
прийшов до висновку, що відповідачі
спільно заподіяли шкоду позивачу,
діяли з єдністю наміру, і на користь
позивача підлягає стягненню моральна
шкода з відповідачів - солідарно.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст.
22,23,1167,1167,1177,1195 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, солідарно, на користь
ОСОБА_1 10 000 ( десять тисяч) грн.
моральної шкоди.

Врешті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги

Суддя