Справа № 692/415/14-ц
Провадження № 2/692/161/14
14 квітня 2014 року Драбівський
районний суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Чепурного
О.П., при секретарі - Бубир В.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Драбів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
збільшення розміру аліментів на
утримання дитини та звільнення від
аліментного зобов'язання, -
До суду звернувся позивач з
позовом про збільшення розміру
аліментів на утримання дитини та
звільнення від аліментного
зобов'язання. В обґрунтування позову
вказував, що він з відповідачем по
справі має спільних дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідно до рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
17.01.2012 року стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 на його користь на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ?
частини всіх видів її заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Відповідач
працює, отримує дохід, достатній для
задоволення власних потреб та
утримання сина, на утриманні інших
неповнолітніх дітей та непрацездатних
членів сім'ї не має. Позивач проживає
разом з дитиною в с.Михайлівка
Драбівського району Черкаської
області, є інвалідом третьої групи.
Коштів, які сплачує відповідач, не
вистачає навіть на придбання
найнеобхіднішого для дитини.
Отримуваний розмір аліментів є
недостатнім для задоволення потреб
сина, його розвитку та підлягає
збільшенню. Крім того, відповідач,
діючи в супереч інтересам дітей,
намагається і надалі отримувати від
позивача аліменти на утримання дітей,
які вже довгий час проживають з ним і
знаходяться на його утриманні. Так,
рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 17.01.1998 року з
позивача стягнуто на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання дітей в розмірі
1/3 частини всіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 03.08.1998 року, але
не менше ? частини неоподаткованих
мінімумів доходів громадян до їх
повноліття. З 2004 року діти на канікулах
проживали з позивачем, протягом року
позивач купував їм необхідний одяг,
надавав кошти необхідні для їх
фізичного розвитку та навчання. З 2006
року старший син ОСОБА_3 взагалі
переїхав до позивача, оскільки мати не
забезпечувала дитині належних умов
проживання. З цього часу син перебував
на повному утриманні позивача. Менший
син проживав з ним під час шкільних
канікул, і також знаходився на його
утриманні.

З 2010 року відповідачка ОСОБА_2 залишила
також і меншого сина ОСОБА_4 у позивача,
оскільки не могла забезпечити йому
належне виховання та не бажала брати
участі в його утриманні. Так, як весь
тягар по утриманню дітей ліг на
позивача, він звернувся до суду про
стягнення аліментів на меншого сина.
Відповідно до рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
17.01.2012 року з ОСОБА_2 на користь позивача
стягнуто аліменти на користь на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх
видів її заробітку (доходу) щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня подання
позовної заяви до суду, тобто з 07.12.2011
року, до досягнення дитиною повноліття.
До цього часу вони удвох утримували
дітей і жодних претензій одне одному не
пред'являли. 01.04.2014 року на адресу
позивача надійшов виклик з відділку
ДВС Драбівського управління юстиції та
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом №2-343 від 17.08.1998 року. Вказаним
відправленням позивачу запропоновано
надати квитанції про сплату боргу. Та
будь-яких боргів у позивача немає,
позивач особисто з'явився до відділу
ДВС, де йому повідомили, що відповідно
до виконавчого листа №2-342 від 17.08.1998
року виданого за рішенням
Тальнівського районного суду
Черкаської області відкрито виконавче
провадження, на підставі заяви ОСОБА_2
Відповідно до довідки розрахунку
заборгованість по аліментах склала за
2004-2014 роки 33674 грн. 93 коп. Будь-яких
претензій з боку заявника (стягувача)
за вказаним виконавчим листом не
пред'являлось. Позивач не ухилявся від
виконання батьківських обов'язків та
добровільно утримував дітей, місця
проживання не змінював, в розшуку не
перебуває, з 2006 року є інвалідом
третьої групи та отримує пенсію, тому в
разі невиконання своїх обов'язків щодо
утримання дітей з 2004 по 2014 рік
стягнення можливо було накласти на
пенсію. Навіть при відсутності на
будь-якої інформації щодо місця його
перебування чи доходів державний
виконавець міг встановити ці дані,
оголосивши боржника в розшук, чи
провівши перевірку, направити
виконавчий лист в управління
пенсійного фонду України за місцем
проживання боржника. З 2007 року з
позивачем став проживати старший син
ОСОБА_3, а з 2010 року ОСОБА_2 передала
позивачу і меншого сина ОСОБА_4,
оскільки він заважав їй особистому
житті. До цього часу діти проживають з
позивачем.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позов та
просили суд його задоволили.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяв про відкладення
розгляду справи не надав, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, тому суд за згодою
позивача ухвалив прийняти по справі
заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача та його
представника, суд дійшов до наступного.

Відповідно до копії виконавчого
листа, виданого Тальнівським районним
судом Черкаської області, з ОСОБА_1
рішенням суду від 17.08.1998 року стягнуто
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше ? частини
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян до їх повноліття. З копії
виконавчого листа, виданого
Драбівськими районним судом
Черкаської області від 17.01.2012 року,
рішенням даного суду від 17.01.2012 року
стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ?
частини всіх видів її заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Як пояснив
позивач він звертався до суду з позовом
про стягнення аліментів на свою
користь у зв'язку у тим, що син почав
проживати з ним, і позов був
задоволений.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного
кодексу України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом. Проте,
позивач, який просить суд збільшити
йому розмір стягуваних на його користь
аліментів не надав суду доказів, що б
свідчили про зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я сторін з часу
прийняття рішення про стягнення
аліментів. Тому в цій частині позов не
підлягає задоволенню. Оскільки під час
прийняття рішення про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на користь позивача
не ставилося питання про звільнення
позивача від сплати аліментів на
користь ОСОБА_2, які позивач
зобов'язаний був сплачувати за
рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 17.08.1998 року, і
фактично виконавчим листом
Драбівського районного суду
Черкаської області від 17.01.2012 року та
довідкою виконкому Михайлівської
сільської ради Драбівського району
Черкаської області від 17.03.2014 року № 129
підтверджено, що син позивача
знаходиться на утриманні батька, суд
вважає, що позовна вимога про
звільнення позивача від сплати
аліментів на сина ОСОБА_4 є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про звільнення
позивача від сплати аліментів на
утримання сина Євгенія суд зазначає
наступне. Рішенням Тальнівського
районного суду Черкаської області від
17.08.1998 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання синів
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.
На даний час син ОСОБА_3 є повнолітнім.
Тобто, на наданий час правових підстав
для стягнення аліментів з позивач не
має, тому відсутні підстави для
звільнення його від сплати даних
аліментів. При цьому, місце проживання
сина ОСОБА_3 не має значення. Позивач
посилається на те, що в період коли
позивач був зобов'язаний сплачувати
аліменти син ОСОБА_3 проживав певний
час з ним та знаходився на його
утриманні. Проте за цей період
державним виконавцем було нараховано
заборгованість по аліментах. В даному
випадку позивач відповідно до
законодавства після виникнення змін у
сімейному становищі міг вирішити
питання припинення стягнення
аліментів звернувшись до суду з
відповідною заявою у разі наявності
для того підстав. На даний час відсутнє
рішення суду, яке б зобов'язувало
позивача сплачувати аліменти на сина
ОСОБА_3. Всі питання щодо нарахування та
стягнення заборгованості за
виконавчим листом, виданим
Тальнівським районним судом
Черкаської області відповідно до його
рішення від 17.08.1998 року підлягають
вирішенню в іншому провадженні, яке
випливає з правовідносин що склалися
між стягувачем, боржником та державним
виконавцем з приводу сплати аліментів.
Таким чином, суд вважає, що підстав для
задоволення позову в цій частині не
має, а тому потрібно відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.192 Сімейного кодексу України, ст.ст.
208-209, 212-215, 226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити
частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів
на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
стягуються на підставі виконавчого
листа № 2-342 від 17 серпня 1998 року,
виданого Тальнівським районним судом
Черкаської області 02 березня 2001 року, у
зв'язку зі зміною сімейного становища.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, яка може бути подана
протягом 10 днів з дня отримання
відповідачем його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем протягом десяти
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Черкаської області
через Драбівський районний суд
Черкаської області.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений
16.04.2014 року