АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/2401/2014
Головуючий у І інстанції Цокол Л.І.
Доповідач - Корчевний
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «СЕБ Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року представник ПАТ «СЕБ
Банк» (після зміни найменування
«Фідобанк») звернувся до Печерського
районного суду міста Києва з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та просив стягнути з них в солідарному
порядку заборгованість по кредитному
договорі №1100 від 14 березня 2008 року в
розмірі 133 333, 68 грн. та 324 954,14 доларів
США, еквівалент в національній валюті
по курсу НБУ складає 2 596 318, 59 грн., а
всього 2 729 652, 27 грн., а також
відшкодувати судові витрати .

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що відповідач ОСОБА_1, який є
позичальником, не виконав своїх
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

Крім того, ОСОБА_2 виступила
поручителем за кредитним договором
№1100 від 14 березня 2008 року, а тому несе
солідарну відповідальність перед
позивачем.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 17 грудня 2013 року позов
ПАТ «СЕБ Банк» ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«СЕБ Банк» заборгованість за Кредитним
договором №1100 від 14 березня 2008 року в
сумі 133 333, 68 грн. та 324 954,14 доларів США,
еквівалент в національній валюті по
курсу НБУ складає 2 596 318, 59 грн., а всього
2 729 652, 27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«СЕБ Банк» судові витрати в розмірі 1609
грн. 50 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу та просить суд
апеляційної інстанції рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 17 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що
розрахунок заборгованості за кредитом
є необґрунтованим, та таким, який не
можна вважати належним доказом
заборгованості, так як такі розрахунки
не містять відповідних реквізитів, та
печатки банку.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 14.03.2008 року між ВАТ «СЕБ
Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №11000, згідно умовами
якого останній отримував у кредит
грошові кошти у розмірі 485 000 (чотириста
вісімдесят п»ять тисяч) доларів США,
плаваюча ставка розраховується як сума
значення Libor та фіксованого відсотку,
який складає 8,5 % строком до 12.03.2009 року.

19.05.2011 року Додатковим договором №4 до
Кредитного договору були внесені зміни
в частині дати остаточного повернення
кредиту - 13.03.2014 року.

Договір поруки від 14.03.2008 року між АТ
«СЕБ Банк» та ОСОБА_2 був визнаний
недійсним рішенням Шевченківського
районного суду міста Києва від 26.06.2013
року.

Відповідач ОСОБА_1, який є
позичальником, не виконав своїх
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 2 729 652 грн. 27
коп.

Суд частково задовольняючи позовні
вимоги вірно керувався нормами
матеріального та процесуального
закону, а саме частини 3 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти та ч. 2 ст.
1050 ЦК України, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Посилання апелянта на той факт, що
розрахунок заборгованості за кредитом
є необґрунтованим, та таким, який не
можна вважати належним доказом
заборгованості, так як такі розрахунки
не містять відповідних реквізитів, та
печатки банку не можуть бути взяті до
уваги колегія суду виходячи із
наступного.

Колегія суду так як апелянтом не було
надано жодного доказу на спростування
наявності заборгованості за кредитним
договором, не надано жодного іншого
розрахунку, а тому виходячи із змісту
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, такі
твердження апелянта не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК
України передбачено, що не може бути
скасоване правильне по суті та
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Разом з тим, підписавши спірний
договір, сторони встановили факт
досягнення згоди між собою щодо всіх
істотних умов кредитного договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Укладати кредитний договір із банком
це право клієнта, який може вибрати як
будь - який банк - надавача кредиту, так
і вибрати умови отримання кредиту
згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім того, колегія суду зазначає, що
відповідно до статей 526, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п. 1 правових позицій
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначено, що якщо у зобов»язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк. У
разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до частини 2 ст.
1050 ЦК України кредитор протягом усього
часу - до встановленого договором
строку закінчення виконання
останнього зобов»язання вправі
заявити в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Крім того, відповідно до ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов»язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Колегія суду погоджується з висновком
суду першої інстанції, та зазначає, що
так як договір поруки визнаний
рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 26.06.2013 року не
дійсним, тому відповідальність за
зобов»язаннями з кредитного договору
несе лише боржник ОСОБА_1.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 17 грудня 2013 обгрунтоване та
законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 17 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: