АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/2082/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 629/3719/13-ц
Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 27 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехнік», третя
особа - Управління Держземагенства у
Лозівському районі Харківської
області про визнання договорів оренди
землі недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила визнати недійсними договори
оренди землі за №110 та №110/1 від 28 лютого
2007 року, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ
«Агротехнік», зареєстровані
Управлінням Держземагенства у
Лозівському районі Харківської
області 28 лютого 2007 року відповідно за
№2 та №3, а також визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки за №121 від 06 листопада 2010 року
площею 6,2596 га, укладений між нею та ТОВ
«Агротехнік».

В обгрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що 28 лютого 2007 року
від імені ОСОБА_3 з ТОВ «Агротехнік»
були укладені два договори земельних
ділянок за №110 та №110/1. Оскільки на час
укладання договорів ОСОБА_3 була
померлою, її дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1,
вважає, що підписи на зазначених
договорах вчинені не нею, тому дані
договори підлягають визнанню
недійсними.

Крім того, зазначає, що договір оренди
земельної ділянки, укладений між нею та
відповідачем 06.11.2010 року був
зареєстрований лише 10. 08. 2013 р., акт
передачі земельної ділянки датовано
також 10.08.2013 року за підписом директора
ОСОБА_4, але у 2013 році, згідно довідки
ТОВ «Агротехнік» від 12.08.2013 року,
директором є Крижановський В.М. Більше
того, в п. 5 договору №121 від 06.11.2010 року
вказано: «нормативна грошова оцінка
земельної ділянки становить станом на
2010 рік - 93 654,30 грн., станом на 2013 рік - 164
456,96 грн.», що свідчить про
фальсифікацію складання цього
договору і в подальшому є підстави
вважати його недійсним.

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 27 січня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

З таким рішенням суду ОСОБА_2 не
погодилась та подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказане рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід змінити з підстав,
передбачених ст.. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, який був укладений 28. 02. 2007 року
між ОСОБА_3 та ТОВ « Агротехнік»
районний суд виходив із того, що хоча і
встановлено те, що договір оренди
підписано не ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак її донька -
позивачка по справі,- успадкувала
спірні земельні ділянки і фактично
схвалила спірні договори.

Проте, з такими висновками погодитися
не можна, у цій частині рішення суду
підлягає скасуванню за таких підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року
від імені ОСОБА_3 та ТОВ « Агротехнік»
укладено договори оренди землі № 110 та
110/ 1 на земельні ділянки площею 1, 8800 га.
та 4, 3808 га, належних ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право приватної
власності, строком до 31. 12. 2056 року, які
були зареєстровані в Державному
підприємстві « Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельним
ресурсам» 09. 11. 2007 року.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

В силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотні умови договору
оренди землі встановлені ст.15 Закону
України "Про оренду землі " .

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті
спадщину прийняла ОСОБА_2, яка отримала
в Лозівській державній нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за законом на спірну земельну
ділянку 09. 07. 2007 р.. (а.с. 35 - 37).

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК України, саме на
момент вчинення правочину.

Зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства а
також моральним засадам суспільства
згідно до ч.1 ст. 203 ЦК України.

Укладений договір визнається
недійсним на підставі ст. 215 ЦК України
при недодержанні сторонами вимог,
встановлених ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Оскільки вказана істотна умова у
договорі оренди землі, укладеному
ОСОБА_3 та ТОВ « Агротехнік» відсутня,
право позивачки як спадкоємця, є
порушеним.

Однак, порушене право ОСОБА_2 не
підлягає захисту через сплив строку
позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, ч.1 ст. 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Позивачка заяву про поновлення
пропущеного строку позовної давності
не подала. Доказів причин поважності
пропуску строку позовної давності до
суду не надала.

Оспорюваний договір було укладено
28. 02. 2007 року. З позовом до суду про
визнання договору недійсним позивачка
звернулася лише 02 вересня 2013 року,
тобто, з пропуском 3-х річного строку
позовної давності.

Про те, що позивачка знала про
існування договору оренди земельної
ділянки від 28. 02. 2007 року, на час
укладання якого ОСОБА_3 вже була
померлою, свідчить підпис у договорі
оренди ОСОБА_2 про отримання нею цього
договору 03. 07. 2008 року. ( а.с. 94, 200)

Крім того, сторони не
заперечували, що орендну плату
позивачка отримувала з 2007 року по 2013 р.,
про що свідчать відомості розрахунку
за орендну плату.( а.с. 66 - 85)

Навіть з урахуванням отримання
позивачкою свідоцтва про право на
спадщину від 09 липня 2007 року після
смерті матері ОСОБА_3, строк позовної
давності нею пропущено.

Представник відповідача просив
застосувати строки позовної давності,
оскільки позивачка була обізнана про
існування договору оренди землі від 28.
02. 2007 року, про що свідчать матеріали
справи. ( а.с. 65, 199)

З урахуванням наведеного, у
задоволення позову про визнання
недійсними договорів оренди земельної
ділянки за № 110, № 110/1 від 28 лютого 2007 р.,
укладених між ОСОБА_3 та ТОВ
«Агротехнік», слід відмовити з інших
підстав, ніж тих, на які послався
районний суд.

У частині відмови у позові про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, укладеного 06. 11. 2010
року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Агротехнік»
рішення суду слід залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 листопада
2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агротехнік»
укладено договір оренди землі № 121, що
належить орендодавцю на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 09.
07. 2007 р., строком на 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону «Про
оренду землі» договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. На
підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України,
ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 закону «Про
оренду землі» договір оренди є
укладеним з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що державна
реєстрація договору оренди спірної
земельної ділянки від 06 листопада 2010
року відбулася 10. 08. 2013 р. ( а.с. 14, 39)

Оскільки суду не надано будь-яких
доказів того, що невчасною реєстрацією
договору оренди землі були порушені
права позивача, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Правове значення при укладенні
договору має наявність волевиявлення
ОСОБА_2 на його укладання з іншою
стороною договору та згода по всім
суттєвим умовам договору, при цьому, не
має значення, що договір був
зареєстрований пізніше.

Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто,
елементом зовнішнім щодо договору. При
цьому, договір зареєстрований у
встановленому законом порядку.

Одностороння незгода сторони з
реєстрацією раніше підписаного нею
договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених частиною
третьою статті 203 та частиною першою
статті 215 ЦК України.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що моментом вчинення
правочину слід вважати момент, коли
сторони свого часу досягли згоди з усіх
істотних умов.

Аналогічна правова позиція зазначена
Верховним Судом України у справі № 6 - 118
цс 13 від 25. 12. 2013 року. , яка згідно зі ст.
360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для
судів України, які зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність
до його рішення.

Судом встановлено, що, на час
підписання сторонами договору оренду
землі, тобто на 06. 11. 2010 р., були
узгоджені і зазначені у договорі усі
істотні його умови, які закріплені у
ст.. 15 Закону України «Про оренду
землі», яка була чинною на час
підписання сторонами договору оренди,
зокрема, строк дії договору оренди,
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю, умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві,
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки,
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини,
відповідальність сторін, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції виходив із доведеності, що
укладений між сторонами договір оренди
земельної ділянки ґрунтується на
волевиявленні сторін, зміст договору
не суперечить нормам чинного
цивільного та земельного
законодавства, містить всі істотні
умови, визначені статтею 15 Закону
України « Про оренду землі».

Доводи позивачки про те, що орендна
плата зазначена станом на 2010 рік і на 2013
роки у різних сумах, не свідчить про
порушення вимог ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі» ( п. 8 договору. (а.с. 14)

Також не є підставою для визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 06.11. 2010 року наявність в
акті прийому - передачі земельної
ділянки дати реєстрації договору, а
саме - 10. 08. 2013 року. Акт складений 06.11.
2010 р. за підписом ОСОБА_2 і ТОВ «
Агротехнік» в особі ОСОБА_4 , який на
час підписання договору був його
директором. ( а.с. 16)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ст. 309, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 27 січня 2014
року змінити.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротехнік» про
визнання недійсними договорів оренди
земельної ділянки, укладених між
ОСОБА_3 та ТОВ «Агротехнік» від 28 лютого
2007 року за № 110, 110/1 з інших підстав, ніж
виходив суд першої інстанції.

У іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: