Справа №173/2611/13-ц
Провадження №2/173/75/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний
суд Дніпропетровської
області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що перебуває у шлюбі з відповідачем з 3
листопада 2000 року, з червня 2013 року
проживає з відповідачем окремо.
Спільне господарство не ведеться.
Мають двох спільних дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спільне життя з відповідачем не
склалося через різні погляди на життя.
Подальше збереження шлюбу та спільне
проживання вважає неможливим. Спору
про поділ майна не має. У зв'язку з чим
позивач просив суд розірвати шлюб,
укладений між ним та ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив суд задовольнити
позовні вимоги. Суду пояснив, що не
проживає разом з відповідачем з червня
2013 року, не підтримують шлюбні
відносини та не спілкуються. Вважає
неможливим збереження шлюбу, оскільки
не бажає цього, до відповідача втратив
почуття кохання. Спору про місце
проживання дітей та про поділ майна не
має. Вважає, що в інтересах дітей буде,
якщо вони будуть з відповідачем жити
окремо, проте від своїх батьківських
обов'язків не відмовляється.

Відповідач позов не визнала, проти
розірвання шлюбу заперечувала,
оскільки відповідач не виконує
належним чином обов'язки щодо
утримання дітей та не створює умов для
їх життя та розвитку, що для цього не
має підстав. Спору про місце проживання
дітей та про поділ майна не має.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

3 листопада 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було зареєстровано шлюб, про що
зроблено відповідний запис за № 101 та
видано свідоцтво про укладення шлюбу
(а.с. 3).

Сторони мають двох спільних дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с.4-5).

З червня 2013 року сторони не проживають
разом стосунки не підтримують та не
ведуть спільне господарство. Причинами
припинення шлюбних відносин є взаємне
непорозуміння подружжя та небажання
позивача зберегти шлюб.

Суд надавав подружжю час на примирення
протягом трьох місяців, проте за цей
час позивач від позову не відмовився та
наполягав на розірванні шлюбу.

Таким чином, фактичні взаємини
подружжя свідчать, що між сторонами
остаточно припинено шлюбні відносини і
їх неможливо відновити, отже
збереження шлюбу неможливе та
суперечило б інтересам подружжя. При
цьому суд не приймає до уваги
заперечення відповідача про
розірвання шлюбу, оскільки згідно з ч. 1
ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка, примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається. У
зв'язку з чим суд вважає, що подальше
збереження шлюбу буде суперечити
інтересам позивача та не відповідає
принципу добровільності шлюбу.

А тому вимоги позивач про розірвання
шлюбу, укладеного між ним та
відповідачем є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Спору про поділ майна та місце
проживання дітей подружжя не має.

Оскільки від відповідача не надійшло
заяви про відновлення їй дошлюбного
прізвища, суд, керуючись ст. 113
Сімейного кодексу України, вважає за
необхідне залишити їй прізвище
«ОСОБА_2».

Також на виконання вимог ст. 115
Сімейного кодексу України, суд вважає
за необхідне надіслати копію рішення
суду після набрання ним законної сили
органу державної реєстрації актів
цивільного стану для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Керуючись ст.ст. 24, 112, 113, 115 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області 3 листопада 2000 року (актовий
запис № 101) - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити
прізвище «ОСОБА_2».

Після набрання рішенням законної сили
його копію направити відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області для
внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю. Шевченко