У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Теплосервіс Київ» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником - ОСОБА_5, на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Теплосервіс Київ»
(далі - ТОВ «Теплосервіс Київ»)
звернулося до суду з вищевказаним
позовом, посилаючись на те, що 17 грудня
2009 року між ним та відповідачем був
укладений договір генерального
підряду реконструкції, за умовами
якого останній доручив, а товариство
зобов'язалося в межах договірної ціни
реконструювати об'єкт за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно з попереднім локальним
кошторисом за договором вартість
предмету договору визначено в розмірі
560 тис. грн. 21 грудня 2009 року між ними
укладено додаткову угоду № 1 до
договору, якою визначено договірну
орієнтовану вартість предмету
договору в розмірі 560 тис. грн, що
еквівалентно 70 тис. доларів США, яка не
буде змінюватися при коливанні курсу
долара США в сторону збільшення або
зменшення валютних ринках в межах 15 %.
Також 25 січня 2010 року між ними укладено
додаткову угоду до договору, якою
сторони у зв'язку з відсутністю
обумовленого необхідного фінансування
будівельних робіт по АДРЕСА_1 зі
сторони відповідача, затвердили
таблицю № 1, якою визначили необхідну
попередню кількість та вартість
матеріалів на загальну суму 66 158 грн 22
коп. Протягом січня-лютого 2010 року
товариство виконало на користь
відповідача роботи на об'єкті
реконструкції, обумовлені договором та
додатковими угодами до нього, про що
було підписано акт прийому-здачі
виконаних робіт, однак взяті на себе
зобов'язання не виконав і роботи не
оплатив. Також 27 жовтня 2010 року між ТОВ
«Теплосервіс Київ» та ОСОБА_4 укладено
договір, за умовами якого товариство
зобов'язалося виконати на користь
відповідача роботи з очищення
водовідвідної системи та влаштування
покрівлі біля водоприймальних лійок на
чотирьохповерховому будинку АДРЕСА_1, а
останній зобов'язався прийняти роботу
та розрахуватися за неї.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь
заборгованість за договором
генерального підряду реконструкції
від 17 грудня 2009 року в
розмірі 306 918 грн 69 коп. та за договором
від 27 жовтня 2010 року в розмірі 52
489 грн 39 коп.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 травня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ
«Теплосервіс Київ» заборгованість за
договором генерального підряду
реконструкції від 17 грудня
2009 року в розмірі 306 918 грн 69 коп., за
договором від 27 жовтня 2010 року в
розмірі 52 489 грн 39 коп. та судові витрати
в розмірі 1 820 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_5, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суди на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли
правильного висновку про те, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за спірними договорами
щодо оплати за надані йому послуги,
крім того, у встановленому законом
порядку удаваність спірних договорів
визнана не була, а їх виконання
договорами оренди приміщень, які
перебували у володінні ОСОБА_6, не
забезпечувалося, оскільки такі
застереження не передбачені умовами
оспорюваних договорів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта