КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа
№552/3373/13-ц
Провадження № 2/552/8/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2014 року Київський районний суд м.
Полтава в складі: головуючого - судді -
Миронець О.К., за участю секретаря
судового засідання - Шаня О.О., позивача
- ОСОБА_1, представника позивача -
ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Київського районного суду м. Полтави
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю та про поділ майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та про поділ майна. Просить суд визнати
об'єкт незавершеного будівництва, що
розташований за адресою АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за нею право власності на ?
частину незавершеного будівництвом
будинку, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та виділити їй в натурі ?
частину об'єкта незавершеного
будівництва. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона з 29.04.1990 року по
25.10.2010 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. За час
перебування у шлюбі вона з
відповідачем для потреб їхньої сім»ї
за спільні кошти будували житловий
будинок, що розташований за адресою
АДРЕСА_1 на виділеній відповідачу
земельній ділянці, але даний будинок не
був введений в експлуатацію.

В ході судового розгляду справи
позивач уточнила свої позовні вимоги
та просила суд визнати об'єкт
незавершеного будівництва спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за нею право власності на ? частину
будівельних матеріалів та обладнання,
що були використані при незавершеному
будівництві житлового будинку, що
розташований за адресою АДРЕСА_1 та
визнати за нею право власності на ?
частину сараю літ Б, погребу вхідного
літ. Б, вбиральні літ В., колодязя
питного №1, огорожі №2, вимощення №3 за
вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд їх задовольнити з
урахуванням уточнень та стягнути
судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив суду, що
будівництво житлового будинку
проводилось повністю за грошові кошти
його батька, оскільки в період
будівництва він не мав постійної
роботи, отже здійснювати будівництво
самостійно він не мав можливості. Також
пояснив, що на даний час об'єкт
нерухомості в установленому законом
порядку в експлуатацію не введений та
незареєстрований, до об'єкту житлового
фонду не відноситься.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту
ст.3 ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що сторони,
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 29
квітня 1990 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Київського районного суду м. Полтава
від 25 жовтня 2010 року їх шлюб розірвано.

Рішенням Київської районної ради
народних депутатів м. Полтави № 201 від
19.05.1992 року ОСОБА_3 для будівництва
індивідуального житлового будинку
виділено земельну ділянку площею 900
кв.м. за АДРЕСА_1 та зобов'язано одержати
в управлінні архітектури і
містобудування документи на забудову
ділянки. Рішенням Київської районної у
м. Полтаві ради від 24.01.2006 року № 39
ОСОБА_3 передано у приватну власність
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та
він отримав державний акта на право
власності на земельну ділянку.

Згідно технічного паспорта від 26.10.2011
року ПП «Інвентаризатор» виготовлено
технічний паспорт на садибний житловий
будинок (незавершений будівництвом) на
земельній ділянці за вулиця АДРЕСА_1 в
якому зазначені такі об'єкти: житловий
будинок, сарай, погріб вхідний,
вбиральня, колодязь питний, огорожа,
вимощення, рік забудови зазначено з 1994
по 2008. Вказані об'єкти будівництва в
експлуатацію в передбаченому законом
порядку не введені та не зареєстровані.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №199
від 17.12.2013 року ступінь фізичної
готовності житлового будинку літ-А-1 за
адресою АДРЕСА_1 станом на дату
проведення дослідження складає 59%,
ступінь фізичної готовності будівель і
споруд домоволодіння за вказаною
адресою вцілому складає 70%. Враховуючи
ступінь фізичної готовності житлового
будинку літ А-1 та той факт, що у будинку
визначено об'ємно-планувальне рішення,
визначені конкретні приміщення
загальною площею 96,3 кв.м., існує
технічна можливість здійснити
розподіл вищевказаного житлового
будинку в натурі на дві квартири у
частках по ? кожному. Також існує
технічна можливість розподілити
будівлі та споруди домоволодіння в
цілому в натурі на окремі частини у
частках ? та ?, будівництво яких
технічно можливо довести до кінця.

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, які підтвердили той факт, що
подружжя ОСОБА_11 будували будинок, їм
допомагали їх батьки. Батько
відповідача - ОСОБА_7 на той час
працював водієм в будівельній
організації і мав можливість купувати
будівельні матеріали.

Судом встановлено, що накладні та
квитанції на отримання будівельних
матеріалів були виписані на ім'я
ОСОБА_7

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до Постанови пленуму
Верховного суду України від 4 жовтня 1991
року N 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» роз'яснено, що різні
господарські будівлі (літні кухні,
сараї тощо) є підсобними будівлями і
складають з будинком одне ціле. Суди
мають враховувати, що право власності
на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній йому в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації.

За позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо, враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами. При неможливості
поділу незакінченого будівництвом
будинку суд може визнати право за цими
особами на будівельні матеріали і
конструктивні елементи будинку або з
врахуванням конкретних обставин
залишити його одній із сторін, а іншій
присудити грошову компенсацію.

З огляду на викладене та враховуючи
положення ч. 3 ст.331 ЦК України, що до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання, тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна), суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до
часткового задоволення з таких
підстав. Будівництво житлового будинку
розпочато в період шлюбу, земельні
ділянка для будівництва
індивідуального будинку виділена
відповідачу ОСОБА_3, допитані свідки не
заперечували той факт, що в будівництві
допомагав батько відповідача, але при
цьому жодних дій, які були б направлені
на передачу житлового будинку ОСОБА_7
відповідач не здійснив. Отже, суд
приходить до висновку, що об'єкт
незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя
та приходить до висновку, що за ОСОБА_1
можливо визнати право власності на ?
частину будівельних матеріалів та
обладнання, які було використано при
незавершеному будівництві житлового
будинку по АДРЕСА_1. Позовна вимога про
визнання права власності на ? частину
сараю літ Б, погребу вхідного літ. Б,
вбиральні літ В., колодязя питного №1,
огорожі №2, вимощення №3 не підлягає до
задоволення, так як дані господарські
будівлі складають з будинком одне ціле,
оскільки є господарськими будівлями і
окремо не підлягають розподілу.

Керуючись ст,69-71 СК України, ст. 209, 212, 215,
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати об'єкт незавершеного
будівництва по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину будівельних матеріалів та
обладнання, які було використано при
незавершеному будівництві житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення.

Суддя
Миронець О.К.