Справа № 1329/3978/12
Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/453/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
в складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Федоришина А.В.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання - Іванової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Яворівського районного суду
Львівської області від 9 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Яворівська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним, -

встановила:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано недійсним заповіт
ОСОБА_4 від 10 березня 2010 року, яким він
заповів ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та
який посвідчений приватним нотаріусом
Яворівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за № 100.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_6 Просить рішення
скасувати, ухвалити нове - про відмову
у задоволенні позовних вимог. Вважає
рішення необ`активним, необгрунтваним,
винесеним з порушенням матеріального
законодавства, суд неповно встановив
обставини, які мають значення для
задоволення чи відмови у задоволенні
позову, не надав оцінку доказам, які
мають значення для правильного
вирішення справи. Воля спадкодавця
відповідає нормі ч.3 ст. 203 ЦК України,
суд не врахував пояснення свідків, які
були присутні при його складенні та
були допитаними в судовому засіданні.
Такі надавали пояснення, що ОСОБА_4 не
міг самостійно підписати заповіт. Суд
невірно прийшов до переконання про
відсутність волевиявлення заповідача
та невідповідність заповіту його волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, його представника-
адвоката ОСОБА_7, перевіривши матеріали
справи у відсутності сторони
відповідача-апелянта, який належним
чином повідомлений про розгляд справи,
однак до суду не з`явився без поважних
причин, тому справу заслухано у його
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що згідно з заповітом від
10 березня 2010 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає в АДРЕСА_1, на випадок
своєї смерті зробив таке заповітне
розпорядження: належну йому квартиру
АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2.

З копії свідоцтва про право власності
на квартиру від 3 травня 1993 року видно,
що квартира в АДРЕСА_1 належала на праві
спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Яворові
Львівської області, про що в Книзі
реєстрації смертей у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Яворівського управління юстиції
Львівської області зроблено
відповідний актовий запис за №21.

Як видно з матеріалів справи, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на час відкриття
спадщини на праві власності належала ?
частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_3 є сином спадкодавця
ОСОБА_4

Задовольняючи позов позивача ОСОБА_3
про визнання оспорюваного заповіту
недійсним, суд першої інстанції зробив
висновок про відсутність
волевиявлення заповідача ОСОБА_4 та
невідповідність оскаржуваного
заповіту його волі. Такий висновок
обґрунтовував тим, що дані медичної
картки від 12 березня 2008 року та
медичний висновок від 6 квітня 2011 року
вказують на відсутність у ОСОБА_4
фізичних вад, пов`язаних з відсутністю
кінцівок, зору, слуху чи порушення мови.
З повідомлення Яворівської
центральної районної лікарні
Львівської області від 6 листопада 2012
року за №1096 підтверджено, що ОСОБА_4 у
грудні 2009 року та протягом
січня-квітня 2010 року не звертався за
медичною допомогою з переломом чи
вивихом руки. ОСОБА_4 міг власноручно
писати заяви до Яворівської державної
нотаріальної контори, власноручно
підписував квитанції на оплату
комунальних послуг та договір на
соціальне обслуговування.

Крім цього, зазначив про те, що в
реєєстрі вчинення нотаріальних дій
відсутній реєстраційний номер
посвідчення заповіту покійного ОСОБА_4,
а допитані свідки свідчили про те, що
ОСОБА_4 мав намір залишити квартиру
сину.

Однак, з висновком суду першої
інстанції про відсутність
волевиявлення заповідача та
невідповідність оскаржуваного
заповіту його волі колегія суддів
погодитись не може, оскільки суд таких
висновків дійшов при неповному
з`ясуванні обставин, які мають значення
для справи, та з порушенням норм
матеріального та процесуального
права. Статею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку
його посвідчення встановлені
ст. 1247 ЦК України.

Як видно з оспорюваного заповіту,
такий посвідчений приватним
нотаріусом Яворівського районного
нотаріального округу на робочому місці
нотаріуса за адресою: АДРЕСА_2 та
зареєстрований в реєстрі під № 100
/а.с.37-38/.

Згідно із заповітом, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, заповів належну йому
квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2.

Як видно зі змісту заповіту, у зв'язку з
неможливістю власноручно підписати
заповіт, через фізичні вади
заповідача, такий підписано ОСОБА_9 у
присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11
/а.с.37/. Заповіт написано зі слів
заповідача та зачитано в присутності
свідків вголос, про що вказано у
заповіті.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України, якщо особа
не може підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої ст.207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.207 ЦК України, якщо
фізична особа у зв'язку з хворобою або
фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа. Підпис іншої особи на
тексті правочину, що посвідчується
нотаріально, засвідчується нотаріусом
або посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 2 ст.1248 ЦК України, якщо
заповідач через свої фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Як видно з матеріалів справи,
заповідач ОСОБА_4 перебував на
обслуговуванні у відділенні
соціальної допомоги Яворівського
територіального центру соціального
обслуговування як громадянин з третьою
групою рухової активності /а.с.16-19, 82/.

З карти медичного огляду ОСОБА_4 видно
про наявність помірно заниженої
рухової активності та зниженої
здатності до самообслуговування /а.с.44/.

Як вбачається з пояснень допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_10, в присутності яких
підписувався заповіт, у день складання
такого у ОСОБА_4 була травмована рука
та перемотана.

За наявних обставин, у нотаріуса були
підстави посвідчити заповіт,
підписаний гр. ОСОБА_9, у присутності
свідків, що відповідає вимогам ст.ст.
1247 та 207 ЦК України, а отже, суд першої
інстанції прийшов до невірного
висновку про відсутність
волевиявлення заповідача та наявність
підстав для визнання заповіту
недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов`язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, посилання суду
першої інстанції на пояснення свідків,
допитаних у судовому засіданні, щодо
підтвердження намірів заповідача
залишити квартиру своєму сину, а також
довідок медичних закладів про
відсутність травм руки у виді вивихів
чи переломів у заповідача на час
посвідчення заповіту не є тими
доказами, які вказують на відсутність
волевиявлення заповідача на час
посвідчення заповіту.

Посилання суду першої інстанції на
відсутність реєстраційного номера
посвідчення заповіту спростовується
інформаційною довідкою зі спадкового
реєстра та текстом самого заповіту, де
зазначено, що оспорюваний заповіт
зареєстровано в реєстрі за № 100 з датою
посвідчення 10.03.2010 року /а.с.37,51/.

З огляду на викладене, оскаржуване
рішення не може залишатись в силі та
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст. 313,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 9 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним заповіту від 10 березня 2010
року, вчиненого від імені ОСОБА_4 та
посвідченого приватним нотаріусом
Яворівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 100.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Федоришин
А.В.

Штефаніца Ю.Г.