Провадження 2/764/394/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Севастополь

Ленінський районний суд міста
Севастополя в складі:

головуючого - судді Фисюк О.І.

при секретарі - Цукановій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» про
стягнення пені, трьох відсотків річних,
інфляції,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача, уточнивши
позовні вимоги (а.с.76-78), просить
стягнути з СТзДВ «Гарантія» пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування 2790,01 грн., 3% річних 614,94
грн., інфляцію 129,91 грн., а також витрати
на правову допомогу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що
внаслідок ДТП, яка мала місце 29.11.2011 р. з
вини водія ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Форд» реєстраційний
номер НОМЕР_1, автомобіль марки «Шкода»
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував позивач, зазнав механічних
ушкоджень. Розмір матеріальних
збитків, завданих позивачу, склав 14148,94
грн. Платіжним доручення від 24.04.2013 року
відповідач перерахував на
розрахунковий рахунок позивача суму
страхового відшкодування у розмірі
13148,94 грн., проте дана сума була отримана
ОСОБА_1 лише 04 жовтня 2013 року, внаслідок
чого позивач просить стягнути з СТзДВ
«Гарантія» пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування, 3%
річних, інфляцію на загальну суму 3534,86
грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
викладених підстав. Позивач зазначав,
що з 15 березня 2012 року настала
відповідальність СТзДВ «Гарантія» за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування, що передбачено ст. 36.5 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, посилаючись
на те, що страхове відшкодування було
належним чином виплачено на користь
позивача у сумі 13 148,94 грн. 24.04.2013 р., а
підстави для стягнення зі страхової
компанії пені, 3% річних та інфляції
відсутні, оскільки позивач без
поважних причин в період з квітня по
жовтень не отримував перераховані йому
гроші.

Суд, вислухавши пояснення учасників,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.11.2011 р. мала
місце ДТП на вул. Маршала Бірюзова, 17 у
м. Севастополі, у якій з вини водія
ОСОБА_2 було пошкоджено автомобіль
марки «Шкода» реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

ОСОБА_1 є власником автомобілю марки
«Шкода» реєстраційний номер НОМЕР_2
(а.с.8).

09 грудня 2011 року постановою
Ленінського районного суду м.
Севастополя (а.с.7) винним у зазначеній
ДТП був визнаний ОСОБА_2, який був
притягнутий до адміністративної
відповідальності, оскільки ДТП сталася
через порушення ним Правил дорожнього
руху України. Постанова суду не
оскаржувалась та набрала законної
сили.

Згідно полісу №АА/6121732 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів СТзДВ «Гарантія»
у період часу з 07.07.2011 р. по 06.07.2012 р.
забезпечено транспортний засіб «Форд»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.47).

16 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
СТзДВ «Гарантія» із заявою про
неотримання страхового відшкодування
(а.с.9,10).

Відповідно до платіжного доручення
№10395 від 24 квітня 2013 року ОСОБА_1
виплачене страхове відшкодування в
сумі 13148,94 грн. (а.с.48).

Згідно заяви про видачу готівки №1038436
від 04.10.2013 р. ОСОБА_1 отримав страхове
відшкодування у розмірі 13 148,94 грн.
(а.с.64).

Як вбачається з позовної заяви (а.с.76-78)
позивач просить стягнути з СТзДВ
«Гарантія» пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування за
період з 15 березня 2012 р. по 03 жовтня 2013 р.
в порядку ст.36.5 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі - Закон),
відповідно до якої за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Як вбачається з платіжного доручення
№10395 від 24.04.2013 р. страхове
відшкодування у розмірі 13148,94 грн. було
перераховане СТзДВ «Гарантія» ОСОБА_1 24
квітня 2013 року, гроші позивач отримав
лише 04.10.2013 р. Таким чином, позивач
розділяє увесь період прострочення на
дві частини: з 1)15.03.2012 по 24.04.2013 та з
2)25.04.2013 по 03.10.2013 р.р., тобто до
перерахування страхового
відшкодування та після цього.

Диспозиція ст.36.5 Закону, на яку
посилається позивач як на підставу
позову, передбачає наявність вини
страховика і лише за наявності такої
вини зазначеною нормою закону
передбачена санкція у вигляді пені за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ.

Виходячи з встановлених судом
обставин, щодо першого періоду з 15.03.2012
р. по 24.04.2013 р. (до перерахування
страхового відшкодування) суд
зазначає, що з огляду на ст.36.5 Закону
позивачем не доведено вини відповідача
в тому, що страхове відшкодування
виплачено у строк більш ніж 90 днів з дня
отримання заяви про страхове
відшкодування. Суд також звертає увагу
на те, що позивач не доказав взагалі
коли звертався із заявою до страховика
в порядку ст.36.2 Закону і чому початком
періоду прострочення він визначив дату
15.03.2012 р.

Щодо другого періоду з 25.04.2013 по 03.10.2013 р.
(після того, як страховик перерахував
страхове відшкодування) суд вважає, що
норма ст.36.5 Закону, на яку посилається
позивач, не регулює правовідносини
сторін у зазначений період, оскільки
передбачає пеню як санкцію за
наявності вини страховика, починаючи з
91 дня й до виплати страхового
відшкодування, втім відповідач
перерахував страхове відшкодування
24.04.2013 р., тобто з цієї дати вважається
таким, що виплатив страхове
відшкодування. Те, що позивач отримав
належні йому гроші більш ніж через 5
місяців після перерахування їх
страховою компанією, свідчить лише про
відсутність у позивача зацікавленості
в цьому і знаходиться поза площиною
регулювання ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову і як наслідок
відшкодування судових витрат.

На підставі ст.ст. 36.2, 36.5 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» про
стягнення пені, трьох відсотків річних,
інфляції відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Севастополя через
Ленінський районний суд м.Севастополя
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справи, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Ленінського

районного суду м. Севастополя
О.І.Фисюк