Справа № 166/1217/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Лях В.І. Провадження №
22-ц/773/177/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської -
Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнка
А.А.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

представника позивача Плеханова
О.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою позивача
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк (далі по тексту ПАТ КБ)
«ПриватБанк» на рішення Ратнівського
районного суду Волинської області від
09 грудня 2013 року,

в с т а н о в
и л а:

09 грудня 2013 року рішенням Ратнівського
районного суду Волинської області в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено
повністю.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
вважає, що рішення є незаконним,
просить його скасувати із-за порушення
норм матеріального і процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити в повному об'ємі.

В ході апеляційного розгляду
справи представник позивача подану
апеляційну скаргу із наведених у ній
доводів підтримав, тоді як відповідач з
огляду на безпідставність наведених у
ній доводів, просив її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін із таких мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Встановлено, що Банк звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості за укладеним
договором б/н від 08.06.2006 року в розмірі
29411 грн. 12 коп. (а.с. 6-10).

У той же час, висновком
судово-почеркознавчої експертизи № 998
від 21.10.2013 року встановлено, що
рукописні записи Заяви від 08.06.2006 року
на отримання платіжної картки ПАТ КБ
«ПриватБанк» виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою. Підпис графи «Підпис»
Заяви від 08.06.2006 року на отримання
платіжної картки в Публічному
акціонерному товаристві Комерційний
Банк «ПриватБанк» - виконаний не
ОСОБА_2, а іншою собою з загальним
наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с. 55-59
зворот).

Тому, не підписання 08.06.2006 року
письмової заяви на отримання кредиту у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки не свідчить про те, що
такі кошти отримував позичальник (а.с.
6-10).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що ОСОБА_2 не укладав із позивачем
Договору про надання кредитних коштів
та не отримував кредиту в розмірі 7500
грн. 08.06.2006 року за договором № б/н,
відтак не несе обов'язку по його
поверненню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Згідно Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 8 жовтня 1998 року, для проведення
почеркознавчих досліджень особа або
орган, які призначають експертизу,
повинні надати експертові вільні,
умовно-вільні та експериментальні
зразки почерку (цифрових записів,
підпису) особи, яка підлягає
ідентифікації.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 1997 року № 8
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах» роз'яснено, що при
перевірці й оцінці експертного
висновку суд повинен з'ясувати: чи було
додержано вимоги законодавства при
призначенні та проведенні експертизи;
чи не було обставин, які виключали
участь експерта у справі;
компетентність експерта і чи не вийшов
він за межі своїх повноважень;
достатність поданих експертові
об'єктів дослідження; повноту
відповідей на порушені питання та їх
відповідність іншим фактичним даним;
узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
експертизи; обґрунтованість
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи.

Як видно з висновку експерта,
однозначно встановлено, що рукописні
записи Заяви від 08.06.2006 року на
отримання платіжної картки та підпис
графи «підпис» Заяви від 08.06.2006 року на
отримання платіжної картки в ПАТ КБ
«ПриватБанк» виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою з загальним наслідуванням
підпису ОСОБА_2, при цьому, позивачем не
було заявлено клопотання про
призначення повторної
судово-почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням
наведених вище обставин, доводи
апеляційної скарги позивача про
порушенням експертом ОСОБА_6
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
УМВС України у Волинській області
науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених Наказом МЮ
України № 53/5 від 08.10.1998 року, зокрема
подання недостатньої кількості
зразків підписів ОСОБА_2 (вільних та
експериментальних) не є підставою не
брати до уваги висновок судово -
почеркознавчої експертизи № 998 від
21.10.2013 року.

Таким чином, при наявності інших
доказів, які підтверджують пояснення
ОСОБА_2 щодо неотримання кредитних
коштів, даний експертний висновок слід
оцінити як доказ на користь
відповідача.

За таких обставин справи та відповідно
до положень вищенаведених норм
матеріального закону, суд дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про відмову в позові в повному
об'ємі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 09 грудня 2013 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді