Єдиний унікальний номер 261/6567/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1300/2014
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого - Новосядлої В.М.

Суддів - Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.

При секретарі - Козаку І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Петровському районі м.
Донецька на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 26 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 26 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Позов ОСОБА_1 до ВВД ФСС від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
ушкодження здоров'я на виробництві
задоволено частково.

Стягнуто з ВВД ФСС від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України в Петровському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 12000
грн. в порядку відшкодування моральної
шкоди.

Судом встановлено, що з серпня 1984 року
позивач працював на шахті «Лідіївка».

Згідно акту № 33 від 18 липня 2003 року з
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків 11.07.2003 року стався
нещасний випадок. Висновком МСЕК від
05.11.2003 року йому встановлено 50% втрати
працездатності за сукупністю, з них
первинно 40% у зв'язку з виробничою
травмою, яка сталася на виробництві
11.07.2003 року, повторно 10% у зв'язку з
виробничою травмою, яка сталась на
виробництві 05.02.1998 року. На підставі
повторного висновку МСЕК від 28.11.2007
року позивачеві було встановлено 40%
втрати працездатності за сукупністю, з
них: 30% у зв'язку з виробничою травмою,
яка сталась на виробництві 11.07.2003 року,
10% у зв'язку з виробничою травмою, яка
сталась на виробництві 05.02.1998 року
безстроково.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення по справі, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Вважає, що рішення суду
постановлено з порушенням вимог
матеріального права, судом не
враховано, що положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які передбачали право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди втратили чинність з 20
березня 2007 року. Крім того, відповідач
вважає, що для встановлення факту
заподіяння моральної шкоди по справі
необхідно було призначити
медико-соціальну експертизу, позивачем
не надано доказів заподіяння моральної
шкоди, відсутня вина відповідача у
заподіянні позивачу шкоди. Судом не
надана оцінка доказам, наданим
позивачем.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, представника відповідача,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга відповідача
підлягає відхиленню, рішення суду
підлягає залишенню без змін, з таких
підстав.

Судом встановлено, що з серпня 1984 року
позивач працював на шахті «Лідіївка».

Згідно акту № 33 від 18 липня 2003 року з
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків 11.07.2003 року стався
нещасний випадок. Висновком МСЕК від
05.11.2003 року йому встановлено 50% втрати
працездатності за сукупністю, з них
первинно 40% у зв'язку з виробничою
травмою, яка сталася на виробництві
11.07.2003 року, повторно 10% у зв'язку з
виробничою травмою, яка сталась на
виробництві 05.02.1998 року. На підставі
повторного висновку МСЕК від 28.11.2007
року позивачеві було встановлено 40%
втрати працездатності за сукупністю, з
них: 30% у зв'язку з виробничою травмою,
яка сталась на виробництві 11.07.2003 року,
10% у зв'язку з виробничою травмою, яка
сталась на виробництві 05.02.1998 року
безстроково.

Суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Згідно підпункту «е»
пункту 1 статті 21 та частини 3 статті 28
зазначеного Закону, в редакції яка
діяла на час виникнення страхового
випадку, у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування у
встановленому законодавством порядку
зобов'язаний виплатити потерпілому
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять будь
яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди,
зокрема, необхідності проведення
медико-соціальної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач тривалий час працював на
вугільних підприємствах та під час
роботи отримав трудове каліцтво 11.07.2003
року. Згідно висновку МСЭК від 05.11.2003
року йому встановлено 50% втрати
працездатності за сукупністю, з них
первинно 40% у зв'язку з виробничою
травмою, яка сталася на виробництві
11.07.2003 року.

За встановлених обставин суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що позивачу було
заподіяно моральну шкоду в наслідок
трудового каліцтва, яке спричинило
втрату позивачем 40% професійної
працездатності та вірно визначив
розмір відшкодування шкоди, виходячи з
обставин справи, та стягнув
відшкодування моральної шкоди за цим
захворюванням з відповідача
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Петровському
районі міста Донецька.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що дія зазначених положень Закону
припинена, не заслуговують на увагу,
оскільки статтею 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної сили у часі, крім випадків
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Позивачу було
встановлено вперш стійку втрату
професійної працездатності у зв'язку
із трудовим каліцтвом в розмірі 40% під
час дії зазначених положень Закону, які
передбачали можливість відшкодування
моральної шкоди відповідачем, а тому
посилання відповідача на норми Закону,
які припинили зазначенні положення, є
безпідставними. Інші доводи
апеляційної скарги також не впливають
на правильні по суті правові висновки
суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно
до вимог статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу як безпідставну, рішення суду
залишає без змін, як ухвалене з
дотримання вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Петровському районі м.
Донецька відхилити.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 26 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: