У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючий суддя: Хилевича С.В.

судді: Мельник Ю.М., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 24 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 24 січня 2014 року зазначений позов
задоволено: стягнуто із відповідача,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 406 гривень
щомісячно на період навчання до 31
травня 2014 року включно з часу набрання
рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 у прибуток держави 243,
60 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач фактично покликався
на неправильність застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. На її
обґрунтування зазначав про
неврахування судом вимог ст. 199 СК
України щодо потреби дитини в
матеріальній допомозі саме в зв'язку із
навчанням та щодо наявності у батьків
можливості надати таку допомогу.
Незрозумілим є обґрунтування суду про
витрати в зв'язку з навчанням сина.
Квартплата та плата за комунальні
послуги складає більше половини від 780
гривень, що залишаться після сплати
місячного розміру аліментів. Розмір
одержуваної ним заробітної плати
мінімальний і є нижчим за розмір пенсії
сина ОСОБА_3 - 1 600 гривень, що виключає
можливість надавати йому допомогу.

Крім того, його мати хворіє на важке
захворювання, що вимагає від нього
додаткових витрат.

З цих міркувань просив скасувати
рішення Рівненського міського суду від
24 січня 2014 року і ухвалити нове, яким в
позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що відповідач працює і одержує
регулярний щомісячний заробіток, а
тому має можливість надавати
матеріальну допомогу синові після
досягнення повноліття в зв'язку з його
навчанням, визначивши розмір аліментів
у 25 відсотків соціальної допомоги, яку
отримує дитина по інвалідності.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином сторін (а.с.
6). Він є інвалідом І групи «А», що
стверджується посвідченням серії
НОМЕР_2 та довідкою Медично-соціальної
експертної комісії, за змістом якої
інвалідність встановлено до 1 липня 2015
року. Він перебуває на обліку в
Міському управлінні праці та
соціального захисту населення, де
одержує державну соціальну допомогу в
розмірі 1 600 гривень щомісячно (а.с. 9-10,
30).

Довідка №18103 від 02.12.2013 року, що видана
ТОВ «ЖЕО ЖБК», свідчить про навчання
ОСОБА_3 в 11 «А» класі Рівненського НВК
№26, яке він закінчує у червні 2014 року
(а.с. 12).

Син проживає з матір'ю. ОСОБА_2 не працює
з березня 2002 року, одержує
компенсаційну виплату як особі, що
здійснює догляд за інвалідом І групи, в
розмірі 13, 86 гривень (а.с. 11, 31).

Відповідач працює охоронцем
сільськогосподарських об'єктів ПСП
«Хлібороб», а його середній щомісячний
заробіток складає 1 182, 50 гривень (а.с. 26).

Оскільки ОСОБА_1 матеріальної допомоги
ОСОБА_3 не надає, у грудні 2013 року
позивач звернулася до суду, вимагаючи
стягнути з нього на її користь аліменти
на утримання повнолітнього сина на
період навчання до 31 травня 2014 року
включно.

Згідно зі ст.ст. 198-200 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх працездатних дочку, сина,
які потребують матеріальної допомоги,
якщо вони можуть таку матеріальну
допомогу надавати. Якщо повнолітні
дочка, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу. Право
на звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.
При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та встановивши, що ОСОБА_3
потребує матеріальної допомоги в
зв'язку із навчанням, а відповідач має
можливість надавати таку матеріальну
допомогу, суд першої інстанції вірно
застосував до спірних відносин норми
ст.ст. 182, 198, 199, 200 СК України, які
підлягали застосуванню, і стягнув
аліменти в обґрунтовано визначеному
розмірі.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість застосування положень
сімейного законодавства,
необґрунтованість присудженого
розміру аліментів та неможливість
надавати допомогу через хворобу матері
на увагу не заслуговують і
спростовуються правильністю висновків
суду.

Підставою для залишення оскаржуваного
рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308
ЦПК України є додержання вимог закону
судом першої інстанції при його
ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
24 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
Ю.М.Мельник

С.П.Ковалевич