Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.В., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до Корольовського
відділу державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції про звільнення заставного
майна із-під арешту

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Корольовського районного суду міста
Житомира від 23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся з
позовом, в якому просив зобов'язати
Корольовський відділ державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції звільнити
з-під арешту та зняти з розшуку
автомобіль Renault Premium, 2001 року випуску, №
кузова /шассі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1

Заочним рішеннямм Корольовського
районного суду м. Житомира від 23 січня
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків обставинам справи, просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги. Зокрема
зазначає, що суд безпідставно не взяв
до уваги те, що він має переважне право
на задоволення своїх вимог за рахунок
заставного майна.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником
якого є позивач ПАТ КБ «ПриватБанк») та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ МІ-107-07, згідно п. 1.1 якого банк
зобов'язується надати позичальникові
кредитні кошти у розмірі 40 000,00 доларів
США на споживчі цілі, з терміном
повернення кредиту не пізніше 09 серпня
2010 року (а.с. 3-5).

Також 10.08.2007 року в забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступником якого є
позивач ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1,
був укладений договір застави
автотранспорту № МІ-107-07, відповідно до
якого предметом цього договору є
надання заставодавцем в заставу майна -
автомобіля Renault Premium, 2001 року випуску, №
кузова/шассі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 (а
також н/причіп-рефрижератор-Е), в
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 перед заставодержателем, в силу
чого заставодержатель має право в разі
невиконання позичальником зобов'язань,
забезпечених заставою одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмету застави переважно перед
іншими кредиторами заставодавця (а.с.
6-8).

Згідно п. 34.3 договору максимальний
розмір вимоги, яка забезпечується
заставою за цим договором, складає 606
000,00 грн., а заставна вартість предмету
застави - автомобіля Renault Premium, 2001 року
випуску складає 203 767,50 грн.

На підставах, передбачених чинним
законодавством, на предмет застави
може бути звернено стягнення (п. 10.3
договору застави).

Статтею 572 ЦК України, передбачено, що в
силу застави кредитор має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторам.

Статтею 589 ЦК України, закріплено право
звернення стягнення на предмет застави
у разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
та право на задоволення в повному
обсязі вимоги, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат, понесених у зв'язку із
пред'явленням вимоги, якщо інше не
встановлене договором.

Відповідно до вимог ст. 590 ЦК
України, звернення стягнення на
предмет застави, здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застав
зобов'язання не буде виконано у
встановлений строк, якщо інше не
встановлене Законом.

Пріоритет права заставодержателя на
задоволення забезпечених заставою
вимог за рахунок предмета застави
відносно зареєстрованих у
встановленому порядку прав чи вимог
інших осіб на передане в заставу майно
виникає з моменту державної реєстрації
застави. Зареєстровані права та вимоги
на майно підлягають задоволенню згідно
з пріоритетом - у черговості їх
державної реєстрації.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження», в
редакції, що діяла до 08 березня 2011
року, та ч.3 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», яка діє після 08
березня 2011 року).

Частиною 4 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що про звернення стягнення на
заставне майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставного майна
(або з позовом про звільнення
заставного майна з-під арешту
відповідно до редакції статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка діяла до 08 березня 2011 року).

Взаємні права і обов'язки ОСОБА_1 та ПАТ
КБ «Приватбанк» виникли з моменту
державної реєстрації заборони на
відчуження об'єкта застави, тобто з
13.12.2013 року (запис № 5), що
підтверджується витягом про
реєстрацію у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (а.с. 56-58).

Разом з тим, ще 05.03.2013 року постановою
державного виконавця Корольовського
ВДВС Житомирського МУЮ при примусовому
виконанні виконавчого листа №0670/11870/11,
виданого Житомирським окружним
адміністративним судом 24.07.2012 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь
держави заборгованість на загальну
суму 90 312,35 грн., було накладено арешт на
майно боржника - автомобіль Renault Premium, 2001
року випуску та заборону на його
відчуження, а також оголошено дане
майно у розшук (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволені позову
районний суд виходив з того, що
позивачем не доведено суду належними
доказами пріоритетне право позивача
ПАТ КБ «Приватбанк», як
заставодержателя на спірний
автомобіль та наявність даної заборони
на момент винесення оспорюваних
постанов.

Такий висновок суду є правильний,
зроблений відповідно до вимог діючого
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, а саме: ч.3 ст. 577
Цивільного кодексу України, ст. 16, 20
Закону України «Про заставу», ч.ч. 3, 4, 5, 6
ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 14, 21, 22, 23, 26 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» та
п. 5.3 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/55.

Доводи апеляційної скарги про те, що
саме ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне
право на задоволення своїх вимог за
рахунок заставного майна не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки, як
зазначив суд першої інстанції в своєму
рішенні, позивачем не було надано
доказів на підтвердження невиконання
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за укладеним
кредитним договором на час розгляду
справи судом, банком не було
підтверджено розмір заборгованості за
кредитним договором, не надано витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, з якого б вбачалось, що запис про
обтяження спірного рухомого майна, що
належить ОСОБА_1, було внесено у даний
реєстр, дата його внесення та наявність
на момент винесення оскаржуваних
постанов державного виконавця. Крім
того, позивачем не надано доказів
звернення до виконання рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 04.03.2011 року, видачі
виконавчого листа, а також доказів про
те, що за цим виконавчим листом
державною виконавчою службою відкрито
виконавче провадження.

Безпідставними є також посилання
апелянта на наявне у нього право
вимагати звільнення майна з-під арешту,
оскільки згідно ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» право
звернення до суду із таким позовом та з
одночасним визнанням права
власності на майно може особа, яка
вважає, що майно, на яке накладене
арешт, належить їй, а не боржникові, у
розглянутій справі позивач не
посилається на наявність у нього
такого права.

На підставі вищевикладеного, рішення
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
міста Житомира від 23 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: