Справа №303/1018/14-ц
номер рядка стат. звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2014 року
м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області у складі
головуючої судді Курах Л.В., при
секретарі Довганич Р. С., з участю
представника позивача Жила Д. В.,
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Мукачево цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Закарпатське обласне
управління Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору Головне
управління Державної міграційної
служби в Закарпатській області про
виселення із зняттям з реєстраційного
обліку та стягнення витрат зі сплати
судового збору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мукачівського
міськрайонного суду з цим позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Головне управління
Державної міграційної служби в
Закарпатській області. Позовні вимоги
мотивує тим, що 28 лютого 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Закарпатське обласне
управління «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 було укладено
Договір про іпотечний кредит № 80802,
згідно з яким ОСОБА_3 надано кредит в
розмірі 252 500,00 грн. зі сплатою за
користування кредитними коштами 16%
річних строком на 20 років з остаточним
терміном повернення суми кредиту не
пізніше 27 лютого 2028 року. В
забезпечення виконання зобов'язань між
ними було укладено Іпотечний договір
№628 від 28 лютого 2008 року. 04 лютого 2010
року Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області винесено
рішення, яким позов ВАТ Державний
ощадний банк України» в особі філії
Закарпатське обласне управління ВАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитом задоволено. 25 березня 2010 року
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості. У ході виконавчого
провадження було звернуто стягнення на
предмет іпотеки. 04 жовтня 2013 року було
призначено прилюдні торги з реалізації
предмета іпотеки на 21 жовтня 2013 року. 23
грудня 2013 року державним виконавцем РВ
ДВС Мукачівського МРУЮ винесена
постанова про повернення виконавчого
документа від 23.12.2013 року. Позивачем
направлено ОСОБА_2, ОСОБА_4 письмову
вимогу про звільнення житлового
приміщення, однак такі залишено
останніми без задоволення. На підставі
вимог ст. 109 Житлового кодексу України
та ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
просить суд виселити з житлового
будинку, розташованого за адресою
АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 із
зняттям з реєстраційного обліку, а
також стягнути витрати зі сплати
судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача Жила Д. В. позовні вимоги, з
наведених в позові підстав, підтримав в
повному обсязі і просив суд їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
просила суд відмовити в задоволенні
позову.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що 28 лютого 2008
року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_3 укладено Договір про іпотечний
кредит № 82802, відповідно до якого банк
передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі
252500,00 грн. зі сплатою процентів за
користування коштів в розмірі 16,0%
річних з терміном остаточного
погашення не пізніше 27 лютого 2028 року.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за Договором про іпотечний
кредит №80802, 28 лютого 2008 року між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
Іпотечний договір, відповідно до якого
ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну
ділянку, розташований на ній
одноповерховий житловий будинок
АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Ужгородського
міського суду Закарпатської області
від 04 лютого 2010 року по цивільній
справі за позовом ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Закарпатське обласне управління ВАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3 про стягнення боргу - з ОСОБА_3
стягнуто 320289 грн. 70 коп. заборгованості
за договором про іпотечний кредит №82802
від 28.02.2008 року та 1730 грн. судових витрат
(а. с. 71-73).

25 березня 2010 року Ужгородським
міськрайонним судом видано виконавчий
лист про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості (а. с. 74-75).

28 березня 2012 року відкрито виконавче
провадження про примусове виконання
виконавчого листа № 2п-1328 від 25.03.2012 про
стягнення 322019,7 грн. на користь ВАТ
«Ощадбанк» (а. с. 76).

Як вбачається з постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 23.12.2013 року виконавчий
лист №2п-1328 виданий 25.03.2012 року
повернутий стягувачу, оскільки
останній не надав згоди залишити за
собою майно боржника, нереалізоване
під час виконання рішення (а. с. 79).

З довідки №225 від 22 жовтня 2013 року,
виданої Чомонинською сільською радою
вбачається, що в житловому будинку
АДРЕСА_1, який переданий в іпотеку
зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 80).

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення, всі мешканці зобов»язані
на письмову вимогу іпотекодержателя
або нового власника добровільно
звільнити житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового
кодексу України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому.

Якщо мешканці не звільняють квартиру у
встановлений законом строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, діючим законодавством
передбачено, що підставою виселення
мешканців з житлового приміщення, що є
предметом іпотеки є звернення
стягнення на предмет іпотеки. При цьому
законодавством передбачений певний
порядок звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»
звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем
і іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 39 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
№ 5 від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» з
урахуванням положення ч. 3. ст. 33, ст. 36, ч.
1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. У зв'язку з
наведеним суди мають виходити з того,
що з урахуванням цих норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором.

Відповідно до Іпотечного договору від
28 лютого 2008 року, в п.п. 6.6 якого
міститься «Застереження про
задоволення вимог Іпотекодержателя в
порядку позасудового врегулювання»
Іпотекодержатель має право від свого
імені здійснити продаж Предмету
іпотеки будь-якій особі на підставі
договору-купівлі продажу, та /або
набути право власності на Предмет
іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання на підставі цього
Договору або укладеного Договору про
задоволення вимог Іпотекоденржателя в
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Таким чином, у договорі іпотеки,
укладеному між сторонами, визначено
два способи позасудового звернення
стягнення на предмет іпотеки: продаж
іпотекодержателем від свого імені
предмету іпотеки на підставі договору
купівлі-продажу та/або набуття права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання зобов'язань.

Проте, позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що він скористався
своїм правом на звернення стягнення на
предмет іпотеки у способи, передбачені
договором, тобто не набув права
власності на предмет іпотеки або
докази звернення стягнення на предмет
іпотеки за рішенням суду чи на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Пленум Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 43 своєї
постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателем або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Таким чином, при вирішенні позову про
виселення мешканців із житлового суд
має враховувати те, що виселення
мешканців житлового будинку, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку встановленому законом, зокрема
при вирішенні цього питання слід чітко
враховувати вимоги положень ст. 40
Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК
УРСР, якими передбачено, що виселенню
мешканців житлового будинку який є
предметом іпотеки передує звернення
стягнення на предмет іпотеки.

За даних обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК
України, ст. 109 ЖК УРСР, ст. 33, 36, 40
Закону України «Про іпотеку»,
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Закарпатське обласне
управління Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
учать у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуюча
Л.В.
Курах