У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Львові про
визнання відмови у виплаті одноразової
допомоги неправомірною та зобов'язання
до її виплати за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 6 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 28 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 26 травня 2008 року вона звернулась
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Львові (далі - відділення Фонду
соцстрахування) із заявою про виплату
одноразової допомоги при стійкій
втраті працездатності, однак отримала
відмову, оскільки право на отримання
такої виплати у неї виникло у 1998 році,
проте така виплата проведена не була,
оскільки організацією, де вона
працювала, не було складено акт форми
П-4. У жовтні 2008 року вона звернулась до
відділення Фонду соцстрахування із
аналогічною заявою, однак отримала
відмову у зв'язку з тим, що її стійка
втрата професійної працездатності
була встановлена висновком МСЕК у 1998
році, а тому призначення та виплата
одноразової допомоги за рахунок коштів
Фонду здійснюватися не буде. Позивачка
вважала такі дії неправомірними,
оскільки захворювання, яке у неї
виявлено, було визнано професійним не у
1998 році, а лише 24 березня 2008
року на підставі акту форми П-4 від 24
березня 2008 року, а, відтак, право на
одержання страхових виплат у зв'язку з
професійним захворюванням у неї
виникло не з 1998 року, а з 24 березня 2008
року, тобто з моменту визнання МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Ураховуючи наведене, позивачка просила
визнати відмову відділення Фонду
соцстрахування неправомірною, а також
зобов'язати його здійснити виплату
одноразової допомоги у зв'язку з
професійним захворюванням.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 6 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 28 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано неправомірною
відмову відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Львові у
виплаті ОСОБА_3 одноразової допомоги у
зв'язку з професійним захворюванням.
Зобов'язано відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові
здійснити виплату ОСОБА_3 одноразової
допомоги в зв'язку з професійним
захворюванням.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що згідно
довідки Львівського обласного МСЕК від
27 березня 2008 року ступінь втрати
професійної працездатності у позивача
складає 40 % у зв'язку із 3
групою інвалідності. Наявним актом
розслідування професійного
захворювання від 24 березня 2008 року
встановлено наявність шкідливих умов
праці. Тобто вперше позивачці
встановлено стійку ступінь втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням у 2008 році, що є підставою
для виплати відділенням Фонду
соцстрахування позивачці одноразової
допомоги у зв'язку з професійним
захворюванням.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком районного суду, пославшись і
на те, що незалучення до участі у справі
роботодавця не вказує на незаконність
рішення суду, оскільки зобов'язання
виплати виникло у відповідача, а
стягнення таких сум в
адміністративному судочинстві не є
підставою для скасування рішення суду,
так як рішення суду скасовано і
провадження у справі закрито.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

З довідки Львівського обласного центру
МСЕК обласного МСЕК № 2 від 27
березня 2008 року вбачається, що ступінь
втрати професійної працездатності у
позивача становить 40 % у зв'язку з 3
групою інвалідності за професійним
захворювання.

Наявним актом розслідування
професійного захворювання (форма П-4)
від 24 березня 2008 року встановлено
наявність шкідливих умов праці, що
виявляється у простійному
довготривалому контакті з хворими на
туберкульоз.

Відповідно до п 3.3 ч. 3 Постанови
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України «Про затвердження
Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат» від 27
квітня 2007 року № 24, право на отримання
потерпілим одноразової допомоги та
щомісячної страхової виплати настає з
дня встановлення МСЕК стійкої втрати
професійної непрацездатності.

Для призначення одноразової допомоги
та щомісячної страхової виплати до
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду подаються серед інших акт
розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4 (якщо таке
встановлено), висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності,
довідка про середню заробітну плату
(доход).

Суди вірно вважали, що відповідно до
вимог чинного законодавства Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

При цьому суди не врахували, що ОСОБА_3
визнано інвалідом 3 групи у зв'язку із
захворюванням на туберкульоз
внутрішньо-грудних лімфатичних вузлів
при огляді МСЕК у 1998 році.

Відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на підприємствах, установах і
організаціях (далі - Положення),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10 серпня 1993 року
№ 623 (чинного на момент встановлення
позивачці групи інвалідності)
позивачка мала бути направлена
лікувально-профілактичним закладом до
відділення профпатології Львівської
обласної лікарні, а потім мало бути
проведено розслідування хронічного
професійного захворювання та
складений акт по формі П-4, на підставі
якого роботодавець зобов'язаний
провести одноразову виплату у
відшкодування втраченого здоров'я
відповідно до Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди,заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року.
Вказані дії мали бути проведені по
місцю роботи позивачки ще у 1998 році.

Відповідно до прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 10105- ХІV уся заборгованість
потерпілим на виробництві, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи, організації не
відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачуються цими підприємствами,
установами, організаціями.

Суди, зобов'язуючи Фонд виплатити
одноразову допомогу у зв'язку з
професійним захворюванням, зазначене
не врахували, не з'ясували, коли вперше
позивачу встановлена стійка
професійна непрацездатність; чи
встановлена втрата працездатності у 2008
році є новою, чи підтвердженням; чи
проводились роботодавцем передбачені
Положенням дії та чи проводилась
виплата одноразової допомоги
Львівським науково-дослідним
інститутом епідеміології та гігієни,
де працювала позивачка.

Крім того, у травні 2009 року ОСОБА_3
звернулась до суду з аналогічним
позовом у порядку адміністративного
судочинства, у якому просила визнати
відмову Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань від 13
листопада 2008 року неправомірною
та зобов'язати Фонд виплатити їй
одноразову допомогу у зв'язку з
професійним захворюванням.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 30 червня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2010
року, позов ОСОБА_3 задоволено та
визнано неправомірною відмову Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України управління
виконавчої дирекції у Львівській
області, Фонду соціального страхування
від незначних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у
правління виконавчої дирекції у м.
Львові у виплаті ОСОБА_3 одноразової
допомоги у зв'язку з професійним
захворюванням та зобов'язано фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України управління
виконавчої дирекції у м. Львові
здійснити виплату ОСОБА_3 одноразової
допомоги у зв'язку з професійним
захворюванням.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 лютого 2012 року
судові рішення скасовані, провадження
у справі закрито.

При цьому на виконання постанови
Франківського районного суду
м. Львова від 30 червня 2009 року
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування у м. Львові 26
лютого 2010 року була прийняття
постанова «Про призначення
потерпілому одноразової допомоги в
разі стійкої втрати професійної
працездатності» № 1307/70356/70356/5,
відповідно до якої була нарахована
ОСОБА_3 допомога в разі стійкої втрати
професійної працездатності у розмірі 37
980 грн, що підтверджується копією
платіжного доручення № 1669 від 1 жовтня
2010 року.

У зв'язку зі скасуванням зазначеного
судового рішення, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Львові у січня 2013 року
звернулось до суду із заявою про
поворот виконання судового рішення з
вимогою в порядку повороту виконання
рішення стягнути з ОСОБА_3 38 359 грн 80 коп.
на користь Фонду. Розгляд вказаної
заяви зупинено до вирішення даного
спору.

Суди зазначене не врахували та не
перевірили, чи отримала ОСОБА_3 вказану
допомогу, чи виконана постанова суду
від 30 червня 2009 року, чи не буде
подвійного стягнення.

Крім того, у грошових зобов'язаннях
резолютивна частина рішення суду має
бути чітка і зрозуміла та має бути
вказана сума до виплати, щоб не
породжувати новий спір щодо розміру
суми. Проте суму одноразової допомоги
суди не вказали.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові
задовольнити частково.

Рішення Франківського районного
суду м. Львова від 6 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 28 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко