У х в а л а

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - служба у справах
дітей виконкому Харцизької міської
ради, про визначення місця проживання
малолітньої дитини, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
служба у справах дітей виконкому
Харцизької міської ради, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 10
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Донецької області від 21
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя
особа - служба у справах дітей
виконкому Харцизької міської ради, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, третя особа - служба
у справах дітей виконкому Харцизької
міської ради, про визначення місця
проживання малолітньої дитини.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року рішення
Харцизького міського суду Донецької
області від 10 грудня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом із матір'ю ОСОБА_2 за місцем її
проживання: АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов᾽?язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір᾽?ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім᾽?ю
України» роз'яснено, що суди, вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо (в тому числі в одній квартирі),
про те, з ким із них і хто саме з дітей
залишається, мають виходити із
рівності прав та обов᾽?язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинні
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам дітей. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
Харцизького міського суду Донецької
області від 10 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права при їх
постановленні та в основному зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками судів по їх оцінці..

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року
в частині, що не скасована рішенням
апеляційного суду та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьян

В.М. Коротун