Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 430/2946/13-ц
Провадження № 22ц/782/597/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого -Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В., Масенко Д.Є.,

при секретарі: Борзило О.О .,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 24.01.2014року по
цивільній справі за поданням ВДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції Луганської області
про надання дозволу на примусове
проникнення до житла,

Встановила:

У листопаді 2013року ВДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції Луганської області
звернулося до суду з поданням про
надання дозволу на примусове
проникнення до житла за адресою:
АДРЕСА_1, де мешкає боржник ОСОБА_2,
посилаючись на те, що в провадженні на
виконанні у ВДВС Станично-Луганського
РУЮ знаходиться виконавчий лист
№419/436/13-ц від 07.05.2013року, виданий
Новоайдарським районним судом
Луганської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 21 000грн
безпідставно отриманих коштів і 260грн.
судового збору.

Ухвалою суду від 25.11.2013року подання
ВДВС Станично-Луганського РУЮ залишено
без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 14.01.2014року зазначену ухвалу
за апеляційною скаргою ВДВС
Станично-Луганського РУЮ було
скасовано і відповідно до вимог ст.312
ЦПК України питання передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду від
24.01.2014року подання ВДВС
Станично-Луганського РУЮ задоволено,
дозволено примусове проникнення
державного виконавця до житла ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, не погодившись з ухвалою суду,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу суду і
відмовити у задоволенні подання ВДВС
Станично-Луганського РУЮ.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи заяви, колегія
суддів апеляційного суду вважає ,що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у ВДВС Станично-Луганського
РУЮ знаходиться виконавчий лист
№419/436/13-ц від 07.05.2013року, виданий
Новоайдарським районним судом
Луганської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 21 000грн
безпідставно отриманих коштів і 260грн.
судового збору. Постановою від
26.09.2013року відповідно до вимог ст.25
Закону України „Про виконавче
провадження" відкрито виконавче
провадження. Рішення суду не виконано.
З матеріалів справи вбачається, що у
боржника відсутні кошти та цінності,
достатні для задоволення вимог
стягувача, а тому на підставі ст.57
Закону України „Про виконавче
провадження" звертається стягнення на
належне боржникові майно.

Вбачається, що ОСОБА_2 постійно мешкає
в будинку АДРЕСА_1, о його особистими
поясненнями /а.с13,54/.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
/гуртожиток, готель тощо/, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Повідомивши ОСОБА_2 про проведення
20.11.2013року виконавчих дій, державний
виконавець склав акт за місцем
проживання боржника про відмову
впустити держвиконавця до будинку.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, які
відповідають вимогам ст.376 ЦПК України,
яка вирішує питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння, і обставинам справи.

Відповідно до вимог п.1 ч.1ст..312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Посилання ОСОБА_2 щодо його неналежного
повідомлення про проведення
виконавчих дій 20.11.2013року не
заслуговують на увагу, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
апелянтом отримано повідомлення ВДВС
про проведення виконавчих дій /а.с.15/.
Апелянтом неправильно посилається на
19.11.2013р. як на дату відправлення
заказного повідомлення., оскільки сам
лист-повідомлення зареєстрований за
№11423 від 12.11.2013року /а.с.14/ і
відправлений 13.11.2013р./а.с.15,18/.

Доводи ОСОБА_2 про те, що державним
виконавцем не з"ясовано, кому належить
будинок, до якого має бути примусове
проникнення, судова колегія не приймає
до уваги, оскільки ця обставина була
підставою відмови у задоволенні
подання 25.11.2013року судом першої
інстанції, з якою не погодився
апеляційний суд, виходячи з вимог п.10 ч.3
ст.11 Закону України „Про виконавче
провадження", яким державному
виконавцю надано право звертатися до
суд з поданням про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника-фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб.

Стосовно посилання апелянта на
невідповідність вимогам ст.59 ЦПК
України акту державного виконавця від
20.11.2013рокуна /а.с.16/, судова колегія
вважає необхідним зазначити наступне.

Дійсно, відповідно до ч.3 ст.15 Закону
України „Про виконавче провадження" як
поняті можуть бути запрошені будь-які
дієздатні особи, які не мають особистої
заінтересованості у провадженні
виконавчих дій і не пов"язані між собою
або з учасниками виконавчого
провадження родинними зв"язками,
підлеглістю чи підконтрольністю.
Кількість понятих під час вчинення
виконавчих дій не може бути менше двох.

ОСОБА_4, який був зазначений понятим в
акті від 20.11.2013року, є представником
стягувача за довіреністю /а.с.52/, але він
був одним з понятих, а тому вважати цей
акт взагалі недопустимим доказом не
має підстав, оскільки відповідно до
вимог ст.58 ЦПК України він є належним,
тому що містить інформацію щодо
предмету доказування., тим більше, що
ОСОБА_2 не оспорює його по суті. Докази
щодо родинних відносин понятого ОСОБА_4
і стягувача апелянтом не надані.

Таким чином, судова колегія вважає, що
ухвала суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального і
процесуального права і не може бути
скасована лише з формальних підстав.

Керуючись ст..ст.209, 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
ухвалу Станично-Луганського районного
суду Луганської області від
24.01.2014року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: