АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2055/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р.О. Доповідач -
Дерев'янко О.Г. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Дніпропетровської міської ради,
третя особа - Управління Держкомзему у
місті Дніпропетровську, Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним
позовом до відповідача про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року належало на праві
власності земельна ділянка на
територія Самарського району м.
Дніпропетровська с/т «Придніпровець»
площею 0,0542 га.

Після його смерті відкрилася спадщина,
яку в рівних частках прийняли його
дружина ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6, але
перереєструвати на своє ім'я не
встигли, оскільки ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 оку, а ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до заповіту від 02 листопада
2007 року, ОСОБА_5 заповіла все належне їй
майно ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_6
спадкоємцем на ? частину земельної
ділянки є його дружина ОСОБА_3

У видачі свідоцтва на право спадщину
нотаріусом Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори було
відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 за життя не перереєстрували в
Управлінні Держкомзему та не отримали
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку, тому
позивачі просили суд визнати за ними
право власності в порядку спадкування
за законом, відповідно за ОСОБА_2 право
власності на ? частину земельної
ділянки, площе. 542 кв.м. після смерті
матері ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_3 право
власності на ? частину земельної
ділянки, площе. 542 кв.м. після смерті
чоловіка ОСОБА_6

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без
розгляду. (а.с.139)

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом - відмовлено (а.с.141-142).

В апеляцiйнiй скарзi ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового по суті
позовних вимог. Як на підстави
апеляційної скарги посилається на те,
що судом першої інстанції при
ухваленні рішення порушено норми
матеріального та процесуального права
(а.с.146-148).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
відкрилася спадщина, яка складалася із
земельної ділянки площею 542 кв.м.,
розташованої на АДРЕСА_1.(а.с.6,8)

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 24.09.2001 року,
державним нотаріусом Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_5 як
дружині померлого ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, яка складається із земельної
ділянки площею 542 кв.м., розташованої на
АДРЕСА_1.

Крім дружини ОСОБА_5, спадкоємцем
померлого є син - ОСОБА_6 (а.с.7)

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_6 09.07.2012 року отримав Державний
акт на право власності на земельну
ділянку (серія ЯЖ № 748005), а відповідно
до свідоцтва про смерть ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер. (а.с.10,133 зворот)

02.11.2007 року ОСОБА_5 заповіла усе належне
їй рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2
(а.с.11)

ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
за життя, не зареєструвала у
встановленому порядку та не оформила і
не отримала державний акт на право
власності на вказану ділянку, тому
нотаріусом позивачу 02.08.2013 року видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частини вкладів з
відповідними відсотками та
нарахованою компенсацією.(а.с.83)

Відповідно до постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 14.01.2014р.
(яка надана апеляційному суду)
нотаріусом відмовлено ОСОБА_2
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на ?
частину земельної ділянки АДРЕСА_1
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, з
тих підстав, що остання не
зареєструвала своє право власності на
зазначену земельну ділянку, а
відповідно не набула права власності
на неї.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України
від 01 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст. 125 ЗК право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування", звертається
увага на те спори про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, зокрема у
випадках, якщо відсутній отриманий
спадкодавцем державний акт про право
власності на земельну ділянку,
зареєстрований належним чином, якщо
спадкодавцем не був отриманий
державний акт про право власності на
земельну ділянку, розглядаються судами
з урахуванням вимог закону та
роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 про те,
що відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, а також
право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується зокрема
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною у порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації
на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в
натурі;

- погодження із суміжними
землевласниками та
землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку
Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не
дотримано - право власності на
конкретні земельні ділянки не виникає
та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить
до спадкоємців у порядку спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що
зазначені вимоги померлою
спадкодавицею ОСОБА_5 не були
дотримані, у відповідності до діючих
норм закону вона не здійснила у
встановленому порядку державну
реєстрацію свого права власності на
земельну ділянку, отже не реалізувала
свого права власності в контексті ст. 125
ЗК України, а тому в розумінні ст. 1218 ЦК
України, воно не може входити до складу
спадщини та успадковуватися
спадкоємцями.

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування", також
звертається увага і на те, що
належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини. Для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог позивачу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
право власності на земельну ділянку за
померлою спадкодавицею ОСОБА_5 не було
зареєстроване з її вини.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків місцевого
суду, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди із висновками суду щодо
обставин справи.

Згідно наданої апеляційному суду
відповіді Управління держземагенства
у м. Дніпропетровську від 09.04.2014 року №
23/215, у період 2011-2012 рокух ОСОБА_5 до
управління із заявою про державну
реєстрацію державного акта на право
власності на земельну ділянку №? 035 у
с/т «Придніпровець» не зверталась,
державний акт на її ім'я не видавався.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: