З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 116/6917/13-ц
Провадження № 2/116/151/14
23.01.2014 року
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:
головуючої судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
власністю подружжя та його поділ,
ОСОБА_1 звернувся до Сімферопольського
районного суду Автономної Республіки
Крим з позовом до ОСОБА_2 про
визнання майна спільною власністю
подружжя та його поділ. Позовні вимоги
мотивує тим, що з 11 червня 1999 року і до
теперішнього часу він перебуває у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, з якою 11
липня 2003 року за власні кошти вони
придбали недобудований житловий
будинок площею 51, 64 кв. м з процентом
готовності 65 %, розташований АДРЕСА_1, а
15 липня 2003 року земельну ділянку
площею 0, 1600 га, розташовану за
зазначеною адресою. На підставі ст.
ст. 60, 70 СК України просить визнати
недобудований житловий будинок площею
51, 64 кв. м з процентом готовності 65 %
та земельну ділянку площею 0, 1080 га,
розташовані АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю та визнати за ним
право власності на ? їх частку,
стягнути з відповідачки на його
користь судові витрати.
Позивач та його представник у судове
засідання не з'явилися. Про день, час
та місце розгляду справи сповіщалися
належним чином, причин неявки суду не
повідомили. Представник позивача
надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутності, заявлені позовні
вимоги підтримують у повному об'ємі,
проти винесення заочного рішення не
Відповідачка у судове засідання не
з'явилася. Про день, час та місце
розгляду справи сповіщалася належним
чином, причин неявки суду не
повідомила, заяв про розгляд справи у
її відсутності чи відкладення
слухання справи суду не подавала.
На підставі ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України суд
вважає можливим винести рішення при
заочному розгляді справи на підставі
Перевіривши матеріали цивільної
справи, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню в силу наступних підстав.
Частиною 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
В силу ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. У ст. ст. 10, 60
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Згідно зі ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Так, судом встановлено, що з 11
червня 1999 року позивач ОСОБА_1 та
відповідачка ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).
11 липня 2003 року за договором
купівлі-продажу серія ВАК № 960550
відповідачка ОСОБА_2 придбала
недобудований житловий будинок з
процентом готовності 65 % з проектною
жилою площею 51, 64 кв. м, розташований
АДРЕСА_1 (а.с. 10), а відповідно до
договору купівлі-продажу від 15 липня
2003 року серія ВАМ № 812807 за зазначеною
адресою вона придбала земельну
ділянку площею 0, 1600 га, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, на 0, 1080 га якої 23
березня 2007 року на її ім'я
Сімферопольським районним відділом
земельних ресурсів був виданий
державний акт серія ЯД № 576417 на право
власності (а.с. 12).
В силу ст. 16 Закону України «Про
власність» та ч. 1 ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, діючими на час
укладення зазначених вище договорів
купівлі-продажу, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Згідно зі статтею 28 КпШС
України в разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, їх частки є
Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України, ст. 60 Сімейного кодексу
України, які набрали чинності з 1
січня 2004 року, регламентовано, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної власності подружжя.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка відповідно до ч. 1 ст. 57
Сімейного кодексу України є: майно,
набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали
В силу ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
За ст. 70 Сімейного кодексу України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення
їхнього фізичного, духовного
розвитку та лікування.
На підставі ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка,
дітей та інші обставини, що мають
Відповідно до роз'яснень, наданих
Пленумом Верховного Суду України у
п.п. 22-24 постанови від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
вирішенні спору між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 Сімейного
кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного
кодексу України), відповідно до ч. ч. 2,
3 ст. 325 Цивільного кодексу України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони
були придбані чи внесені грошовими
коштами, якщо інше не встановлено
шлюбним договором чи законом. До
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.
При поділі майна враховуються також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу
України). Вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні
згоди - виходячи з дійсної його
вартості на час розгляду справи.
Таким чином, приймаючи до уваги вище
викладене та враховуючи, що
незавершений будівництвом житловий
будинок площею 51, 64 кв. м з процентом
готовності 65 % та земельна ділянка
площею 0, 1080 га, розташовані АДРЕСА_1,
були придбані відповідачкою ОСОБА_2 за
договорами купівлі-продажу у період
шлюбу з позивачем ОСОБА_1, суд вважає,
що зазначений будинок та земельна
ділянка є об'єктом права їх спільної
сумісної власності. У зв'язку з чим
за позивачем ОСОБА_1 належить визнати
право власності на ? частку земельної
ділянки земельної ділянки площею 0,
1080 га, розташованої АДРЕСА_1. Вимоги
щодо визнання права власності на ?
частку незавершеного будівництвом
житлового будинку площею 51, 64 кв. м з
процентом готовності 65 %,
розташованого АДРЕСА_1, виходячи з
положень ст. 331 Цивільного кодексу
України, суд находить безпідставними
та необґрунтованими. Зазначені
висновки цілком узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постановах від
11 червня 2012 року № 6-66 цс 11, від 20
червня 2012 року № 6-56 цс 12, від 15 травня
2013 року № 6-37цс 13.
На підставі ч. 1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України з
відповідачки ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 3 671 гривні.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215,
218, 224-226, 228 Цивільного процесуального
кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна спільною власністю
подружжя та його поділ, задовольнити
Визнати, що незавершений
будівництвом житловий будинок площею
51, 64 кв. м з процентом готовності 65 %
та земельна ділянка площею 0, 1080 га,
розташовані АДРЕСА_1, є об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на
? частку земельної ділянки площею
0, 1080 га, розташованої АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 3 671 гривні
(трьох тисяч шістсот сімдесят однієї
У задоволенні решта вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути
переглянуто Сімферопольським
районним судом Автономної Республіки
Крим за письмовою заявою
відповідачки, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 29 січня 2014 року.

Суддя
М.Р. Пакула