АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22Ц/796/1400/14
Головуючи й у 1 інстанції - Луценко
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Кирилюк Г.М.,
Вербової І.М.

При секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 і просила
винести рішення, яким поділити спільне
майно подружжя, набуте в період шлюбу,
зокрема, позивачка просила поділити
спільні кошти, у сумі 689.000 грн., які були
передані відповідачем зі згоди
позивачки в позику ОСОБА_4, відповідно
до двох договорів позики: від 17.10.2008
року на суму 530.000 грн. та від 30.10.2008 року
на суму 159.000 грн. /а.с.1-2, 20-22,63-64,71-72/.

Тим самим позивачка просила виділити
шляхом поділу спільного майна
подружжя у свою власність Ѕ частину
указаних коштів, у сумі 344.500 грн.,
стягнувши їх з відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 14 листопада 2013 року позов
задоволено /а.с.77-79/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 в порядку поділу
спільного майна подружжя 344.500 грн., як
половину грошових коштів, які
надавались відповідвачем у позику
третій особі за погодженням з
позивачкою.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати указане рішення, як
ухвалене з порушенням вимог
матерівального та процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
відмотиви у позові.

Послався на те, що судом не встановлено,
чи повернуті позичальником указані
кошти.

Також, як вважає скаржник, оскільки
позивачка ОСОБА_3, не була стороною вище
зазначених договорів позики, вона не
має правових підстав на отримання цих
коштів.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
задовольнити. Рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення першої
інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Як слідує з матеріалів справи, сторони
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 24.01.2003 року по
22.03.2012 року.

Від спільного проживання у шлюбі
сторони мають двох малолітніх дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір»ю.

Так, відповідно до двох договорів
позики, посвідчених приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 17.10.2008
за реєстровим № 3018, та від 30.10.2008 року за
реєстровим № 3263 відповідач ОСОБА_2, в
період шлюбу, за погодженням з дружиною
позивачкою ОСОБА_3, надав позику ОСОБА_4,
у розмірі, відповідно, 530.000 грн. та 159.000
грн. /а.с.63-64,71-72, 62-70/.

Встановлено, що на час розгляду справи
передані в позику кошти у сумі 689.000 грн.,
повністю, не повернуті. Тобто, на час
розгляду справи сторони фактично не
володіють майном, що є об»єктом поділу
спільного майна подружжя.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2
зазначив, що кошти, які передавались в
позику, були його особистою власністю.
Однак, будь-яких тверджень з приводу
походження цих коштів скаржник суду не
навів.

Між тим, як слідує з матеріалів справи,
до звернення ОСОБА_2 до суду з
апеляційною скаргою, ним не
заперечувалось в суді першої
інстанції, що заявлені у позові кошти
набуті сторонами за час шлюбу, а також
встановлено, що відносно указаних
коштів між сторонами відсутній спір.

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Відповідно до
ст.60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Із аналізу указаної норми презюмується
те, що майно, набуте сторонами в період
шлюбу є їхньою спільною сумісною
власністю, а тому твердження в
апеляційній скарзі ОСОБА_2 відносно
того, що судом першої інстанції не
з»ясовано походження указаних коштів
суд відхиляє, як безпідставне і
бездоказове.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно,
що є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Тобто, із аналізу указаної
норми, слідує, що майно, яке підлягає
поділу, повинно бути в наявніості у
подружжя.

Відповідно до п.23-24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного господарства,
з»ясувати джерело і час його придбання.
До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов»язаннями, що виникли в інтересах
сім»ї.

В даному випадку, колегія суддів не
вбачає за можливе вважати спільні
кошти подружжя, що перебувають у
позичальника ОСОБА_4 за договором
позики, такими, що можуть бути поділені
за позовом оного з подружжя, оскільки
ці кошти перебувають у позичальника за
спільною згодою подружжя на підставі
договірних відносин, які на час
розгляду справи, (ці договірні
відносини), тривають, і чи будуть кошти
повернуті - остаточно зробити висновок
неможливо, і крім того, це питання не є
предметом розгляду цього спору.

Оскільки передані в позику третій
особі ОСОБА_4 кошти є спільною сумісною
власністю сторін, та, незважаючи на те,
що позивачка ОСОБА_3 не є стороною
договірних відносин позики, на думку
колегії суддів, вона вправі ініціювати
питання повернення Ѕ частини цієї
позики на свою користь від
позичальника в установленому законом
порядку.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в
порядку розподілу судових витрат, з
ОСОБА_3 належить стягнути на користь
ОСОБА_2 15 грн., як сплачений судовий збір
при зверненні до суду з апеляційною
скаргою

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 14 листопада
2013 року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 15 грн.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді