АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
КИЄВА№22-ц/796/4538/14
Головуючий у1-й інстанції
Доповідач Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого
Панченка М.М.

суддів
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні майном та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 через
представника звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовними
вимогами, які згодом уточнювали, про
усунення перешкод у користуванні
невизначеними частками квартири
АДРЕСА_1, що належать позивачам на праві
спільної сумісної власності, шляхом
вселення позивачів у спірну
квартиру/а.с. 22-25/

Посилалися на те, що квартира належить
на праві власності позивачам та
відповідачам на підставі договору
купівлі-продажу від 08.12.1995 р.,
зареєстрованого Київською
універсальною біржею за реєстровим
номером 8427/11510. В свою чергу ОСОБА_3
після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 почав
чинити перешкоди в користуванні
квартирою позивачам. Так, відповідачі
шляхом заміни замків не допускають
позивачів до квартири, тим самим
перешкоджаючи їм в здійсненні
законного права на користування
житловим приміщенням.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року зазначений
позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, а також вселено позивачів до
спірної квартири/а.с. 66-67/.

ОСОБА_2 (особа, яка не брала участі у
справі, але щодо якої суд вирішив
питання про її права та обов'язки) та
відповідачі у справі оскаржили
зазначене судове рішення до
апеляційної інстанції, просили
відмовити ОСОБА_5, ОСОБА_6 в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.
Послалися на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та на недоведеність обставин, які
суд вважав встановленими. Зокрема,
зазначають, що звернення до органів
міліції не є підтвердженням наявності
перешкод у позивачів у користуванні
спірною квартирою. Крім того, вказують,
що квартира АДРЕСА_1 була придбана на
кошти ОСОБА_2, а позивачі з червня 1997
року в спірній квартирі не проживають.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що з'явились до суду,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з довідки Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна /а.с. 52/, квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу, зареєстрованого на
Київській універсальній біржі 08.12.1995
року № А8427/11510.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано
30.08.2001 року. Остання, в свою чергу,
змінила прізвище на ОСОБА_5 у зв'язку з
реєстрацією нового шлюбу 05.10.2011 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що спірна
квартира знаходиться у спільній
власності як відповідачів, так і
позивачів, а згідно до ст.155 ЖК України
власник квартири та її частки не може
бути позбавлений права користування
жилим приміщенням, крім випадків,
передбачених законодавством.

Згідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст.155 ЖК України жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
встановлених законодавством УРСР.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від інших
осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до довідки форми 3 Центру
обслуговування споживачів № 1
Комунального підприємства «Дирекції з
управління та обслуговування
житлового фонду» № 4 від 03.01.2014 р.
встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані позивачі - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та відповідачі - ОСОБА_3,
ОСОБА_4./а.с. 50/

14.03.2013 р. позивач звернулась з заявою до
Соло'янського РУГУ МВС України в м.
Києві про усунення перешкод з боку
відповідачів стосовно користування
частиною житлового
приміщення(квартири) АДРЕСА_1.
Постановою від 20.05.2013 р. кримінальне
провадження було закрито за
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення./а.с. 11/

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що дії
відповідачів перешкоджають позивачам
користуватися квартирою, що належить
їм на праві власності, що й стало
підставою для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
судове рішення ухвалено на повно
з'ясованих обставинах з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і не може бути скасоване з
підстав, наведених в апеляційних
скаргах.

З огляду на вищевикладене та керуючись
ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: