УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті
особи: Бориспільська районна державна
адміністрація, Сеньківська сільська
рада, Гірська сільська рада, про
визнання права власності на жилі
будинки та земельні ділянки, про
відшкодування грошових коштів,
стягнення моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Бориспільська районна державна
адміністрація, Гірська сільська рада,
Сеньківська сільська рада, про
визнання права спільної сумісної
власності на об'єкти незавершеного
будівництва та земельні ділянки, за
касаційного каргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним
позовом. Зазначали, що з 30 травня 2009
року до 18 вересня 2012 року ОСОБА_3
перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 До
укладення шлюбу вона придбала земельну
ділянку площею 0,1292 га з кадастровим
номером :01:022:0008 з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в АДРЕСА_1. Крім того,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу придбали земельну
ділянку площею 0,0956 га з кадастровим
номером :01:016:0084 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку, що
розташована в АДРЕСА_2. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_6 вважає, що він
є власником Ѕ частки в цих об'єктах
нерухомого майна та вимагає повернення
вартості його частки. Позивачі
заперечують проти цього та просять суд
визнати за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 0,1292 га з
кадастровим номером :01:022:0008 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в АДРЕСА_1; визнати за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної
сумісної власності на земельну ділянку
площею 0,0956 га з кадастровим номером
:01:016:0084 з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, що розташована в с. Гора
Бориспільського району, та на жилий
будинок АДРЕСА_2. Крім того, позивачі
просять суд відшкодувати ОСОБА_6
грошові кошти у розмірі 30000 грн та
стягнути з нього моральну шкоду у
розмірі 2000 грн.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним
позовом, посилався на те, що з початку
2000 року до 30 травня 2009 року він проживав
з ОСОБА_3 однією сім'єю без укладення
шлюбу. Протягом цього періоду часу вони
придбали земельну ділянку площею 0,1292
га з кадастровим номером :01:022:0008 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в с. Сеньківка
Бориспільського району, та розпочали
будівництво жилого будинку АДРЕСА_1.
Після укладення шлюбу вони придбали ще
одну земельну ділянку площею 0,0956 га з
кадастровим номером :01:016:0084 з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку, що
розташована в с. Гора Бориспільського
району, та побудували жилий будинок,
надвірні будівлі і господарські
споруди АДРЕСА_2. 18 вересня 2012 року шлюб
між ними було розірвано. Оскільки
позивачі за первісним позовом
заперечують набуття ним права на ці
об'єкти нерухомості, просив
задовольнити позов.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6
право спільної сумісної власності з
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1292
га з кадастровим номером :01:022:0008 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в с. Сеньківка
Бориспільського району, на будівельні
матеріали та конструктивні елементи, з
яких складається жилий будинок,
надвірні будівлі та господарські
споруди АДРЕСА_1, на земельну ділянку
площею 0,0956 га з кадастровим номером
:01:016:0084 з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, що розташована в с. Гора
Бориспільського району, на будівельні
матеріали та конструктивні елементи, з
яких складається жилий будинок,
надвірні будівлі та господарські
споруди АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 16 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано особистою приватною
власністю ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,1292 га, кадастровий номер
:01:022:0008 з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що розташована в с. Сеньківка,
Бориспільського району Київської
області; будівельні матеріали,
обладнання та конструктивні елементи,
з яких складається об'єкт
незавершеного будівництва, що
знаходиться в АДРЕСА_1; земельну
ділянку площею 0,0956 га, кадастровий
номер :01:016:0084, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
розташована в с. Гора, Бориспільського
району Київської області; будівельні
матеріали, обладнання та конструктивні
елементи, що використані в процесі
будівництва житлового будинку,
надвірних будівель та господарських
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2. У
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відшкодування відповідачу
грошових коштів та моральної шкоди
відмовлено. У задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на житловий будинок та
земельну ділянку відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 30 травня 2009 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 6 квітня 2009 року
ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_10 земельну
ділянку площею 0,1292 га, кадастровий
номер :01:022:0008 з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в с. Сеньківка,
Бориспільського району Київської
області.

31 серпня 2009 року ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,0956 га
з кадастровим номером :01:016:0084 з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку, що
розташована в с. Гора Бориспільського
району.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 вересня 2012 року шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким задоволено позов ОСОБА_3 та
визнано її особистою приватною
власністю земельні ділянки, будівельні
матеріали, обладнання та конструктивні
елементи, з яких складаються об'єкти
незавершеного будівництва, та
відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що ОСОБА_6 не мав
достатніх доходів для придбання
нерухомості, не міг матеріально
утримувати сім'ю, а вказана нерухомість
була придбана за кошти ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які надавалися ними дочці.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися неможливо.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особами, які беруть участь у
справі, їхніх прав. Реалізація принципу
змагальності в цивільному процесі та
доведення перед судом обґрунтованості
своїх вимог є конституційної гарантією
(ст. 129 Конституції України).

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст.
60 СК України, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір апеляційний суд
вказаних норм права не врахував, не
звернув уваги на те, що відносно
придбаного в період шлюбу майна
презюмується право спільної власності
подружжя, а протилежне підлягає
доведенню тим із подружжя, який вважає
це майно своєю приватною власністю, та
за умов його набуття визначених ст. 57 СК
України.

Крім того, звертаючись до суду із
зустрічним позовом, ОСОБА_6 посилався
на те, що вони разом із ОСОБА_3 проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2000
по 2009 року.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Можливість визнання майна придбаного
за рахунок спільної праці членів сім'ї
до набрання чинності СК України була
передбачена ст. 17 Закону України «Про
власність».

Будь-яких висновків щодо спільного
проживання до укладення шлюбу та
правового режиму майна, що придбане за
цей час, рішення апеляційного суду не
містить.

Доказів, які б давали підстави вважати,
що придбане у шлюбі майно, а при
доведеності проживання однією сім'єю і
до шлюбу, є особистою власністю ОСОБА_3,
не подано.

При цьому, не було враховано, що
земельна ділянка, придбана за
договором купівлі-продажу від 6 квітня
2009 року, була вільна від забудови (п. 6
договору).

Таким чином, будівництво на ній могло
бути розпочато лише після укладення
вказаного договору і менше ніж за 2
місяці до реєстрації шлюбу між
сторонами. Чи було збудовано щось на
земельній ділянці за цей час, а якщо
було, то яка його вартість, судом
апеляційної інстанції не з'ясовано.

Інша земельна ділянка була придбана,
коли останні вже перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У порушення зазначеної норми права
апеляційний суд стягнув судові витрати
на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, яким у позові
відмовлено.

Такі порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи в частині вирішення
позову ОСОБА_3 та зустрічного позову
ОСОБА_6, тому рішення апеляційного суду
не може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа
направленню в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 16 січня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 та зустрічного
позову ОСОБА_6 скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
цього суду.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук