Справа № 108/1694/13-ц
К І Р О В С Ь К І Й Р А Й О Н Н И Й С У Д
А В Т О Н О М Н О Ї Р Е С П У Б Л І К И К Р
____________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2014 року
смт. Кіровське АР Крим

Кіровській районний суд Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого - судді Хачикян А. Х.,

при секретарі - Абкаіровій Е. Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Кіровське
АР Крим цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ЧАО СК «Лафорт», третя
особа - ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, мотивуючи вимоги
тим, що 29.01.2013 року відповідач, керуючи
транспортним засобом «ВАЗ - 217030»,
порушив правила дорожнього руху,
внаслідок чого сталася дорожньо -
транспортна пригода та пошкоджений
транспортний засіб «KIA», а також
заподіяна шкода в розмірі 81 729 грн. 13
коп. Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 18.02.2013 року
відповідач визнаний винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП, до
теперішнього часу шкода ОСОБА_2 не
відшкодована. Позивач також зазначив,
що він є довіреною особою ОСОБА_3 за
довіреностями, якій є власником
транспортного засобу.

Згідно ухвали Кіровського районного
суду АР Крим від 23.09.2013 року задоволено
клопотання представника позивача, до
участі у справі у якості
співвідповідача залучено Приватне
акціонерне товариство страхова
компанія «Лафорт», оскільки цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_2
застрахована зазначеною компанією.

Ухвалою Кіровського районного суду АР
Крим від 21.11.2013 року задоволено
клопотання представника позивача, до
участі у справі залучений у якості
третьої особи ОСОБА_3, який є власником
транспортного засобу «KIA».

Позивач в ході судового розгляду
позовні вимоги уточнив, просив
стягнути із ПрАТ СК «Лафорт»
матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн., з
ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 31 729
грн. 13 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000
грн., а також витрати, пов'язані із
проведенням експертизи в розмірі 650
грн.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, заперечував
проти їх задоволення.

Представник відповідача - ПрАТ СК
«Лафорт» в судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не відомі.

Третя особа - ОСОБА_3 просив розглянути
справу за його відсутністю, про що
надіслав до суду заяву.

Суд, в рамках заявлених позовних вимог
та на підставі наданих сторонами
доказів, вислухавши позивача, його
представників, представника
відповідача, їх доводи, дослідивши
матеріали справи у їх сукупності,
дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З частини 1 статті 60 ЦПК України
випливає, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником транспортного засобу - «KIA»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 /а. с. 4/.

Відповідно до пункту 13 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», враховуючи, що
відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

До таких осіб належить і особа, яка
керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1 Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

Згідно довіреності від 20.10.2011 року
ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_4, а останній
уповноважує ОСОБА_1, що вбачається з
довіреності від 06.02.2013 року, від імені
власника розпоряджатися зазначеним
вище транспортним засобом /а. с. 5, 6/.

Як вбачається з частини 1 статті 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Постановою судді Центрального
районного суду м. Сімферополя від
18.02.2013 року, яка набрала чинності,
відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у
вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 КУпАП. Зі змісту постанови також
випливає, що внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди, яка мала місце
29.01.2013 року, пошкоджений транспортний
засіб «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_1
/а. с. 7/.

Згідно полісу № АВ/9798294, цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_2
застрахована ПрАТ Страхова компанія
«Лафорт», встановлений ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну (на одного потерпілого) в розмірі
50 000 грн. /а. с. 48/.

Висновком експертного дослідження №
1020 - 02/13 від 18.02.2013 року встановлено, що
вартість матеріальної шкоди,
заподіяної власнику автомобіля «KIA»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
його пошкодження при ДТП, складає 81 729
грн. 13 коп. /а. с. 9 - 14/.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон) при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Пред'являючи позовні вимоги до ПрАТ СК
«Лафорт» про стягнення 50 000 грн. позивач
у позові та його представники у судових
засіданнях стверджували, що зазначена
сума є саме матеріальною шкодою, що
спричинена транспортному засобу
позивача та підлягає стягненню із
відповідача.

Однак, положеннями статті 29
зазначеного вище Закону передбачено,
що у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо - транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо -
транспортної пригоди, чи до місця
здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин, помістити
на стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Таким чином, зазначеним Законом не
передбачений обов'язок Страховика по
відшкодуванню потерпілій у дорожнього
- транспортній пригоді особі
матеріальної шкоди, про що йдеться у
висновку експертного дослідження,
долученого позивачем до позову, а
передбачений обов'язок по
відшкодуванню витрат, пов'язаних із
відновлюваним ремонтом транспортного
засобу.

Згідно частини 1 статті 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

З положень частини 1 статті 7 Закону
України «Про судову експертизу»
випливає, що судово - експертну
діяльність здійснюють державні
спеціалізовані установи, а також у
випадках і на умовах, визначених цим
Законом, судові експерти, які не є
працівниками зазначених установ.

Проте, ані позивачем, ані його
представниками під час неодноразових
судових засідань не заявлялось суду
клопотання про призначення експертизи
щодо визначення розміру витрат,
пов'язаних з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу.

Крім того, позивач та його представник
в судовому засіданні пояснили, що
відновлювальний ремонт пошкодженого
транспортного засобу нібито
проводився за усною домовленістю із
особою, яка проводила такий ремонт,
договір, акт виконаних робіт чи інші
належні та допустимі докази щодо
понесених позивачем витрат, пов'язаних
із відновлювальним ремонтом
транспортного засобу «KIA» з
урахуванням зносу, який належить
ОСОБА_3, відсутні.

Наведене вище дає суду також зробити
висновок про те, що позов ОСОБА_1 в
частині стягнення матеріальної шкоди
із ОСОБА_2 в розмірі 31 729 грн. 13 коп., що є
різницею між фактичним розміром шкоди
і страховою виплатою, як зазначено у
позові, не підлягає задоволенню,
оскільки, на думку суду, зазначені
вимоги випливають із попередніх і
безпосередньо пов'язані з ними.

Крім того, згідно пункту 5.2 «Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів»,
затвердженої Наказом Міністерства
Юстиції України та Фонду Державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, у
разі потреби виклик заінтересованих
осіб для технічного огляду із
зазначенням дати, місця та часу
проведення огляду КТЗ (після їх
узгодження з виконавцем дослідження)
здійснюється замовником дослідження
шляхом вручення відповідного виклику
під розписку особі, що викликається,
або телеграмою з повідомленням про її
вручення адресату. У разі відсутності в
установлений час на місці огляду осіб,
що викликалися, огляд проводиться без
їх участі, про що зазначається у звіті
(акті), висновку.

Доводи позивача про те, що він
телефонував відповідачу ОСОБА_2 з метою
проінформувати його про дату, місце та
час технічного огляду експертом
пошкодженого транспортного засобу не
заслуговують на увагу, оскільки виклик
шляхом телефонного дзвінку не є
належним викликом особи для технічного
огляду, крім того, вони не підтверджені
та заперечувались представником
відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач позбавлений
можливості в досудовому порядку брати
участь у технічному огляді
пошкодженого транспортного засобу для
визначення вартості відновлювального
ремонту, що також випливає з акту
огляду колісного транспортного засобу
№ 1020 - 02/13 від 04.02.2013 року та додатку до
нього /а. с. 15, 16/.

Згідно частини 6 статті 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд, оцінюючи за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні висновку
експертного дослідження № 1020 - 02/13 від
18.02.2013 року щодо вартості матеріальної
шкоди, заподіяної власнику
транспортного засобу «KIA»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
його пошкодження при ДТП, яка склала 81
729 грн. 13 коп., не може із ним погодитись
також з тих підстав, що пункт 23 акту
огляду колісного транспортного засобу
№ 1020 - 02/13 від 04.02.2013 року, згідно із яким
вітрове скло розбите, суперечить
таблиці зображень № 1, з якої
вбачається, що вітрове скло не розбите
/а. с. 15, 21/.

Відповідно до частини 1, пункту 3
частини 2 статті 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав; моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Як вбачається з пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1
від 27.02.2009 року, під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Проте, позивачем та його
представниками під час судового
розгляду не надано суду жодного
належного та допустимого доказу, які б
свідчили про заподіяння моральної
шкоди позивачу з боку відповідача у
зв'язку із пошкодженням транспортного
засобу «KIA», що належить ОСОБА_3, крім
того, позивач взагалі не дав суду
жодних пояснень, в чому саме полягає
моральна шкода.

Отже, за таких обставин, суд дійшов
висновку про залишення без задоволення
у повному обсязі позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ПрАТ СК «Лафорт», третя особа -
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, оскільки позивач та
його представники не довели свого
позову, що є їх обов'язком, відповідно
до засад змагальності сторін,
встановлених статтею 10 ЦПК України, при
цьому суд створив всі умови для
змагальності сторін, роз'яснюючи
сторонам права і обов'язки.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 23, 1166, 1194 ЦК України, статтями
22, 29 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», Постановою
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року,
Законом України «Про судову
експертизу», № 1 від 27.02.2009 року,
статтями 10, 11, 60, 61, 88, 209, 143, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ЧАО СК «Лафорт»,
третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -
залишити без задоволення у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим через
Кіровській районний суд АР Крим
протягом десяті днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я
А. Х. Хачикян