Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Нагорняка
В.А., Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про встановлення
факту, визнання кредитного договору
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Київського районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 05 червня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 22 травня 2008 року між нею
та відповідачем було укладено
кредитний договір, проте, при його
укладанні банком не було детально
розписано загальну вартість договору,
прихована інформація про його реальну
ціну, яка повинна бути прописана у
пункті 7 договору. Також, не була надана
повна інформація про кінцеву
сукупність вартості кредиту, не була
надана у письмовій формі інформація
про орієнтовну сукупність вартості
кредиту з урахуванням відсоткової
ставки і вартості всіх послуг, які
пов'язані з отриманням кредиту.
Враховуючи викладене, просила
встановити факт відсутності в п. 7
«Особливі положення договору»
кредитного договору від 22 травня 2008
року детального розпису сукупної
вартості кредиту, який пов'язаний з
отриманням, обслуговуванням,
погашенням кредиту і укладанням
договору про надання споживчого
кредиту, передбаченого ст. 11
ЗУ «Про захист прав споживачів»,
визнати кредитний договір
від 22 травня 2008 року недійсним.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 05 червня 2013 року, залишеним без
змін ухвалю Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить оскаржувані судові
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ПАТ «Державний
ощадний банк України» зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи судами не порушені норми ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому ці судові рішення
необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Згідно із ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Судами встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що 22 травня 2008 року
між сторонами по справі було укладено
кредитний договір № 321 на суму 500 тис.
грн, строком до 21 травня 2016 року зі
сплатою 21 % річних за користування
кредитом з погашенням кредиту шляхом
здійснення щомісячного платежу до 21
числа кожного місяця у розмірі 4950,50 грн.

Згідно з п. 9.1. кредитного договору, цей
договір сторонами прочитаний,
відповідає їх намірам та досягнутим
домовленостям, що засвідчується
підписами сторін, які діють у повній
відповідності з наданими їм
повноважень та повним розумінням
предмета та змісту договору.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживачу в
письмовій формі інформацію, яка
визначена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи, 22
травня 2008 року ОСОБА_6 була письмово
повідомлена банком про умови
кредитування, що засвідчено підписами
сторін (а. с. 14).

До вказаного кредитного договору були
складені та підписані сторонами
відповідні додатки, а саме: таблиця
визначення сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки, вид та предмет
супутніх послуг та обґрунтованості їх
вартості, послуги банку при
кредитуванні клієнтів (а. с. 21 - 23).

В якості забезпечення виконання взятих
ОСОБА_6 зобов'язань по вищевказаному
кредитному договору, 22 травня 2008 року
ПАТ «Державний ощадний банк України» і
ОСОБА_8 уклали договір поруки № 506 та
іпотечний договір, предметом якого є
земельна ділянка із розташованим на
ній будинком за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25
- 31).

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 05 березня 2012 року, залишеним
без змін ухвалю Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 12
червня 2012 року, в справі № 2/0109/754/2012
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, стягнення заборгованості за
кредитом - задоволено (а. с. 35-40).

Вказаним рішенням місцевого суду, яке
набрало законної сили, встановлено, що
відповідно до п. 1.1. кредитного договору
№ 321 від 22 травня 2008 року позичальник
зобов'язується сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 21 %
річних у порядку, на умовах та в строки,
визначені кредитним договором. Згідно
з пунктами 1.2, 1.6 кредитного договору
позичальник зобов'язується сплачувати
своєчасно рівними частинами
заборгованість та нараховані проценти
за користування кредитом до 21 числа,
починаючи з червня 2008 року поточного
місяця після видачі кредиту шляхом
внесення готівки до каси банку або
шляхом безготівкових перерахувань.
Останній платіж в рахунок погашення
кредиту здійснити не пізніше 21 травня
2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позову про
встановлення факту та визнання
кредитного договору недійсним, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що
судовими рішеннями в справі № 2/0109/754/2012
встановлено факт укладення між
сторонами спірного кредитного
договору та факт неналежного виконання
його умов з боку боржників.

При цьому судами взято до уваги вимоги
ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про
те, що у порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
та встановлено, що вимоги про
встановлення факту відсутності певних
положень у договорі не ґрунтуються на
законі та не відповідають встановленим
способам захисту права. Наявність чи
відсутність таких положень може бути
предметом оцінки при встановленні
обставин у справі та не являються
самостійним предметом спору.

При розгляді справи судами дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи, надана їм
належна оцінка.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувані
судові рішення постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому їх слід
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 05 червня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана
І.М. Фаловська