У Х В А Л А

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Південне» ім. М.К. Янгеля», зацікавлені
особи: Красногвардійський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_3, на
бездіяльність старшого державного
виконавця Красногвардійського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Соловей О.О. та дії
начальника Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Мартиновської
Ірини Миколаївни за касаційною скаргою
державного підприємства
«Конструкторське бюро «Південне» ім.
М.К. Янгеля» на ухвалу
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року державне підприємство
«Конструкторське бюро «Південне» ім.
М.К. Янгеля» (далі - ДП «КБ «Південне»)
звернулося до суду зі скаргою, в якій
посилаючись на те, що 14 грудня 2012 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з нього на користь ОСОБА_3
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 01 грудня
2011 року по 06 грудня 2012 року у розмірі 106
829 грн. 80 коп. У грудні 2012 року він
виконав рішення суду та сплатив
стягувачеві 106 829 грн. 80 коп., з
утриманням податку та інших
обов'язкових платежів у розмірі 19 292
грн. 80 коп., про що повідомив заступника
начальника Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (далі -
Красногвардійський ВДВС). Проте
державний виконавець виніс постанову
про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з фактичним
виконанням рішення суду лише після
того, як стягнув із нього додатково 19 292
грн. 80 коп. податку та обов'язкових
платежів. Ураховуючи викладене та з
урахуванням уточнень позовних вимог,
скаржник просив зобов'язати
Красногвардійський ВДВС винести
постанову про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з фактичним
виконанням ДП «КБ «Південне» рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2012 року, а
постанову начальника
Красногвардійського ВДВС від 28 серпня
2013 року про закінчення виконавчого
провадження скасувати.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 04 листопада 2013 року, у
задоволенні скарги ДП «КБ «Південне»
на дії та бездіяльність
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «КБ «Південне»
просило скасувати ухвали судів першої
та апеляційної інстанцій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив із того, що у
резолютивній частині рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2012 року не
зазначено, що середній заробіток за час
вимушеного прогулу стягується без
утримання податку й інших обов'язкових
платежів, тому стягнення з ДП «КБ
«Південне», крім визначеної судовим
рішенням суми, 19 293 грн. 96 коп.
обов'язкових платежів є правомірним, а
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження після сплати
цієї суми відповідає Закону України
«Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погодився із мотивами
та висновками суду першої інстанції,
зазначивши при цьому, що питання про
включення відрахувань податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у суми, що
належить виплатити стягувачу,
вирішуються судовим рішенням або
шляхом ухвалення додаткового судового
рішення. Зважаючи на те, що рішенням про
стягнення сум з ДП «КБ «Південне» цього
питання вирішено не було, а додаткового
рішення судом не ухвалювалося, то
державний виконавець, стягуючи
додатково до визначеної судом суми
зазначені відрахування, діяв у межах
закону.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 14 грудня 2012 року
заступник начальника
Красногвардійського ВДВС виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2012 року, яким з ДП
«КБ «Південне» на користь ОСОБА_3
стягнуто середньомісячний заробіток
за час вимушеного прогулу за період з 01
грудня 2011 року по 06 грудня 2012 року у
розмірі 106 829 грн. 80 коп.

У грудні 2012 року ДП «КБ «Південне»
сплатило стягувачеві 106 829 грн. 80 коп. з
утриманням податку та обов'язкових
платежів у сумі 19 829 грн. 80 коп., про що
повідомило заступника начальника
Красногвардійський ВДВС.

Звертаючись до суду зі скаргою, ДП «КБ
«Південне» посилалось на те, що, крім
визначеної у рішенні апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2012 року суми державний виконавець
стягнув із нього суму податку доходів
фізичних осіб та єдиного соціального
внеску у розмірі 19 292 грн. 96 коп., чим
порушив чинне законодавство та
безпідставно звільнив ОСОБА_3 від
сплати зазначених платежів і поклав
цей обов'язок на підприємство.

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України
«Про виконавче провадження», який діє в
новій редакції та є чинним на час як
ухвалення судового рішення, що
виконується, так і його виконання, у
разі виконання судового рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи
боржник є податковим агентом, який
виконує судове рішення, з
відрахуванням податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, що
належать до виплати стягувачу.

Крім того, згідно зі ст. 18 ПК України
податковим агентом визнається особа,
на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Із системного аналізу наведених норми
матеріального права вбачається, що у
разі виконання рішення суду про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу боржник, тобто
роботодавець, є податковим агентом,
який при виконанні судового рішення
вираховує податок на доходи фізичних
осіб та єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, що
належать до виплат стягувачу.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції про правомірність стягнення
із ДП «КБ «Південне» суми податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування окремо від сум,
що стягнуті за рішенням суду, є
передчасним, не ґрунтується на
наведених нормах ПК України та Закону
України «Про виконавче провадження».

У порушення вимог ст. ст. 214, 387 ЦПК
України на вказані вимоги закону уваги
не звернув, не перевірив чи
враховувались вказані суми при
ухваленні рішення суду, яке
виконується.

На зазначені підстави для скасування
рішення апеляційного суду посилався в
касаційній скарзі і заявник.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не може вважатися законною й
обґрунтованою та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Південне» ім. М.К. Янгеля»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова