АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Лазаренко В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2414/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
Антоненко Н.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.
при секретарі
Слащуку А.С.

за участю: позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 9 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну
формулювання причин звільнення та
відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 09.12.2013 в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу директора СШ №229
м. Києва від 30.08.1994 №331-к ОСОБА_2
звільнений з посади вчителя математики
за ст.40 п.1 КЗпП України від 30 серпня 1994
року у зв'язку зі скороченням кількості
класів і кількості годин по предмету,
який він викладав.

Виходячи з того, що належних та
допустимих доказів на підтвердження
обставин в обгрунтування позовних
вимог суду не надано, а також що позовні
вимоги пред'явлені до неналежного
відповідача і не грунтуються на
вимогах трудового законодавства,
чинного на час існування спірних
правовідносин, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Солом'янського
райсуду м. Києва від 09.12.2013 та ухвалити
нове рішення, яким заявлені позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач просив задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
доводів. Відповідач проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є
правильність формулювання причин
звільнення позивача з роботи на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
наказі директора СШ № 229 м. Києва від
30.08.1994.

Правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 був
звільнений з посади вчителя математики
30.08.1994 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням кількості
класів і кількості годин по предмету,
згідно копії наказу про звільнення від
30.08.1994 року за № 331-к (а.с.9).

З матеріалів справи також вбачається,
що між ОСОБА_2 та дирекцією середньої
загальноосвітньої школи № 229 у 1994 році
виникли спірні правовідносини,
пов'язані із звільненням позивача з
роботи з навчального закладу, питання
щодо якого, згідно чинного на той
момент законодавства України,
вирішував директор школи.

Згідно чинної натепер норми, а саме ч. 2
ст. 26 Закону України «Про загальну
середню освіту», питання призначення
та звільнення педагогічних
працівників віднесено до компетенції
районного управління освіти.

Як вбачається із позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції та
доводів апеляційної скарги, вимоги
ОСОБА_2 пред'явлені не до дирекції ЗСШ №
229, а до ОСОБА_3 як фізичної особи, який
був призначений на посаду директора
ЗСШ № 229 через декілька років після
звільнення ОСОБА_2 З огляду на таке
правильним є висновок суду першої
інстанції, що позивачем заявлено
вимоги до неналежного відповідача,
оскільки заявлені вимоги стосуються
прав та обов'язків роботодавця, а не
фізичної особи, яка займає керівну
посаду в навчальному закладі, де
працював позивач.

З вищенаведеного випливає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 не містять обставин, які
вказували б на порушення його трудових
прав з боку ОСОБА_3, крім того вимоги
позивача не підтверджені належними та
допустимими доказами у передбаченому
ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку і
матеріалами справи та встановленими
судом обставинами не підтверджуються,
а ґрунтуються лише на суб'єктивному
тлумаченні норм трудового
законодавства України позивачем.

З огляду на викладене доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків
суду, викладених в оскаржуваному
рішенні Солом'янського районного суду
м. Києва від 9 грудня 2013 року, не
спростовують і на їх правильність не
впливають. Передбачених ст. 309 ЦПК
України підстав для скасування
оскаржуваного рішення не встановлено,
а тому воно підлягає залишенню без
змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 9 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач

Судді