АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:
головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29.01.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3
про стягнення додаткових витрат по
оплаті вартості навчання, -

В С Т А Н О В И Л А

В жовтні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь
кошти в сумі 9400 грн додаткових витрат
по оплаті вартості навчання сина. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначає про те, що з відповідачем
перебувала з 1993 по 2000 рік у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час
навчається в Національній академії
внутрішніх справ України з 2012 року за
контрактом, закінчив перший курс, плата
за навчання в Академії складає 18 800 грн
за один рік навчання. У зв'язку з тим, що
не має змоги самостійно оплачувати
навчання сина, посилаючись на ст. 185 СК
України, просить про задоволення
позову.

Справа № 754/20637/13-ц № апеляційного
провадження 22-ц-796/4198/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Саламон
О.Б.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 29.01.2014 в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення додаткових витрат по оплаті
вартості навчання - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, позивачем подано апеляційну
скаргу, посилаючись на його
необґрунтованість. Апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції помилково зазначено, що
спірні правовідносини щодо
повнолітніх дітей регулюються Главою 16
СК України, коли позивач поставила
перед судом питання стягнути з
відповідача витрати, понесені нею
фактично за той період, коли їх син -
ОСОБА_3 був неповнолітнім і до цих
правовідносин повинні бути
застосовані саме норми ст. 185 СК
України. Вважаючи рішення суду таким,
що ухвалено при неналежній оцінці
наданих доказів, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з підстав викладених у ній, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
вважає рішення суду законним і
обґрунтованим, просив залишити його
без змін.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,що
підтверджується повідомленням про
вручення, причини неявки не повідомив,
а тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції,
виходив з недоведеності заявлених
вимог позивачем так як, вважав, що
додаткові витрати на неповнолітню
дитину стягувалися з відповідача за
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 10.03.2009. Сам факт продовження
навчання дитини у вищому навчальному
закладі є підставою для стягнення
аліментів на утримання дитини після
досягнення нею повноліття в порядку ст.
199 СК України, однак не є особливою
обставиною, яка породжує обов'язок
відповідача брати участь у додаткових
витратах на дитину в порядку ст. 185 СК
України.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що сторони по справі мають
від шлюбу повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.4)

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 10.03.2009 стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_3 аліменти у розмірі 300 грн.
щомісячно до досягнення ним повноліття
з наступною індексацією та додаткові
витрати у розмірі 100 грн. щомісячно на
період зайняття в секції з плавання,
(а.с.6-7)

14 січня 2010 року заочним рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав
(а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досяг повноліття.

З 2012 року ОСОБА_3 навчається в
Національній академії внутрішніх
справ України на денному відділенні.

У відповідності до Контракту, плата за
один рік навчання в Академії складає 18
800 грн. (а.с.10)

Як вбачається із пояснень позивача,
відповідач ухиляється від здійснення
її матеріального забезпечення,
зокрема, не допомагає сплачувати за
навчання, що не заперечується стороною
відповідача.

За змістом ст.141 СК України батьки мають
рівні права та обов'язки щодо дитини, в
тому числі і щодо її утримання.

При цьому, згідно ч.2 ст. 166 СК України
особа позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Згідно до ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
03.12.2013 стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина
ОСОБА_3 аліменти в розмірі 14 частини
його заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 23.07.2013 і до закінчення ним
навчання, але не більше ніж до
досягнення ним 23-х років, (а.с.83-86)

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину у разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції послався
на те, що витрати, про які зазначає
позивач, не відносяться до додаткових
витрат, які викликані особливими
обставинами, і мають забезпечуватися
аліментами.

Аліменти мають своєю метою забезпечити
нормальні матеріальні умови життя
дитини. У тих випадках, коли в силу
особливих, виняткових обставин
вимагаються поверх звичайних
додаткові витрати, цих коштів може
виявитися недостатньо.

До особливих обставин з якими
законодавець пов'язує стягнення
додаткових витрат на дитину
відносяться ті обставини, що пов'язані
з розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо.

Частина 1 статті 185 СК України закріплює
правило, відповідно до якого, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами. Дане положення стосується
особливих обставин, приблизний перелік
яких надається даною статтею. До таких
особливих обставин закон відносить
насамперед випадки, коли дитина, яка
знаходиться на утриманні батьків,
потребує додаткових витрат на неї у
зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені, як негативними
(хвороба), так і позитивними фактами
(схильність дитини до музики, що
потребує купівлі музичного
інструменту, або до певного виду
спорту, що вимагає додаткових
матеріальних витрат, або дитина
потребує оздоровлення та відпочинку
біля моря чи на гірському курорті). Такі
особливі обставини будуть
індивідуальними у кожному конкретному
випадку.

Додаткові витрати не є додатковим
стягненням коштів на утримання дитини.
Аліменти необхідні, щоб забезпечити
нормальні матеріальні умови для життя
дитини. В окремих випадках за наявності
особливих обставин, крім звичайних
витрат на дитину вимагаються
додаткові. Розмір додаткових витрат
повинен визначатися залежно від
передбачуваних або фактично понесених
витрат на дитину.

Водночас, саме по собі бажання матері
про навчання сина на контрактній
основі у навчальному закладі, який
обраний самою матір'ю на власний розсуд
і без згоди на це відповідача , не може
бути прийняте судом у якості
безумовної підстави для покладення на
платника аліментів обов'язку брати
участь у додаткових витратах, що є
наслідком реалізації такого бажання.

Навчання в учбовому закладі на
комерційній основі, безпосередньо не
пов'язані з особливостями розвитку
здібностей дитини, оскільки обов'язок
батьків піклуватися про здоровя
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя, тому вирішення
питання щодо здобуття дитиною освіти
має здійснюватись за погодженням з
батьками дитини та може бути
забезпечено лише при наявності
матеріальних можливостей у батьків
дитини.

Вивчивши матеріали справи, пояснення
представника відповідача, який
підтвердив відсутність згоди його
довірителя на оплатне навчання сина у
вузі, колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем не доведено
наявність додаткових витрат на дитину,
оскільки вони не належать до
додаткових витрат, так як не є
особливими обставинами в розумінні
статті 185 СК.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду першої інстанції,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Позовні вимоги належним чином
розглянуті судом першої інстанції,
всім дослідженим доказам дана належна
правова оцінка. Підстав для скасування
рішення суду з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
знаходить.

Н підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29.01.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти.

Головуючий:

Судді: