Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/888/14
Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 20 грудня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА :

27.09.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3,
в якому просило стягнути на його
користь з відповідачки заборгованість
за кредитним договором у розмірі 22 112
грн. 34 коп., посилаючись на те, що 12.12.2006
року між ним та відповідачкою було
укладено кредитний договір №б/н,
згідно якого, ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 5 300 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Однак, ОСОБА_3 порушувала вимоги
кредитного договору, а саме, не
виконувала в обумовлені строки
зобов'язання щодо сплати кредиту та
відсотків, тому змушено звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з підстав,
викладених у ньому, та просила їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка та її представник
заперечували проти задоволення позову.
ОСОБА_3 пояснила, що вона не укладала
кредитного договору з ПАТ «ПриватБанк»
та підпис, який є на заяві від її імені
про отримання кредиту, виконаний не
нею. Крім того, у заяві про оформлення
кредитної картки внесені недостовірні
про її відомості, а саме: сімейний стан,
прізвище матері, діти, місце роботи,
дохід, номер робочого телефону. Раніше,
Комунарським районним судом
м.Запоріжжя за невиконання умов
зазначеного кредиту був винесений
судовий наказ, який, у 2008 році за її
заявою рішенням суду був скасований у
зв'язку з наявністю спору про право.
Крім того, постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи від
08.07.2008 року підтверджено, що кредитну
картку оформив ОСОБА_4 без згоди на це
ОСОБА_3, жодних грошових коштів
відповідачка за оформлення кредитної
картки від ОСОБА_4 не отримувала.
Просили відмовити у задоволенні
позовних вимог через недоведеність
факту, що саме ОСОБА_3 отримала кредит у
ПАТ КБ «Приватбанк» та з урахуванням
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 20 грудня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з"ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

За змістом ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у повному задоволені
позову Банку, суд помилково виходив з
того, що для заявлення позовних вимог
Банку сплив строк позовної давності їх
пред'явлення.

З висновком суду про пропуск
Банком строку позовної давності
погодиться неможливо у звязку з
наступним

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Встановлено, що 12 грудня 2006 року
Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі

5 300 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% річних на
залишок заборгованості (а.с.7).

При оформленні кредитної картки
позичальник був ознайомлений і
погодився з Умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами
банку, що підтверджується його
підписом на заяві про видачу кредиту
(а.с.7 зворот).

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

В заяві про відкриття банківського
рахунку і отримання кредитної картки
відповідач зазначив про свою згоду з
тим, що вказана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту, Правилами
користування кредитною карткою і
Тарифами складають договір, укладений
між ним і банком про надання
банківських послуг (а.с.7).

Умовами і правилами надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг Банк відкриває клієнту
картковий рахунок, його вид і строк дії
визначений в заяві і в пам'ятці клієнта,
підписанням якої клієнт і Банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладання
договору являється дата відкриття
рахунку, зазначена в розділі «відмітки
Банку. Договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк. Погашення кредиту здійснюється
шляхом поповнення рахунку готівкою або
у безготівковому порядку. Строки і
порядок погашення кредиту (кредитного
ліміту, кредитної лінії) по платіжним
карткам з встановленим мінімальним
обов'язковим платежем наведений у
Пам'ятці клієнта, яка являється
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, і
частку заборгованості по Кредиту. При
порушенні строків платежів
позичальник зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми
позову. (п.п.3.1; 3.2; 5.2; 5.3; 8.6; 9.12 Умов і
правил надання банківських послуг
(а.с.-11).

Пам'яткою клієнта і Тарифами на
обслуговування продуктового ряду
«кредитка» передбачено щомісячне
погашення заборгованості по кредиту,
процентам і комісіям (мінімальний
платіж), розмір якого складає 7% від
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн. .

На порушення умов договору
позичальник взяті на себе зобов'язання
не виконував, передбачені умовами
договору платежі не вносив, у зв'язку із
чим станом на 31 серпня 2013 року має
заборгованість в загальній сумі - 22 112,34
грн., яка складається з наступного:

5130,70 грн. - заборгованість за
кредитом;

11706,85 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

3745,63 грн. - заборгованість по
комісії за коритсуванн кредитом; а
також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1029,16 грн. - штраф (процентна
складова) (а.с.4-6).

Відмовляючи у повному задоволені
позову Банку, суд помилково виходив з
того, що для заявлення позовних вимог
Банку сплив строк позовної давності їх
пред'явлення.

З висновком суду про пропуск Банком
строку позовної давності повністю
погодиться неможливо у зв'язку з
наступним

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції не дотримався вимог ст. 256 ЦК
України.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору -
протягом 12 місяців з моменту його
підписання, а якщо протягом цього
строку ні одна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов
і правил), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів - до кінця місяця, наступного
за звітним (див. тарифи на
обслуговування).

Таким чином, пам'яткою клієнта та
тарифами на обслуговування, які є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3
отримала кредитні кошти 12 грудня 2006
року, щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту жодного разу не
виконувала, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся 27 вересня 2013 року,
включивши до позовних вимог як всю
заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
(п.5.2, 5.3 Умов і правил, Тарифи і Пам'ятка)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 7%
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн. до
кінця місяця, наступного за звітним , а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту і процентів
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору
сторін та зміст зазначених правових
норм, слід дійти висновку про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116 цс13.

Таким чином, аналізуючи норми ст.ст.
261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку
про те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що позичальник почав
порушувати умови кредитного договору
уже з січня 2007 року - наступного місяця
після отримання кредиту. З відповідним
позовом до суду Банк звернувся у
вересні 2013 року. Заперечуючи проти
позову, відповідачка просила, у тому
числі про застосування строків
позовної давності (а.с.25). Зважаючи на
те, що умовами кредитного договору
передбачений обов'язок позичальника
щомісячно погашати кредит і відсотки у
розмірі 7% від залишку кредиту, з
урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК
України на користь кредитора підлягає
стягненню та частина позики, що
підлягала сплаті разом з нарахованими
процентами, а також несплачені до
моменту звернення кредитора до суду з
позовом щомісячні платежі (з
процентами) в межах позовної давності
щодо кожного із цих платежів.

У відповідності з умовами договору,
графіком погашення кредиту і додатково
наданим 14.03.2014 року Банком розрахунком,
з відповідача на користь Банку
підлягає стягненню заборгованість за
період з 31.08.2010 року по 31.08.2013 року у
розмірі 7886 грн. 02 коп., із яких : 5289 грн.
76 коп. - заборгованість за відсотками;
заборгованість по комісії - 1744 грн. 54
коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн.;
штраф (процентна складова) - 351 грн. 72
коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
про стягнення сум, що підлягали сплаті
боржником до 31 серпня 2010 року Банку
слід відмовити за пропуском строку
позовної давності.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

З ОСОБА_3 на користь Банку підлягає
стягненню заборгованість за період з
31.08.2010 року по 31.08.2013 року у розмірі 7886
грн. 02 коп., із яких : 5289 грн. 76 коп. -
заборгованість за відсотками;
заборгованість по комісії - 1744 грн. 54
коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн.;
штраф (процентна складова) - 351 грн. 72
коп.

Вимоги Банку про стягнення з
відповідачки заборгованості, що
виникла станом на 31 серпня 2010 року,
задоволенню не підлягають за пропуском
строку позовної давності.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК
України з ОСОБА_3на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» слід стягнути понесені
судові витрати на оплату судового
збору в суді першої та апеляційної
інстанції відповідно 229 грн.40 коп. та 114
грн.70 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 25 грудня 2013 року
у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 12 грудня 2006 року за період з 31
серпня 2010 року по 31 серпня 2013 року в
загальній сумі 7886 грн.02 коп., із яких :
5289 грн. 76 коп. - заборгованість за
відсотками; заборгованість по комісії -
1744 грн. 54 коп.; штраф (фіксована частина)-
500 грн.; штраф (процентна складова) - 351
грн. 72 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «Приватбанк»
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» 344
грн. 10 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: