Справа № 591/9970/13-ц
Провадження № 2/591/211/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого -
судді Мальованої-Когер В.В.

при секретарі -
Карпенко Д.В.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу позовом
ОСОБА_1, інтереси якого представляє
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору та поділ спільного
сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, який діє
за довіреністю від імені ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним позовом
та свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1
25.09.1998 року уклав шлюб з ОСОБА_3. Від
даного шлюбу вони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_9. 08.01.2008
року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано.
Однак, після розірвання шлюбу колишнє
подружжя примирилося та стало
проживати однією сім'єю. Під час
проживання однією сім'єю, як подружжя, 10
червня 2008 року вони за спільні кошти
придбали квартиру, що розташована за
адресою : АДРЕСА_1. Але в зв'язку з
погіршенням відносин між ними,
відповідачка ОСОБА_3 29.06.2012 року
подарувала вказану квартиру своїй
матері ОСОБА_4. Позивач та представник
позивача вважають, що слід визнати
договір дарування однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 від 29.06.2012 року ,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який
діяв від імені ОСОБА_4 недійсним,
внаслідок недодтримання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України,
зокрема те, що ОСОБА_1 не надавав ОСОБА_3
згоди як другого з подружжя на
укладання такого договору. Також,
просив постановити рішення, яким
здійснити поділ майна подружжя, а саме
кв. АДРЕСА_1, визнавши за ним право
власності на ? її частину відповідно до
ст. 60,70 СК України.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач вимоги підтримали
в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідачів та самі
відповідачі проти вимог заперечували
та зазначали, що спірне майно було
придбано ОСОБА_3 за кошти ОСОБА_4 для
останньої. Ніяких коштів на придбання
вказаної квартири позивач не надавав.
Крім того, квартира була придбана в той
час коли ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не перебували
у зареєстрованому шлюбі, а також не
перебували у фактичних шлюбних
відносинах. Тому вважають, що вимоги
позивача щодо поділу майна
необґрунтовані. Що стосується визнання
договору дарування недійсним , то вони
також на думку відповідачів не
ґрунтуються на законі. За таких
обставин, просять відмовити позивачу у
задоволенні його вимог в повному
обсязі.

В судовому засіданні сторона
відповідача свою позицію підтримала.

Суд дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторін, свідків, вивчивши
матеріали справи, дійшов висновку, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та
відповідачка ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 08.01.2008 року
(а.с.5).

10.06.2008 року ОСОБА_3 згідно договору
купівлі-продажу (а.с.33-35) придбала у
власність кв. АДРЕСА_1.

Згідно ст.60, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить їм на праві спільної
сумісної власності і у разі його поділу
частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст. 74 СК України, суд
врахував ті відносини що склалися між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме ту обставину,
що останні, в тому числі на момент
укладення договору купівлі-продажу
спірного квартири від 10.06.2008 року не
перебували у шлюбних відносинах .

Факт проживання однією сім'єю на час
укладення договору купівлі-продажу
квартири №? АДРЕСА_1 судом не
встановлено. Крім того, стороною
позивача не доведено такої обставини,
що ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 в
момент укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка, вели спільне господарство, мали
спільний бюджет та інші права та
зобов'язання, як подружжя. Зокрема в
судовому засіданні сам позивач ОСОБА_1
зазначав, що після розірвання шлюбу з
січня 2008 року він проживав окремо від
відповідачки, а з ОСОБА_1 вони
примирилися приблизно в грудні 2008 року-
січні 2009 року. Даний факт підтвердила і
відповідачка ОСОБА_3, а також
відповідачка ОСОБА_4, свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інші.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Таких
доказів стороною позивача суду не
надано.

Майно, яке набуте одним із колишнього
подружжя, а саме після розірвання
шлюбу, не може бути предметом поділу
майна подружжя. Оскільки судом
встановлено, що спірна квартира була
придбана відповідачкою після
розірвання шлюбу та коли позивач і
відповідачка ОСОБА_3 не перебували у
шлюбних відносинах як чоловік та жінка,
суд вважає безпідставною вимогою
позивача щодо поділу такого майна.
Також, слід зазначити, що ОСОБА_3 має
право вільно розпоряджатися будь-яким
майном, що належить її на праві
власності, яке придбано було нею поза
шлюбом і це не суперечить нормам
цивільного законодавства, в тому числі
ст. 203,328,346 ЦК України.

В суді стороною позивача не доведений
факт того, що спірна квартира була
придбана за спільні кошти подружжя та
являлося спільним сумісним майном
подружжя. В матеріали справи не надані
докази позивачем, які б достовірно
свідчили про внесення будь-якої суми
коштів ОСОБА_1 на придбання спірної
квартири, і на думку суду, з огляду на
вищезазначене, дані правовідносини
підлягають розгляду в іншій площині,
поза межами розгляду спору, яке
врегульоване сімейним законодавством.

Що стосується визнання договору
дарування недійсним , то на думку суду
вказана вимога позивача не ґрунтується
на законі, оскільки ОСОБА_3 мала право
розпоряджатися спірним майном на
власний розсуд, а отримання згоди на
відчудження такого майна ЦК та СК
України від позивача не передбачено.

Оскільки судом під час розгляду справи
було встановлено, що позивач під час
подання уточненої позовної заяви не
сплатив судовий збір за вимогою про
визнання договору недійсним з нього
підлягає стягненню судовий збір на
користь держави у розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
в зв'язку з необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і/н НОМЕР_1)
229,40 грн.судового збору за вимогою про
визнання договору недійсним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Сумської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Мальована-Когер В.В.

Повний текст рішення підписано 30.01.2014
року