Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/1527/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 16 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
даним позовом, в якому просила виселити
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову зазначала,
що 18 березня 2013 року
Володарсько-Волинський районний суду
Житомирської області ухвалив рішення
про припинення права власності ОСОБА_3
на 1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1
і визнано право власності за ОСОБА_2 за
вказаною вище часткою. До судового
рішення позивач була вже власником 2/3
частин спірної квартири.

Вказане рішення суду набрало
законної сили, але відповідач не
допускає її до власної квартири, тому
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 16 січня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим
рішенням, відповідач подала апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Посилається на порушення судом
вимог чинного законодавства, при цьому
грубо порушені її права як людини та
громадянина. Судом не було досліджено
чи має вона де проживати після
виселення, також суд не врахував ту
обставину, що їй не було виплачено
кошти за належну їй частину квартири,
права власності на яку вона була
позбавлена.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім`ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують або псують жиле приміщення,
або використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Статтею 321 ЦК України, передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Судом встановлено, що рішенням
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 18
березня 2013 року, яке залишене без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 05 червня 2013
року (а.с.9-13, 14-17), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання за
нею права власності задоволено.

Задовольняючи позов про виселення, суд
виходив з того, з чим і погоджується
колегія суддів, що спільне
використання квартири є неможливим у
зв'язку з тим, що між сторонами існують
неприязні відносини, позивач
одноособово є власником спірного
житла. Відповідач не допускає ОСОБА_2 до
власної квартири, не дає ключі від
квартири, вчиняє сварки, тобто вчиняє
такі дії, що роблять неможливим для
проживання в одній квартирі обох
сторін, що підтверджується копіями
відповідей з Іршанської селищної ради
Володарсько-Волинського району та
матеріалами перевірки правоохоронних
органів (а.с.21-23).

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що суд не врахував, що їй
немає де проживати після виселення та
що остання не отримала кошти за належну
їй частину квартири, права власності на
яку вона була позбавлена , є
безпідставними.

Так, встановлено, що ОСОБА_3 є власником
?? частини трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, має там право і можливість
проживати, а ОСОБА_2 внесла кошти на
депозитний рахунок суду вартості
частки квартири відповідача (а.с. 15-16, 96).

Таким чином, з врахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, не ґрунтуються на
доказах та законі. Суд першої
інстанції перевіривши доводи сторін, в
повному обсязі визначився із
характером спірних правовідносин і
постановив законне і обґрунтоване
рішення, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді