Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Десята Київська державна
нотаріальна контора, Головне
управління юстиції у місті Києві про
визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, яка
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з якою
вони проживали однією сім'єю, що
встановлено рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 04.11.2010
року. Після смерті ОСОБА_3 залишилася
спадщина - однокімнатна квартира
АДРЕСА_1. Вона (позивач) 03.02.2010 року
звернулася до 10-ї Київської
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, де і дізналася, що
ОСОБА_3 заповіла квартиру на користь
ОСОБА_2, яка стверджує, що є родичкою
померлої, але до нотаріальної контори
не подала відповідні документи, не
ідентифікувала себе, як особу, якій
дійсно померла заповіла вказану
квартиру. 20.02.2010 року до 10-ї Київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини
звернулася і ОСОБА_2, яка подала копію
заповіту. Вказаний заповіт був
посвідчений на ім'я ОСОБА_2 24.02.2009 року
державним нотаріусом 10-ї Київської
державної нотаріальної контори та
внесений в реєстр за №2-143. 03.02.2010 року
було відкрито спадкову справу щодо
майна померлої ОСОБА_3 Зазначений
заповіт вона (позивач) вважає
недійсним. Було порушено вимоги щодо
форми та посвідчення заповіту. Так
висновком експерта встановлено, що
заповіт посвідчувався у той час, коли
ОСОБА_3 не могла самостійно читати. Отже
спірний заповіт було посвідчено
нотаріусом всупереч вимогам ч.2 ст.1248 ЦК
України, без дотримання вимог ст.ст.5, 6, 7
Закону України "Про нотаріат", п.158
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
згідно якої у випадках, якщо заповідач
через фізичні вади не може сам
прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбутися у присутності
не менше як двох свідків, що
передбачено і статтями 1248, 1253 ЦК
України. Крім цього, нотаріус має
перевіряти перед вчиненням дій щодо
складання правочину правоздатність та
дієздатність осіб, що їх укладають,
їхнє дійсне волевиявлення. У разі, коли
заповідач не може сам прочитати текст
заповіту, посвідчувальний напис
передбачає обов'язкове зазначення
причини, з якої заповідач не може
прочитати текст заповіту особисто
уголос, що за його дорученням в його та
нотаріуса присутності текст заповіту
до його підписання уголос зачитаний
запрошеними ним свідками, з
зазначенням прізвища, імені по
батькові свідків, місця їх реєстрації
або переважного проживання. В
порушення цих вимог державний нотаріус
Домашенко В.В. не перевірив розуміння
заповідачкою укласти саме таку форму
правочину, тому, враховуючи вік
заповідачки ОСОБА_3 (83 роки), а також
враховуючи її фізичні вади -
неможливість читання тексту заповіту,
заповіт був посвідчений з порушенням
вимог законодавства і він є нікчемним
на підставі ст.215 ЦК України. Крім
зазначеного, у відповідача ОСОБА_2 була
на руках копія заповіту, яку вона
надала нотаріусу разом із заявою про
прийняття спадщини, про заповіт вона
знала, оскільки була присутньою в
нотаріальній конторі 24.02.2009 року. Тобто,
державним нотаріусом в порушення вимог
ст.1255 ЦК України було розголошено всі
відомості складеного ОСОБА_3 заповіту
і ОСОБА_2 дійсно перебувала разом з
ОСОБА_3 під час складання цього
заповіту, а отже приймала активну
участь в його складанні та впливала на
спадкодавця шляхом допомоги складання
заповіту на свою користь. ОСОБА_2 також
могла допомогти ОСОБА_3 прочитати
заповіт та сказати що потрібно в ньому
написати і де підписати, що також
вплинуло на вільне волевиявлення
померлої ОСОБА_3 скласти заповіт у
такій формі та за таким текстом.
Відповідно до вимог ст.ст.5, 8 Закону
України "Про нотаріат", п.7 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України - нотаріус має
зберігати нотаріальну таємницю.
Доказом розголошення таємниці
заповіту є власноручно написана
розписка ОСОБА_2, згідно якої остання
засвідчила, що вона відмовляється від
права власності на квартиру по
заповіту. В судовому засіданні позивач
та її представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, просили їх
задовольнити та визнати спірний
заповіт нікчемним, зобов'язати Десяту
Київську державну нотаріальну контору
внести зміни в Спадковому реєстрі
шляхом анулювання запису про
реєстрацію заповіту. Позивач пояснила,
що з померлою ОСОБА_3 вона була знайома
з 1956 року. Вона (позивач) була постійно з
ОСОБА_3, поховала її. У ОСОБА_3 було
вибите око. Вважає, що ОСОБА_3 не могла
розуміти що підписує, вона останні роки
не усвідомлювала своїх дій. На час
підписання спірного заповіту вона
(позивач) з ОСОБА_3 не була, так як
захворіла та знаходилася у свого сина,
цим скористалася сторона відповідача.
Представник позивача підтримала всі
обгрнутування, викладені в позовній
заяві щодо позовних вимог, всі
зазначені нормативні акти. Про
наявність заповіту позивач дізналася
після смерті ОСОБА_3, про стан зору
ОСОБА_3, про те, що вона не могла
прочитати текст дізналася позивач під
час розгляду першої справи в суді.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
позовні вимоги не визнали, просили
відмовити в їх задоволенні. ОСОБА_2
пояснила, що ОСОБА_3 є її бабусею та
рідною тіткою її (ОСОБА_2.) матері. Вона
приїжджала до ОСОБА_2, бачила там пару
разів позивачку. ОСОБА_3 хотіла на неї
(ОСОБА_2.) оформити свою квартиру, що і
зробила. В нотаріальну контору вона
(ОСОБА_2.) не ходила з ОСОБА_3, не була
присутня під час складання та
посвідчення заповіту, оплат за
вчинення нотаріальних дій не
здійснювала. Скласти на її (ОСОБА_2.) ім'я
заповіт це було бажання ОСОБА_3
Представник відповідача заперечив
щодо позовних вимог, вони є
безпідставні, нотаріусом було
правильно, у відповідності до вимог
законодавства, оформлено спірний
заповіт.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися, надали суду заяви з
проханням розглядати справу у
відсутності їх представників та
письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні було заслухано
пояснення експерта Зосіменко В.В., який
підтримав висновок судово-медичної
експертизи №98, складений 05.04.2011 року,
яка проводилася за його участю та за
участю ще двох експертів. Зазначив, що
експертиза проводилася по медичній
документації, із якої останній запис
щодо офтальмологічного статусу
датується 28.10.2004 року.

Вислухавши пояснення позивача, її
представника, відповідача, її
представника, заслухавши експерта
Зосіменко В.В., дослідивши матеріали
справи та приєднану справу в двох томах
2-156/11, 2/755/2083/13, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не знайшли
свого підтвердження в суді та не
підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_3, що підтверджено
свідоцтвом про смерть, виданим
Відділом РАЦС Дніпровського РУЮ у
місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий
запис №669. З наданого до справи
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом Десятої Київської
державної нотаріальної контори 24.02.2009
року, слідує, що за свого життя ОСОБА_3
заповіла на випадок своєї смерті
належну їй на праві особистої
власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2
(відповідачу).

Десятою Київською державною
нотаріальною конторою була заведена
спадкова справа щодо майна померлої
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року за заявою
ОСОБА_1, а в подальшому була подана і
заява від ОСОБА_2, що підтверджено
копією спадкової справи, що міститься в
матеріалах цивільної справи.

Відповідно до рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 04.11.2010
року було встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 (позивача ) з
померлою ОСОБА_3 з січня 2004 року по день
смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В
даному рішенні зазначено, що факт
встановлюється для набуття ОСОБА_1
права на спадкування за законом в
четверту чергу.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася вже
до суду з позовом про визнання
вказаного заповіту недійсним,
підставами цього зазначала ст.225 ЦК
України, а саме, що ОСОБА_3 склала
заповіт в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла ними керувати за станом здоров'я,
віком. Відповідно до рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 03.04.2013 року в задоволенні
позову було відмовлено. Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від
23.07.2013 року зазначене рішення
Дніпровського районного суду залишено
буз змін, набрало законної сили.

В матеріалах вказаної справи містяться
висновки експертиз. Так, згідно акту №74
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 25.01.2013 року ОСОБА_3 за
своїм психічним станом у період часу,
до якого відноситься складання
заповіту (24.02.2009 рік), усвідомлювала
значення своїх дій та могла керувати
ними. Згідно висновку №98
судово-медичної експертизи від 05.04.2011
року встановлено, що дані наданої
медичної документації на ім'я ОСОБА_3
дозволяють стверджувати про те, що
станом на лютий 2009 року (за умов не
проведення їй оперативного лікування
лівого ока після жовтня 2004 року)
гострота зору у останньої не
перевищувала 0,2, яка не корегувала,
тобто ОСОБА_3 не могла читати навіть
друкований текст з висотою букв не
менше 4 мм і шириною букв біля 1 мм.
Вищевказане повністю виключає
можливість читання ОСОБА_3 в лютому 2009
року тексту, який міститься в заповіті
від 24.02.2009 року. Об'єктивні
офтальмологічні дані щодо правого ока
свідчать про те, що ОСОБА_3 не була
сліпою на праве око. В рішенні
Дніпровського районного суду міста
Києва від 03.04.2013 року зазначено, що
враховуючи вказані висновки судових
експертиз, а також те, що в тексті
заповіту ОСОБА_3 власноручно написала
про те, що текст заповіту прочитано нею
в голос, суд прийшов до висновку, що
доводи позивача щодо повної сліпоти
ОСОБА_3 та неможливості останньої
прочитати підписаний заповіт, є
необгрунтованими й не можуть бути
прийняті як підстава для визнання
заповіту недійсним.

По позову, за яким приймається дане
рішення, позивач ОСОБА_1 зазначила вже
інші підстави - порушення нотаріусом,
який посвідчував спірний заповіт,
вимог законодавства щодо форми та
посвідчення заповіту та щодо порушення
таємниці заповіту, посилаючись на
вимоги Правил нотаріального
діловодства, Закон України "Про
нотаріат", Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, вимоги ст.ст.1251-1252 ЦК України.

Під час розгляду справи стороною
позивача не було надано жодного доказу
до вказаних позовних вимог. Посилання
на те, що ОСОБА_3 не могла читати текст
заповіту, спростовані рішенням
Дніпровського районного суду міста
Києва від 03.04.2013 року, яке набрало
законної сили, в якому ці факти вже
перевірялися та є встановленими. При
цьому судом враховуються вимоги ст.61 ЦК
України.

Щодо порушень нотаріусом під час
посвідчення спірного заповіту
нотаріальної таємниці, розголошення
таємниці встановлено, що доказів цьому
також не надано. Посилання на те, що
відповідач ОСОБА_2, була в день
складання, посвідчення спірного
заповіту в Десятій державній
нотаріальній конторі, що вона була
присутня під час підписання заповіту,
що вона впливала на вільне
волевиявлення померлої ОСОБА_3 скласти
заповіт - є безпідставні, бездоказові.
Жодного доказу цьому чи посилання на
наявність таких доказів не було надано
стороною позивача. Той факт, що
відповідач ОСОБА_2 була обізнана про
зміст спірного заповіту, як стверджує
сторона позивача, не є доведеним. Слід
зазначити і те, що навіть при умові, що
відповідач була ознайомлена з
складеним ОСОБА_3 заповітом, мала його
на руках, дане не є незаконними діями,
підставами для визнання заповіту
недійсним.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставні та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 61 ЦК України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особо щодо
якої встановлено ці обставини.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.1247, 1248 ЦК України, Законом України
"Про нотаріат", Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, ст.ст.60, 61, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Десята Київська
державна нотаріальна контора, Головне
управління юстиції у місті Києві про
визнання заповіту нікчемним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: