Справа № 462/8329/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/2463/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 03 лютого 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 03 лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ
"Правекс Банк" про зобов'язання
повернутись до виконання умов договору
№3889-023/11Р від 12.09.2011 року в частині
здійснення зарахування коштів на
погашення суми кредиту та нарахування
відсотків.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
районний суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, зокрема, обставини щодо
невиконання умов договору
позикодавцем, що і було предметом
оскарження. Вважає, що покликання суду
першої інстанції на ст.ст. 627, 629, 638 ЦК
України є безпідставними, оскільки
позивачем не оспорюється сам факт
добровільного укладення договору чи
його зміст, а навпаки звертається увага
суду, що відповідач не виконує таких
умов. Вказує, що позивач, як і раніше,
так і надалі виконує свої зобов'язання
за умовами договору, що
підтверджується копіями платіжних
документів.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_3, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що
дії відповідача щодо зміни у графіках
погашення кредитних зобов'язань не є
незаконними та такими, що порушують
права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору та
визначенні умов договору.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Районним судом встановлено, що 12
вересня 2011 року між ПАТ КБ
„Правекс-банк" та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 3889-023/11 Р. Згідно
умов договору банк має право надати
позичальникові кредит в національній
валюті на загальну суму 182750 грн., а
позичальник зобов'язується повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі у строки,
передбачені цим договором. Кредит
надається позичальникові строком з 12
вересня 2011 року до 12 вересня 2018 року зі
сплатою 16,49 % річних.

Згідно листа № 38043/85 від 12.11.2012 року
відповідач надав позивачу роз'яснення
щодо змін у графіках погашення
кредитних зобов'язань, в зв'язку із чим
база для розрахунку процентів
змінилась, вказав, що кошти, внесені
позивачем, які залишались після
автоматичного погашення відповідно до
графіка, співробітники відділення
направляли в ручному режимі або на
наступний день після оплатної дати, або
через декілька днів на погашення тіла
кредиту. Також позивачу було додатково
повідомлено про необхідність
підписання відповідних додаткових
угод.

З виписок банку вбачається, що кошти,
внесені позивачем, зараховувались на
рахунки на погашення позикової
заборгованості та погашення відсотків
згідно договору № 3889-023/11 Р від 12.09.2011
року.

Жодних обґрунтованих доводів того, що
внаслідок зміни у графіках погашення
кредитних зобов'язань позивач втратив
не менше 600 грн. ним не наведено та
доказів цього не подано.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб або державні та
суспільні інтереси (частини перша та
друга статті 3 ЦПК), то суд повинен
встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. в справі
№1-10/2004 Конституційний суд України
визначив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

Оскільки жодне цивільне право ОСОБА_2
відповідачем не порушено, то районний
суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні його позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: