Справа №784/21/14 28.01.2014 28.01.2014 28.01.2014
Провадження №22-ц/784/497/14 Суддя по 1
інстанції - Павлова Ж.П.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
У х в а л а

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Богатирьовій В.А.,

за участю:

- представника заявника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

- представника заінтересованої особи -
Центрального відділу ДВС - ОСОБА_4,

- заінтересованої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6

на ухвалу Заводського районного суду
м. Миколаєва від 12 грудня 2013 року,
постановлену за скаргою ОСОБА_2 на дії
та бездіяльність Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області,

в с т а н о в и л а :

20 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду зі скаргою на дії та
бездіяльність Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Центральний відділ ДВС).

Заявник зазначав, що на
примусовому виконанні у Центральному
відділі ДВС з серпня та листопада 2012
року знаходяться два виконавчі листи
про стягнення аліментів з
ОСОБА_2, а саме:

- виконавчий лист № 2/1412/3398/12,
виданий Заводським районним судом
м. Миколаєва 10 серпня 2012
року про стягнення аліментів на
користь ОСОБА_5 на утримання доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частки від усіх видів заробітку
(доходу) до повноліття дитини,
починаючи з 5 квітня 2012 року; за цим
виконавчим листом 27 листопада 2012 року
відкрито виконавче провадження № 35
406652;

- виконавчий лист № 2/1412/4747/12,
виданий Заводським районним судом
м. Миколаєва 19 листопада
2012 року про стягнення на користь
ОСОБА_5 аліментів на її утримання по 1000
грн. щомісячно до досягнення дитиною
трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2;
за цим виконавчим листом 23 серпня 2012
року відкрито виконавче провадження
№ 33973379.

Заявник посилався на те, що державним
виконавцем вказані виконавчі
провадження безпідставно не були
об'єднані в одне виконавче провадження,
а також щодо нього протиправно
збиралась інформація про його доходи,
в зв'язку з чим просив визнати такі
дії та бездіяльність державного
виконавця неправомірними та
зобов'язати державного виконавця
об'єднати всі виконавчі проводження в
одне.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
просила ухвалу суду скасувати та
постановити нову про задоволення
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України
передбачено, що у разі встановлення
обґрунтованості скарги на рішення, дії
чи бездіяльність державного
виконавця, суд визнає їх
неправомірними і зобов'язує державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновити його порушені права чи
свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги (ч. 3 ст. 387 ЦПК
України).

Відповідно до вимог ст. 11 Закону
України від 21 квітня 1999 року з
наступними змінами «Про виконавче
провадження» (далі - Закон), державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачені цим Законом заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
він здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Зокрема, державний
виконавець має право з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
інформацію, у тому числі конфіденційну,
необхідну для проведення виконавчих
дії.

Згідно із ст. ст. 12, 90 Закону боржник
зобов'язаний надавати достовірні
відомості про свої доходи та майно,
про зміну місця проживання чи місця
знаходження(у тому числі про зміну
місця реєстрації) або місця роботи
(отримання доходів).

Порядок стягнення аліментів,
визначення заборгованості за
аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), а також виконання
таких рішень врегульовано ст. 74 Закону,
ст. 195 СК України, а також пунктами 7.13 -
7.24 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року
№512/5 (з наступними змінами) та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
2 квітня 2012 року № 489/20802.

За змістом вищезазначених вимог
закону, державний виконавець у разі
надходження виконавчого документа про
стягнення аліментів у день відкриття
виконавчого провадження повинен
підрахувати розмір заборгованості зі
сплати аліментів, виходячи із
фактичного заробітку (доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості у твердій грошовій
формі або у відсотковому відношенні.
Якщо боржник в цей період не працює,
заборгованість визначається виходячи
з середньомісячної заробітної плати
для даної місцевості. Після отримання
достовірної інформації про джерела
доходів боржника та їх розмір
державний виконавець здійснює
перерахунок заборгованості та
повідомляє про нього стягувача та
боржника.

З осіб, які працюють за контрактом в
іноземних державах і одержують
заробітну плату тільки за кордоном,
аліменти стягуються в порядку та
розмірах, передбачених законом.

За наявності спору питання про розмір
заборгованості по аліментах
вирішується за заявою заінтересованої
особи судом у порядку, встановленому
законом.

Як вбачається із матеріалів справи та
дослідженого судом апеляційної
інстанції зведеного виконавчого
провадження № 40898402, на примусовому
виконанні у Центральному відділі ДВС
знаходяться два виконавчі листи про
стягнення аліментів з ОСОБА_2, а саме:

- виконавчий лист № 2/1412/3398/12,
виданий Заводським районним судом
м. Миколаєва 10 серпня 2012
року про стягнення аліментів на
користь ОСОБА_5 на утримання доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частки від усіх видів заробітку
(доходу) до повноліття дитини,
починаючи з 5 квітня 2012 року; за цим
виконавчим листом 27 листопада 2012 року
відкрито виконавче провадження № 35
406652;

- виконавчий лист № 2/1412/4747/12,
виданий Заводським районним судом
м. Миколаєва 19 листопада
2012 року про стягнення на користь
ОСОБА_5 аліментів на її утримання по 1000
грн. щомісячно до досягнення дитиною
трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2;
за цим виконавчим листом 23 серпня 2012
року відкрито виконавче провадження
№ 33973379.

Постановами державного
виконавця від 22 листопада 2013 року ВП
№ 33973379 та ВП № 35406652 були
об'єднані в зведене виконавче
провадження № 40898402.

Із матеріалів зведеного
виконавчого провадження вбачається,
що заборгованості по виконавчому
листу № 2/1412/4747/12 щодо стягнення
аліментів з боржника в сумі 1000 грн. на
користь ОСОБА_5 не було.

Проте, за іншим виконавчим листом №
2/1412/3398/12 про стягнення аліментів на
утримання дитини, за яким розмір
аліментів для сплати боржником
визначався як для непрацюючої особи,
виходячи з середньомісячної
заробітної плати для даної місцевості,
існувала заборгованість в сумі 1 118,83
грн. станом на 11 грудня 2013 року.

Із матеріалів справи також
вбачається, що посилаючись на
порушення прав малолітньої дитини,
стягувач ОСОБА_5, починаючи з вересня
2012 року неодноразово зверталася до
державної виконавчої служби із заявами
про те, що ОСОБА_2, з метою заниження
сплати аліментів на дитину, приховує
місце роботи та доходи, надає
неправдиву інформацію про його
перебування в Росії. Тоді як, він на
підставі контрактів працював на суднах
іноземних компаній в якості
суднового механіка.

Зазначені стягувачем обставини
підтверджуються копіями
загранпаспорта та посвідчення моряка
на ОСОБА_2, довідками
компанії-посередника, яка здійснювала
його працевлаштування на судна
іноземних компаній.

Отже, здійснюючи запит до Державної
міграційної служби України, до
банківської установи про рух коштів на
рахунках боржника, а також вимагаючи
від боржника надати довідку про місце
роботи та доходи, державний
виконавець діяв в межах наданий йому
повноважень з дотриманням чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
державний виконавець об'єднав вказані
виконавчі провадження в одне зведене
лише 22 листопада 2013 року, а здійснюючи
запити до відповідних установ,
посилався на номер виконавчого
провадження за яким заборгованість
відсутня, не впливає на правильність
висновків суду першої інстанції,
оскільки зазначене не порушує
законних прав та інтересів
стягувача.

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315, 387 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити, а ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: