У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І., суддів:
Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М.,
Журавель В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 12 червня 2013
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 03 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що 25 грудня 2011
року на автодорозі Кременчук-Соснівка
Мелітопольського району Запорізької
області сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю ОСОБА_8, який керував
автомобілем IVECO 120 EIS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_9, та за участю ОСОБА_7,
який керував автомобілем RENAULT,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
з бортовим причепом SCHWARZMULLER, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, що
належить йому на праві власності. При
цьому бортовому причепу SCHWARZMULLER
завдані значні механічні пошкодження.

Просив стягнути з відповідачів
спричинену майнову шкоду у розмірі
20 260 грн та моральну шкоду у розмірі
20 тис. грн.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 червня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь
ОСОБА_6 20 260 грн на відшкодування
майнової шкоди. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 03 жовтня
2013 року рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 червня 2013 року у частині
солідарного стягнення з ОСОБА_9
та ОСОБА_8 скасовано, у задоволенні
позову до ОСОБА_9 відмовлено. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_8 відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що 25 грудня 2011 року на
автодорозі Кременчук-Соснівка
Мелітопольського району Запорізької
області на 6 км ОСОБА_7 керував
автомобілем RENAULT, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, з бортовим
причепом SCHWARZMULLER, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3. Зазначений
бортовий причеп від'єднався від
автомобіля та виїхав на смугу
зустрічного руху, де зіткнувся з
автомобілем IVEСO 120 EIS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_9
Автомобілем IVEСO 120 EIS керував ОСОБА_8

Право власності на бортовий причеп
SCHWARZMULLER, державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, належить ОСОБА_6, що
підтверджується технічним паспортом
серії НОМЕР_4 (а.с. 5).

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_6 було спричинено майнову
шкоду у розмірі 20 260 грн, що
підтверджується рахунком-фактурою від
02 січня 2012 року та актом виконаних
робіт від 22 січня 2012 року № 124
(а.с. 7−?8).

Постановою апеляційного суду
Запорізької області від 07 лютого 2013
року скасовано постанову
Приазовського районного суду
Запорізької області від 26 січня 2012 року
про притягнення ОСОБА_7 до
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 124 КУпАП, провадження у
справі закрито. Зазначено, що
достовірні докази про порушення
ОСОБА_7 вимог п. 31.1 та п. 1.5 Правил
дорожнього руху відсутні, оскільки не
доведено, що від'єднання причепу від
автомобіля відбулося саме з його вини.

Згідно з висновком комісійної
автотехнічної експертизи від 08 січня
2013 року в діях водія ОСОБА_7, при
заданому механізмові пригоди, до
моменту руйнування причіпного
пристрою причепу невідповідностей п. 1.5
Правил дорожнього руху не вбачається.
Водій ОСОБА_8 з моменту засліплення не
вжив заходів до зупинки автомобіля IVEСO
120 EIS, тому його дії, при заданому
механізмові пригоди, не відповідали
вимогам п. 19.3 Правил дорожнього руху.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення: а) наявність
шкоди; б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між шкодою та поведінкою заподіювача;
г) вина.

Разом з тим із матеріалів справи
вбачається, що цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу IVECO 120 EIS,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
ОСОБА_9 застрахована в АТ
«ПРОСТО-страхування» згідно з полісом
від 27 липня 2011 року №
АА/5764396 (а.с. 81).

Відповідно до вимог ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) ОСОБА_9 27 грудня
2012 року повідомив страхову компанію
про настання страхового випадку (а.с.
162).

Таким чином, висновки апеляційного
суду про те, що з часу виникнення
пригоди жодна з осіб, за участю яких
трапилася пригода, не подала до
страхової компанії заяву про страхове
відшкодування, не ґрунтуються на
матеріалах справи. Докази відмови у
здійсненні страхового відшкодування
на підставі ст. 37 зазначеного Закону
відсутні.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно з п. 16 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» питання про
відшкодування шкоди особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону обов'язку
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено відповідний договір,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

На вказані вимоги закону апеляційний
суд уваги не звернув, не встановив
фактичні обставини справи, тому
рішення суду першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 03 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І.
Євтушенко Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель І.М. Завгородня О.М.
Ситнік