Справа № 463/931/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/238/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю : позивача ОСОБА_2,
представника ЛМКП«Львіводоканал» - Пиж
Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 02 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівського
комунального підприємства "Віра",
Львівського комунального підприємства
"Господар", третіх осіб: Львівської
міської ради, Львівського міського
комунального підприємства
"Львівводоканал" про перерахунок
вартості послуг і повернення
неправомірно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю
вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується з рішенням. Стверджує, що
він як споживач житлово-комунальних
послуг оплачує їх, оскільки його
зобов'язує договір, однак послуги
надаються не якісно та ціна на них
завищена, що суперечить умовам
договору укладеного між ними. Зокрема,
апелянт зазначає, що ним за період з
01.01.2009 року по 02.09.2013 року було
переплачено 383 грн.52 коп. На думку
апелянта, суду необхідно було
керуватися Постановою КМУ №529 від
20.05.2009 року, а не рішенням Львівської
міської ради, оскільки Постанова має
вищу юридичну силу, а відтак висновок
суду про безпідставність вимоги
позивача про здійснення перерахунку
оплачених послуг за період з 01.01.2009 року
по 01.04.2013 року є неправдивим та
незаконним. Крім цього, апелянт вважає,
що у ЛКП «Господар» не було права на
розсилання мешканцям району
повідомлення-вимоги про оплату послуг,
яких не надавало і отримало кошти
незаконно за період з 18.01.2013 року по
02.09.2013 року, оскільки є незрозумілим
питання реорганізації чи ліквідації
ЛКП «Віра».Вважає неправильним
висновок суду щодо його пільги дитини
війни. Суд повинен був застосувати
Закон України «Про соціальний захист
дітей війни», який має вищу юридичну
силу, а умисно застосував постанову
Кабінету Міністрів України від 21.07.2005
року №630 відповідно визначивши пільгу
25 відсотків як на одну особу, а не 25
відсотків від наданих послуг на всіх
членів сім'ї.

Також вважає неправильним висновок
суду щодо питання ліквідації чи
реорганізації ЛКП «Віра». Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
третьої особи Пиж Г.Я., вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2
зареєстрований та проживає за адресою
АДРЕСА_1 обслуговування якого здійснює
ЛКП «Віра».

Відповідно до рішення Львівського
міськвиконкому №30 від 18.01.2013 року «Про
передачу житлових будинків, які
перебувають на балансі ЛКП «Віра» та
ЛКП-503 з 01.02.2013 року житловий будинок у
якому проживає сім»я позивача передано
на баланс ЛКП «Господар».

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
визначено порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники повинні
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

В судовому засіданні першої інстанції
та в суді апеляційної інстанції
позивач пояснив, що між ним та ЛКП
«Віра» 01.01.2009 року було укладено
договір про надання
житлово-комунальних послуг по місцю
його проживання у АДРЕСА_1 ( а. с. 6-12).

Судом встановлено, що тарифи на послуги
з холодного та гарячого водопостачання
визначені у договорі.

Судом належно зазначено, що тарифи на
послуги залежать від нормативного
акта, який діє в даній місцевості на
відповідний час та зазначено, що такі
відповідають рішенню Львівської
міської Ради №667 від 27.06.2008 року (а.с.73-75)
із відповідними змінами станом на
12.03.2010 року.

Рішенням Львівської міської Ради №102
від 28.01.2011 року тарифи змінено( а.с.77-78).

Рішенням Львівської міської Ради №1082
від 28.12.2011 року черговий раз змінено
тарифи на центральне водопостачання та
водовідведення і відповідно остання
ціна таких 3,98 грн./куб.м та 1,74 грн./куб.м .

При вирішенні справи в цій частині
позовних вимог, суд підставно
посилався на постанову Національної
комісії регулювання електроенергетики
України № 56 від 20.01.2011 року та постанову
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг №240 від 07.12.2011 року
та визначені у ній тарифи на центральне
водопостачання та водовідведення.

Доводи апелянта, що відповідач повинен
був керуватися постановою Кабінету
Міністрів України №529 від 20.05.2009 року, а
не рішеннями Львівської міської Ради
суперечить змісту самої постанови, яка
зазначає, що формування та зміна
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, повинно відбуватися згідно
«Порядку формування тарифів та послуг
з утримання будинків та споруд і
прибудинкових територій», що
затверджений вище зазначеною
Постановою і який поширюється на
суб»єктів господарювання всіх форм
власності, що надають послуги.
Зазначений «Порядок формування
тарифів на послуги…» передбачає
процедуру формування тарифу де в
кінцевому результаті зазначено, що
послуги надаються відповідно до
затвердженого (погодженого) рішенням
органу місцевого самоврядування
тарифу, його структури, періодичності
та строків надання послуг. Таке рішення
є невід»ємною частиною Договору про
надання послуг .

Отже, висновок суду першої інстанції
про нарахування послуг за центральне
водопостачання та водовідведення на
підставі рішення Львівської міської
Ради як органу місцевого
самоврядування відповідає вимогам
Постанови Кабінету Міністрів України
№529 від 20.05.2009 року.

Доводи апелянта про те, що комунальним
підприємством нараховувалися послуги
по нових цінах, а переукладення
договору з ним не було не заслуговує на
увагу, оскільки умовами договору
передбачений порядок оплати послуг у
випадку зміни тарифів і комунальне
підприємство законно здійснювало
нарахування послуг по нових тарифах.

Відтак, вимога позивача ОСОБА_2 про
здійснення перерахунку оплачених
послуг за період з 01.01.2009 року по 01.04.2013
року та повернення 383,52 грн.
переплачених послуг є безпідставною.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
дитиною війни, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.54) та має
пільги відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Доводи апеляційної скарги, що
відповідач зобов»язаний був провести
розрахунок пільги виходячи із
загальної норми питомого
водопостачання холодної води, а не
визначення його частки та застосування
пільги саме до частки спожитої ним води
спростовується п.п.3 п.22 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води та
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року №630.

Отже, правильними є висновки суду
першої інстанції про те, що розрахунок
вартості послуг проводиться із
врахуванням наявної пільги позивача в
розмірі 25% , виходячи із його частки, а
не із загальної кількості наданих
послуг всім членам сім»ї.

Щодо доводів апеляційної скарги в
частині проведення перерахунку послуг
за весь період з 2009 року відповідачем
ЛКП «Господар», такі спростовуються
витягом із Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців( а.с.52-53), із якого
вбачається, що ЛКП «Віра» не є
ліквідовано. З лютого 2013 року будинок у
якому проживає сім»я позивача
переданий на обслуговування ЛКП
«Господар», хоч останній офіційно не
визначений правонаступником прав та
обов»язків ЛКП «Віра».

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на вимогу
своїх доводів чи заперечень.

Доводи позивача ОСОБА_2 та доводи його
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Підстав для скасування рішення суду,
яке постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин