Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 437/2726/13-ц
Провадження № 22ц/782/5491/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Аліханян
Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом Луганського міського
комунального підприємства
„Теплокомуненерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання та гарячого
водопостачання,за апеляційною скаргою
Луганського міського комунального
підприємства „Теплокомуненерго" на
рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Луганським міським
комунальним підприємством
„Теплокомуненерго" подано до суду
вказаний позов.

У викладенні обставин, якими позивач
обгрунтовував свої позовні вимоги, він
зазначив, що підприємство постачало
теплову енергію в квартиру
відповідачів і між позивачем та
відповідачами встановилися фактичні
договірні відносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг на підставі
відкритого особового рахунку НОМЕР_1.
Згідно розрахунку заборгованості
вбачається, що боржники своєчасно
розрахунки за надану теплову енергію
не здійснювали, тому за ними виникла
заборгованість по оплаті за послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання за період з 01.07.1996 року
по 01.12.2012 року в сумі 5218,28 гривень.
Позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь
заборгованість за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01.07.1996 р. по
01.12.2012 р. в сумі 5218,28 гривень основного
боргу, 4185,21 гривень - втрати від
інфляційних процесів, 1375,41 гривень - 3%
річних, а всього стягнути - 10778,90 гривень
та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Луганська від 31 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено за
пропуском строку позовної давності.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
позивач посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
і ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового, яким
задовольнити позовні вимоги ЛМКП
„Теплокомуненерго" за період з 01.02.2004
року по 01.12.2012 року в сумі 7346,02 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з`явилася, надала письмову заяву про
розгляд справи за її відсутністю.

Представник позивача Тагієва О.С. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала, надала уточнення до
апеляційної скарги та пояснила, що суд
першої інстанції застосував до вимог
загальний строк позовної давності у
три роки та вважає періодом стягнення з
01.02.2010 року по 01.12.2012 року. Але, у лютому
2010 року відповідачами оплачено за
послуги в сумі 484 гривень, в той час,
коли до оплати за лютий 2010 року було
нараховано 283,92 гривень, тому
підприємство розцінює, що боржниками
сплачено 282,92 гривень за лютий 2010 року
та 200,08 гривень за минулі місяці в
рахунок погашення суми боргу.
Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов`язку.Якщо і застосовувати строк
позовної давності до заявлених вимог,
то період відрахування слід починати з
лютого 2010 року, а періодом стягнення є
з 01.02.2007 року по 01.02.2010 року. В лютому 2007
року відповідачами також внесена плата
за послуги в сумі 580 гривень, коли до
оплати пред`явлено 328,09 гривень і таким
чином, 328,09 гривень за лютий 2007 року та
251,91 гривень за минулі місяці в рахунок
погашення суми боргу. Тому періодом
відрахування позовної давності слід
починати з лютого 2007 року, а періодом
стягнення слід вважати з 01.02.2004 року по
01.12.2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги не визнала
та пояснила, що вона є пенсіонером
внутрішніх справ, між нею і позивачем
письмового договору не укладено,
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання вона щомісячно не
оплачувала і оплачувала одночасно за
декілька місяців, заборгованості у неї
в межах строку позовної давності з
01.02.2010 року по 01.12.2012 року немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача
ОСОБА_2,дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що відповідачі
є абонентами позивача та користуються
наданими послугами з теплопостачання
та гарячого водопостачання,однак,
оплату за вказані послуги проводили
нерегулярно.

Ухвалою Ленінського районного суду
міста Луганська від 15.01.2013 року
позивачу відмовлено у прийнятті заяви
про видачу судового наказу.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.256,257,267,526,541-543,625 ЦК України, Закону
України „ Про житлово-комунальні
послуги"ёпри ухваленні рішення суд
керувався
ст.ст.10,11,15,57,60,61,88,209,212,214-215,224-226,232,233 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що відповідачами
заявлено клопотання про застосування
строку позовної давності, а також те,
що в межах строку позовної давності за
період з 01.02.2010 року по 01.12.2012 року
відповідачі заборгованості перед
позивачем не мають.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги колегія суддів визнала, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок по оплаті власником квартири
житлово-комунальних послуг, утримання
будинку і прибудинкової території
передбачений ст. 162 ЖК України.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Отже,відповідачі повиннні вносити
плату за надані йому послуги з
теплопостачання щомісячно за
встановленими нормами і тарифами з
розрахунку на 1 кв. м житла на одного
мешканця або за показаннями засобів
обліку теплової енергії.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за житлово-комунальні
послуги відповідачів / а.с.6,96/ по
особовому рахунку № 1501605 , як
встановлено судом першої інстанції і
це підтверджено в судовому засіданні
апеляційного суду,відповідачі
своєчасно розрахунки за надану їм
теплову енергію не здійснювали , тому у
них за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року
утворилась заборгованість.

Однак, колегія суддів дійшла висновку
про те, що судом першої інстанції з
порушенням норм матеріального та
процесуального права застосовано
строк позовної давності до спору у
данній справі, виходячи з наступного .

Суд зазначає, що позивач звернувся до
суду з даним позовом 19 лютого 2013 року.

На виконання норми п.3 ч.1 ст.96 ЦПК
Україниёпозивач у січні 2013 року
звернувся до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання з ОСОБА_2 і ОСОБА_3.
Ухвалою Ленінського районного суду
міста Луганська від 15.01.2013 року
відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказуёоскільки із
поданих документів вбачається спір про
право.

Після цього, ЛМКП «Теплокомуненерго»
мало можливість звернутися до суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідачів заборгованості за
комунальні послуги 19.02.2013 року.

З встановлених обставин та норм права
вбачається, що підприємство було
позбавлено можливості одразу
звернутися до суду з позовом, оскільки
повинно було звернутися первісно із
заявою про видачу судового наказу.

Колегія суддів погоджується з доводом
апеляційної скарги про те, що у зв`язку
із здійсненням відповідачами оплати
за послуги після того, як вони не
здійснювали оплату,строк позовної
давності перервано, що відповідає
вимогам статті 264 Цивільного Кодексу
України, яка передбачає переривання
перебігу строку позовної давності.

У лютому 2010 року відповідачами внесена
оплата в сумі 484,00 гривень, в той час,
коли було нараховано за лютий 2010 року
283,92 гривень.Тому, вказані дії
відповідачів розцінюються таким чином,
що ними сплачено 283,92 гривень за лютий
2010 року та 200,08 гривень за минулі місяці,
оскільки, як вбачається з розрахунків
заборгованості, відповідачі до сплати
ними послуг у лютому 2010 року декілька
місяців послуги не оплачували.

Такими діями відповідачів, останніми
перерван строк позовної давності у
лютому 2010 року.

При таких обставинах,якщо і
застосовувати строк позовної давності
до заявлених вимог, то період
відрахування слід починати з лютого 2010
року, а період стягнення - з 01.02.2007 року
по 01.02.2010 року.

Однак, як вбачається з розрахунків
заборгованості, у лютому 2007 року
відповідачами також внесена плата за
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання в сумі 580,00 гривень, коли
до оплати їм пред`явлено 328,09 гривень, і
таким чином, 328,09 гривень за лютий
місяць 2007 року та 251,91 гривень за минулі
місяці в рахунок погашення суми боргу.

Тому періодом відрахування позовної
давності слід починати з лютого 2007
року, а періодом стягнення слід вважати
- з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року.

Таким чином, сума основного боргу за
вказаний вище період становить 3714,60
гривеньёщо підтверджується
розрахунком заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.625 ЦК України, норма
якої передбачає відповідальність за
порушення грошового зобов`язання,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов`язання, на вимогу
кредитора, зобов`язаний сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Загальний розмір інфляційних
нарахувань за весь час прострочення
становить 2764,71 гривень, 3% річних - 818,16
гривень.

Колегією суддів перевірено показники
індексу інфляції за даними Державного
комітету статистики, які враховані
позивачем для розрахунку інфляційних
нарахувань, взагалі перевірено
розрахунок заборгованості за період з
01.02.2004 року по 01.12.2012 року і на підставі
вказаної перевірки колегія суддів
визнає розрахунок заборгованості
правильним.

Таким чиномёзагальний розмір
заборгованості відповідачів перед
позивачем складає суму заборгованості,
яка утворилася за період з 01.02.2004 року
по 01.12.2012 року, становить 7297,47 гривень,
що підлягає стягненню з відповідачів
на користь позивача.

Вимоги за період з 01 липня 1996 року по 31
січня 2004 року заявлені з пропуском
строку позовної давності.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.309 ЦПК України, рішення суду
першої інстанції має бути змінено.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Луганського
міського комунального підприємства
„Теплокомуненерго" - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 31 жовтня 2013 року -
змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакції:

Позов Луганського міського
комунального підприємства
„Теплокомуненерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання та гарячого
водопостачання - задовольнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
користь Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» заборгованість за
послуги теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01 лютого 2004
року по 01 грудня 2012 року у сумі 7297 / сім
тисяч двісті дев`яносто сім/ гривень 47
копійок та судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 156 / сто п`ятдесят
шість/ гривень 00 копійок.

У задоволенні позову в частині
стягнення заборгованості за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01 липня 1996
року по 31 січня 2004 року - відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді