Справа № 464/5692/13
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/682/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк», ОСОБА_3 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 30 жовтня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
страхової компанії «Брокбізнес» про
стягнення заборгованості за договором
кредиту,

в с т а н о в и
л а :

позивач звернувся із позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості. Зазначав, що 06.05.2008 р.
між сторонами був укладений кредитний
договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит в сумі 28000
Євро з кінцевим терміном повернення
05.05.2011 р. та сплатою за користування
кредитом 14 % річних. В забезпечення
виконання зобов»язання було укладено
договір поруки між позивачем та ОСОБА_4
Однак відповідачами не виконано
належним чином взяті на себе
зобов'язання, внаслідок чого
утворилась заборгованості в розмірі 227
336, 88 гривень, у зв'язку з цим позивач
просив позов задовольнити, стягнути
солідарно суму заборгованості з
відповідачів.

Оскаржуваним рішенням задоволено
частково позов ПАТ «Брокбізнесбанк».
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 227 336, 88
грн., з яких 19 075, 07 грн. - відсотки за
кредитом; 160 442, 50 - заборгованість за
кредитом; 47 819, 31 грн. - пеня за порушення
строків погашення заборгованості за
кредитом та строків сплати процентів. В
решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржили ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3

ПАТ «Брокбізнесбанк» просить рішення в
частині відмови в позові про стягнення
заборгованості із поручителя
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення цих позовних
вимог. Посилається на те, що позивач
направляв поручителю претензійний
лист від 16.08.2011 р. щодо погашення
заборгованості за кредитним договором
у межах строків, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК
України. Вважає, що строк для
пред»явлення вимоги не пропущений,
оскільки кінцевий строк виконання
зобов'язання був до 05.05.2011 р., а позивач
пред'явив вимогу 16.08.2011 р., тобто в межах
шестимісячного строку для
пред'явлення вимоги, а тому наявні
підстави для стягнення заборгованості
із поручителя.

ОСОБА_3 просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Посилається на те, що у
відповідності ч. 6 ст. 232 ГК України
позивач мав право нараховувати штрафні
санкції у зв'язку з невиконанням ним
зобов'язання протягом шестимісячного
строку, а не річного. Також посилається
на порушення судом норм процесуального
права, зокрема зазначає, що судом після
початку слухання справи було залучено
страхову компанію в якості третьої
особи на підставі уточненої позовної
заяви банку. Зазначає, що позивачем не
надано жодних розрахунків
заборгованості по кредитному договору.
Крім того посилається на те, що судом
не взято до уваги ч. 1 ст. 528 ЦК України,
хоча в матеріалах справи є страховий
акт, відповідно до якого страхова
компанія прийняла рішення виплатити
Банку страхове відшкодування, а тому
Банк мав би отримати кошти у розмірі 48
570, 51 грн. у страхової компанії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання скарги,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

За змістом ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит на сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що
06.05.2008 р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
і останній отримав кредит на суму 28000
Євро строком до 05.05.2011 р. із сплатою 14 %
річних за користування кредитом.

Відповідно до договору поруки від
06.05.2008 р. ОСОБА_4 зобов'язалася перед
Банком відповідати за погашення боргу
за кредитним договором.

Крім того відповідно до договору
застави від 06.05.2008 р. ОСОБА_3 з метою
забезпечення виконання зобов'язання,
передав в заставу банку належні йому на
праві власності транспортні засоби
марки: HONDA CIVIC 1.71, 2002 року випуску, MAN 19.464
F2000, 2000 року випуску, KRONE SDP 27, 1998 року
випуску.

Судом вірно встановлено, що ні боржник
- ОСОБА_3, ні поручитель - ОСОБА_4 не
виконали взяті на себе зобов»язання.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості із боржника,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що оскільки боржником не
виконано взяті на себе зобов'язання, то
необхідно стягнути заборгованість за
кредитним договором в сумі 227.336, 88 грн.

Твердження ОСОБА_3 про те, що у
відповідності ч. 6 ст. 232 ГК України
позивач мав право нараховувати штрафні
санкції у зв'язку з невиконанням ним
зобов'язання протягом шестимісячного
строку, а не річного, є невірним,
оскільки дані правовідносини
розглядаються у порядку цивільного
судочинства, а не у порядку
господарського судочинства.

Доводи апелянта про те, що позивачем не
надано жодних розрахунків
заборгованості по кредитному договору
є невірними та спростовуються
матеріалами справи.

Крім того, вірним є висновок суду про
відмову в задоволенні позову про
стягнення заборгованості із
поручителя, проте суд першої інстанції
дійшов невінорго висновку, що
позивачем у встановлені строки не
пред'являлася вимога до поручителя..

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 цього ж
Кодексу порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи убачається, що
позивачем 16.08.2011 р. направлявся
претензійний лист, як боржнику так і
поручителю щодо погашення
заборгованості за кредитним договором,
строк дії якого закінчився 05.05.2011 р.,
проте із позовом про стягнення
заборгованості із поручителя
звернувся 18..06.2013 р., тобто з пропуском
строку, встановленого цивільним
законодавством (а.с. 21).

Як роз'яснено в абз. 3 п. 24 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред»явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання..

Так як Банк направив вимогу до
поручителя про погашення
заборгованості 16.08.2011 р., про що й
зазначив в апеляційній скарзі, а із
позовом про стягнення заборгованості
із поручителя звернувся лише 18.06.2013 р.,
то позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до останнього про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, а відтак підстав для
стягнення із ОСОБА_4 заборгованості
немає.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку, рішення відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційні скарги необхідно відхилити,
рішення залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 30 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: