Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець
Доповідач - Маляренко І.Б.
Справа № 415/4874/13-ц
Провадження № 22ц/782/5794/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.,

Суддів: Борисова Є. А.,
Луганської В.М.

За участю секретаря:
Веселова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет»

на рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 26 листопада 2013
року за позовом Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості за період
навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням
відмовлено у задоволенні
вищезазначених позовних вимог
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет».

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду першої інстанції,
позивач

подав апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи,

порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що

призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати

рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення

позову.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідача,
пояснення

осіб, які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів

вважає скаргу такою, що підлягає
задоволенню.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути

законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,

повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і

всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і

заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_2 з 01.09.2003 року по 25.06.2008
року навчалась у Державному закладі
«Луганський державний медичний
університет», де отримала диплом про
вищу освіту, пройшла інтернатуру,
приступила до роботи у Лисичанській
міській стоматологічній поліклініці
Луганської області за спеціальністю
«Лікар-стоматолог дитячий», була
звільнена 11.04.2012 року за наказом № 3-к
від 11.04.2012 року за прогули без поважних
причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

02 вересня 2003 року між
студенткою ОСОБА_2 та ректором
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет» було
підписано угоду б/н про підготовку
фахівців з вищою освітою. Відповідно до
положень вищезазначеної угоди
студентка зобов'язується прибути після
закінчення університету на місце
направлення і відпрацювати не менше
трьох років.

Відповідно до частини 2 статті 52
Закону України "Про освіту" випускники
вищих навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов'язані відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Положеннями статті 56 Закону
України "Про вищу освіту" передбачено,
що випускники вищих навчальних
закладів вільні у виборі місця роботи.
Випускник вищого навчального закладу,
який навчався за державним замовленням
і якому присвоєно кваліфікацію фахівця
з вищою освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Постановою Кабінету Міністрів
України N 992 від 22 серпня 1996 року
затверджено порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням (надалі -
Порядок).

Згідно із п. 8 Порядку
випускники, які уклали угоду з вищим
навчальним закладом після зарахування
на навчання, повинні відпрацювати за
місцем призначення не менше трьох
років (період навчання в інтернатурі до
цього терміну не входить).

Пунктом 14 Порядку передбачено,
що у разі неприбуття молодого фахівця
за направленням або відмови без
поважної причини приступити до роботи
за призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

Тобто Угоду було укладено відповідно
до вимог Закону України "Про вищу

освіту".

Після закінчення навчання
відповідачку було направлено для
працевлаштування до Лисичанської
міської стоматологічної поліклініки
Луганської області за спеціальністю

«Лікар-стоматолог дитячий», звідки
вона, як уже зазначалося вище, була
звільнена за

наказом № 3-к від 11.04.2012 року за прогули
без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП

України).

Таким чином, відповідачка не
дотрималась вимог Угоди від 02.09.2003 року,
а

саме, не відпрацювала визначеного в
Угоді трирічного терміну, що є
порушенням п.п.8, 14 Постанови КМ України
від 22.08.96 р. № 992, якою затверджено
"Порядок працевлаштування випускників
вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалась за державним
замовленням", норми якого, в свою чергу,
передбачають повне відшкодування нею
вартості навчання в сумі 24189.57 грн, що і
стало підставою

для звернення позивача до суду першої
інстанції.

Крім того, згідно зі ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладена між сторонами Угода є
чинною та не скасована в судовому
порядку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, зазначеного до
уваги не взяв.

Не взяв суд до уваги і
наступного.

Відповідно до Статуту позивач є
державним закладом, фінансується за
рахунок Державного бюджету України,
може від свого імені набувати майнових
та особистих

немайнових прав і мати обов'язки, бути
позивачем та відповідачем в суді, має
поточний

рахунок в Державному казначействі
України та підпорядковується
Міністерству охорони

здоров'я України.

Згідно з п.2 ст.50 Бюджетного
кодексу України Державне казначейство
України веде бухгалтерський облік всіх
надходжень, що належать Державному
бюджету України.

Відповідно до п/п 1 п. 1 ст. 29
Бюджетного кодексу України доходи
Державного бюджету України включають
плату за послуги, що надаються
бюджетними установами, які утримуються
за рахунок Державного бюджету України.

Крім того, відповідно до листа
МОЗ України № 10.0370/353/2939 від 31.01.2013р.
Державний Заклад «Луганський
державний медичний університет»
включено до мережі установ та
організацій, які отримують кошти з
державного бюджету.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав для відмови у

задоволенні заявлених Державним
закладом «Луганський державний
медичний

університет» позовних вимог.

. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд

присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Як вбачається із матеріалів
справи, загальна сума судових витрат,
понесених

позивачем в судах першої і другої
інстанції, складає 362.85 грн.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
закладу «Луганський державний
медичний університет» - задовольнити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 26
листопада 2013

року - скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет»
задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на
користь Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» на відшкодування
вартості за період навчання 24189
(двадцять чотири тисячі сто вісімдесят
дев'ять) гривень 57 копійок та судові
витрати в сумі 362 гривні 85 копійок.

Рішення набирає чинності
негайно, але протягом 20 днів може бути
оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: