Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 1214/8077/12
Провадження № 22ц/782/504/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Коновалової В.А.,
Темнікової В.І.,

при секретарі - Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м. Луганську
апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3, та
прокурора м. Лисичанська Луганської
області на рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 16
січня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є спільною частковою
власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною
частковою власністю, в обгрунтування
якого зазначив, що з 06.08.2005 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою. Рішенням Лисичанського
міського суду від 10.05.2011 року шлюб було
розірвано. За час шлюбу сторонами по
справі був придбаний будинок АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі - продажу,
посвідченого 27.12.2007 року приватним
нотаріусом Лисичанського
нотаріального округу, реєстр № 6520,
відповідно до якого будинок належить
позивачу та відповідачу у рівних
частках. Позивач на підставі ст.364
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) бажав отримати компенсацію
вартості його частки будинку, тому
просив суд стягнути з відповідачки на
його користь вартість ? частки будинку
АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового
збору та витрати на правову допомогу, а
житловий будинок залишити у натурі
відповідачці.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 16.01.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є спільною частковою
власністю, були задоволені.

Суд вирішив:

- поділити житловий будинок АДРЕСА_1, що
є спільною частковою власністю ОСОБА_4
та ОСОБА_3;

- залишити у натурі будинок АДРЕСА_1
відповідачці;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
вартість ? частини будинку АДРЕСА_1 у
сумі 115869 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування витрат зі сплати
судового збору 214 грн. 60 коп., витрат на
правову допомогу - 300 грн., витрат на
плату експертизи - 1762 грн. 56 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2, який діє за довіреністю
від імені ОСОБА_3, та прокурор м.
Лисичанська Луганської області, що
приймав участь у розгляді справи,
звернулися до суду з апеляційними
скаргами на нього, вважають рішення
незаконним, необґрунтованим, ухваленим
із порушенням норм матеріального та
процесуального права, просили його
скасувати та:

- ОСОБА_2 - ухвалити нове рішення у
справі, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною
частковою власністю, залишити без
задоволення;

- прокурор - ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, враховуючи доводи
апеляційної скарги, з максимально
можливим врахуванням інтересів дітей.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що з
06.08.2005 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Лисичанського міського суду від 10.05.2011
року було розірвано (а.с.6). Від шлюбу
мають малолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають разом із
матір'ю (а.с.108-111).

Позивач та відповідачка є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1, в рівних частках - на підставі
договору купівлі-продажу від 27.12.2007
року, реєстр № 6520, посвідченого
Лисичанським приватним нотаріусом
(а.с.27).

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 582/23
від 02 вересня 2013 року дійсна ринкова
вартість спірного будинку станом на 01
червня 2013 року становить 231738 грн.,
виділ позивачеві ? частки будинку в
натурі неможливий, загальна корисна
площа спірного будинку - 64,30 кв.м
(а.с.55-75).

Із пояснень відповідачки встановлено,
що вона була не проти сплатити позивачу
грошову компенсацію вартості 1/6 частки
будинку (з урахуванням інтересів
дітей), виходячи із інвентаризаційної
його вартості, зазначеної БТІ - 114787 грн.
Сплачувати позивачу грошову
компенсацію експертно встановленої
вартості 1/2 частки будинку вона не
згодна, оскільки її матеріальне
становище є вкрай скрутним.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 має на утриманні чотирьох
малолітніх дітей, працює на посаді
вихователя у ДНЗ № 12 „Бірюза", її
заробітна плата не перевищує 2000
грн., інших джерел доходу вона не має,
заборгованість ОСОБА_4 по сплаті
аліментів на користь відповідачки на
утримання дітей становить 3451 грн.66 коп.
(а.с.32-33, 108-111, 113).

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої
статті 364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Але, на думку колегії суддів, при
вирішенні справи, яка переглядається,
крім вказаної спеціальної норми суду
слід враховувати і загальні засади
цивільного законодавства (стаття 3 ЦК
України) щодо справедливості,
добросовісності та розумності з
врахуванням прав та інтересів усіх
співвласників.

Так, позивач не надав суду жодних
доказів на підтвердження неможливості
спільного з відповідачкою
користування житлового будинку
АДРЕСА_1, та на підтвердження факту
того, що ОСОБА_3 перешкоджає
користуванню ним зазначеним об'єктом
нерухомості.

При таких обставинах колегія суддів
приходить до висновку про певне
зловживання позивачем, який бажає
виділу частки зі спільного майна
шляхом отримання грошової компенсації
вартості частки в майні, своїми
правами.

Крім того, приймаючи до уваги
матеріальне становище відповідачки та
інтереси малолітніх дітей, колегія
суддів вважає, що реалізація права
ОСОБА_4 на одержання від іншого
співвласника грошової компенсації
вартості його частки безумовно
порушить права зазначеного іншого
співвласника - ОСОБА_3, яка не має змоги
сплатити позивачеві грошову
компенсацію вартості його частки.

Таким чином визнання за ОСОБА_3
всупереч її волі права власності на
частку позивача є використанням одним
співвласником свого права власності на
шкоду іншому співвласнику, що є
неприпустимим.

Суд першої інстанції на зазначене
належної уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є спільною частковою
власністю.

При цьому колегія суддів апеляційного
суду Луганської області, з огляду на
положення ч.1 ст.360-7 ЦПК України, приймає
до уваги постанову Верховного Суду
України від 19 лютого 2014 року у
цивільній справі № 6-4ц14.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а відповідно до п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на наведені обставини, а також
з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів вважає за
необхідне рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від
16.01.2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення у справі, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є спільною частковою
власністю, відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора м.
Лисичанська Луганської області
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3,
задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 січня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною
частковою власністю, відмовити у
повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, однак його
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: