Справа № 2-739/11 Головуючий у І
інстанції Верещак А.М.Провадження №
22-ц/780/129/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., із участю секретарів
Антіпова Я.А., Лопатюк В.Ю., розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Києві матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності, визнання
права власності на спільне сумісне
майно,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання її та
ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу в період
з 18 листопада 2005 року по день смерті
останнього, визнання будівельних
матеріалів, з яких збудовано житловий
будинок АДРЕСА_2 та автомобіля марки
«Nissan X-Trail», держномер НОМЕР_1, об'єктом
права спільної сумісної власності, а
також про визнання за нею права
власності на ? частину вказаного майна,
задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 18
листопада 2005 року по день смерті
ОСОБА_5.

Визнано спільним майном подружжя
будівельні матеріали, з яких збудовано
житловий будинок АДРЕСА_2 та автомобіль
марки «Nissan X-Trail», держномер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину будівельних матеріалів, з яких
збудовано житловий будинок АДРЕСА_2 та ?
частину автомобіля марки «Nissan X-Trail»,
держномер НОМЕР_1, як на частку у
спільному майні подружжя.

Від сплати судового збору сторін
звільнено.

На обґрунтування ухваленого рішення
зазначено, що надані суду докази
підтверджують факт проживання
позивача та ОСОБА_5 однією сім'єю без
шлюбу з 2003 року по день смерті
останнього, а тому, у відповідності до
ст. 74 СК України, майно набуте ними за
вказаний період належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні.

Просять рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 20 постанови №11
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», при застосуванні ст. 74
Сімейного кодексу України, що регулює
поділ майна осіб, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися відносини, що
притаманні подружжю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України,
сім'я є первинним та основним осередком
суспільства.

Сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків
і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Права члена сім'ї має одинока особа.

Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Як встановлено судом, що
підтверджується матеріалами справи, 18
червня 1974 року ОСОБА_5 зареєстрував
шлюб із ОСОБА_6 ( а.с. 25 т. 4 ).

Зазначене подружжя від зазначеного
шлюбу має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 138-139,
141-142, 177 т. 1 ).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 січня 2005 року шлюб між
зазначеними особами розірвано, а 17
листопада 2005 року - видано свідоцтво
про розірвання шлюбу ( а.с. 93 т. 1, а.с. 26 т.
4 ).

З 18 листопада 2005 року ОСОБА_5 став
проживати однією сім'єю без шлюбу із
ОСОБА_4.

При цьому, зазначені особи проживали
спільно, були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки по відношенню один до одного.

За рахунок спільних сімейних коштів
вони придбали автомобіль «Nissan X-Trail»,
держномер НОМЕР_1, який 01 серпня 2008 року
був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5,
вартість якого на 05 серпня 2010 року
склала 62 997 грн. ( а.с. 20, 168, 169 т. 1 ).

Окрім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільними
трудовими зусиллями та за власні
сімейні кошти звели в 2008 році
незавершений садибний житловий
будинок 100% готовності по АДРЕСА_2,
узаконений рішенням виконавчого
комітету Острійківської сільської
ради №73 від 14 жовтня 2008 року, в якому
стали проживати ( а.с. 9, 10, 21-29, 68-71 т. 1 ).

Фундамент зазначеного будинку
побудований із бетону, стіни - із дощок,
покрівля - хвилясті листи «Ондулін»,
перекриття - із дерева, підлога - із
дощок, товщиною 28 мм., а мансарда - стіни
із дощок, перекриття - із дерева,
підлога - із дощок, товщиною 28 мм. ( там
же ).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 20 вересня 2009 року
здійснили вінчання в храмі с.
Сорокотяги ( а.с. 28, 182 т. 3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер ( а.с. 44, 161 т. 1
).

На день смерті він був зареєстрований в
квартирі АДРЕСА_1, співвласниками якої
у рівних долях є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ( а.с.
87-88, 143, 144, 162 т. 1 ).

12 травня 2010 року ОСОБА_3 звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після померлого
батька ( а.с. 160 т. 1 ).

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 намагалась
вирішити із відповідачами питання
розподілу спадкового майна у
добровільному порядку. При цьому,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язались
переоформити спадковий автомобіль
«Nissan X-Trail», держномер НОМЕР_1, на ОСОБА_4
або сплатити його вартість у розмірі 14
000 доларів США - в разі відмови в
переоформленні ( а.с. 72 т. 1, а.с. 1 т. 2 ).

А ОСОБА_4, при цьому, зобов'язалась, у
такому разі, не претендувати на інше
спадкове майно ( а.с. 73-74 т. 1 ).

Не досягши угоди щодо зазначеного
питання, остання 25 жовтня 2010 року
звернулась до суду із названими
вимогами, які уточнила під час судового
розгляду справи ( а.с. 3-4 т. 1 ).

Факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4
однією сім'єю із зазначеного в рішенні
періоду, ведення ними спільного
господарства до дати смерті першого із
них, зведення спільними зусиллями
спірного будинку, підтвердили в
судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Два останні свідки, окрім цього,
підтвердили факт їхньої допомоги
сторонам у вирішенні спору щодо
спадкового майна у позасудовому
порядку. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, при цьому, не
заперечували того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
дійсно проживали однією сім'єю і спірне
майно є їх спільною власністю.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13
підтвердили ту обставину, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 проживали тривалий час однією
сім'єю, в різні періоди сумісного життя
винаймали квартири, зокрема, квартиру
АДРЕСА_3, вели спільне домашнє
господарство та мали спільний бюджет.

ОСОБА_14, допитана у тій же якості,
підтвердила в суді факт проживання
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в с. Блощинці однією
сім'єю, зведення житлового будинку
чоловіком.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що
неодноразово надавав ОСОБА_5 юридичні
послуги і він відрекомендував ОСОБА_4
як свою дружину.

ОСОБА_16, як свідок, пояснив, що при
оформленні пенсії ОСОБА_5 він сприймав
як дружину ОСОБА_4, яка допомагала йому
в цьому.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_17,
прослуханих в судовому засіданні,
вбачається, що вона є мешканкою с.
Блощинці і проживає по АДРЕСА_2, де
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали разом з 2003
року, спочатку у вагончику біля ставка.

В селі всі знали ОСОБА_4 як дружину
ОСОБА_5. Вони разом будували будинок у
який разом вселилися в грудні 2008 року.
Святкували зазначені особи там і Новий
2009 рік.

Після того, як ОСОБА_5 захворів і
перебував у лікарні, ОСОБА_4
знаходилась біля нього, доглядала.

Як правильно зазначено судом
першої інстанції, пояснення названих
свідків, які не є зацікавленими у
результатах розгляду даної справи,
приймаються до уваги, оскільки вони
узгоджуються із поясненнями ОСОБА_4, є
послідовними, не суперечать іншим
доказам по справі, і, окрім того,
відповідачами та їх представником не
надано безспірних доказів на їх
спростування.

Окрім цього, факт проживання разом
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 2003 року в с.
Блощинці, ведення спільного
господарства, будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_2 зазначеного
населеного пункту підтверджується
змістом довідки №481 Острійківської
сільської ради від 09.03.2010 року ( а.с. 5 т. 1
).

Не спростовуються ці викладені
фактичні обставини, на переконання
суду першої інстанції, що підтримує і
апеляційний суд, іншою довідкою - про
недійсність попередньої за підписом
нового сільського голови ОСОБА_1,
виданої на запит адвоката ОСОБА_18 у
зв'язку із тим, що ОСОБА_19, яка
давала письмові покази та на підставі
яких було сформовано довідку, у 2003 році
на території Острійківської сільської
ради не була зареєстрована, оскільки
рішення про її ( довідки ) недійсність,
окрім зазначеного, ухвалено усупереч
встановленого законом порядку ( а.с. 178,
179-180 т. 1, а.с. 40 т. 2 ).

При цьому, зазначено, що довідка
сформована на підставі показів і
ОСОБА_20, пояснення якого виконком
просить взяти до уваги ( а.с. 40 т. 2 ).

Окрім цього, зазначені у довідці №481
Острійківської сільської ради від
09.03.2010 року обставини проживання разом
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 2003 року в
с. Блощинці, ведення спільного
господарства, будівництво ними
житлового будинку по АДРЕСА_2
підтвердили у своїх заявах ОСОБА_20,
ОСОБА_21 та ОСОБА_19, адресованих на ім'я
голови Кравченка Василя Петровича і
посвідчених секретарем виконавчого
комітету зазначеної ради, а остання,
окрім цього - нотаріально посвідченою
заявою від 28 січня 2011 року ( а.с. 31, 32 т. 1,
а.с. 65 т. 2, а.с. 36, 37 т. 3 ).

Підтверджені зазначені факти і
довідкою №50 Острійківської сільської
ради від 27.01.2011 року ( а.с. 22 т. 3 ).

Згідно відповіді Узинської
районної лікарні від 02.12.2010 року, 20.12.2009
року дружина ( ОСОБА_4 ) переконала
хворого ОСОБА_5 госпіталізуватись до
Узинської рай лікарні та доставила
хворого із будинку, що по АДРЕСА_2 за
призначенням своїм транспортом ( а.с. 109
т. 1 ).

Обставини транспортування
зазначеного хворого до лікарні
дружиною підтверджуються також і
картою виїзду ШМД №11740 від 20.12.2009 року
( а.с. 110 т. 1 ).

Окрім цього, ОСОБА_4 доставляла
своїм транспортом ОСОБА_5 до
Білоцерківської міської лікарні №1, де
хворий перебував на стаціонарному
лікуванні за її заявою у
пульмонологічному відділенні з 22.12.2009
року по 25.12.2009 року ( а.с. 111 т. 1 ).

Увесь час біля хворого
знаходилася ОСОБА_4 ( там же ).

Факт надання медичної допомоги
ОСОБА_5 у зазначений період і
знаходження біля хворого ОСОБА_4 не
спростовується, на переконання суду
першої інстанції, що підтримує і
апеляційний суд, довідкою №61 головного
лікаря Білоцерківської міської
лікарні №1 від 28.01.2011 року, згідно якої
наведена вище відповідь лікаря Носова
Л.О., як і запит, на який її надано, не
зареєстровані у книзі реєстрації
вхідної і вихідної документації
відповідно до затвердженої в лікарні
номенклатури справ, однак її видача не
спростовується ( а.с. 62 т. 2 ).

Спільне проживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_2
підтверджується постановою про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 18.01.2009 року, висновком про
розгляд повідомлення від 05 лютого 2010
року ( а.с. 21 т. 3, а.с. 64 т. 2 ), а ведення
спільного господарства зазначеними
особами, за життя першого, наявність
неприязних стосунків між сторонами з
приводу розподілу спадкового майна -
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 26.03.2010 року (
а.с. 108 т. 1 ).

Про наявність сімейних стосунків
між зазначеними особами свідчать і
наявні у справі фотографії ( а.с. 23-27 т. 3
).

Обставини спільного проживання
зазначених осіб у будинку по АДРЕСА_2
підтверджується і поясненнями самого
ОСОБА_5, допитаного 18 січня 2009 року по
відмовному матеріалу ЖРЗПЗ №73 від 10
січня 2009 року за заявою ОСОБА_4 ( а.с. 27 т.
4 ).

А тому, на переконання
апеляційного суду, суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що ОСОБА_4 проживала спільно із ОСОБА_5,
була пов'язана з ним спільним побутом і
мала взаємні з ним права та обов'язки,
вони виявили бажання укласти церковний
шлюб та були обвінчані у церкві, що є
основним і безспірним доказом їх
сімейних стосунків.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог і, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 3, 60, 61, 70, 71, 74 СК України,
ст. 331 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-213
ЦПК України, ухвалив законне і
обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

А тому, доводи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні, зокрема,
ст.ст. 4, 10, 57, 212, 215 ЦПК України, ст. 8
Конституції України, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи,
оскільки вони повністю спростовуються
належними та допустимими доказами по
справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про упередженість головуючого
у справі до відповідачів, позивач є
працівником Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області,
її представник є членом адвокатської
контори, завідувач якої є чоловіком
одного із суддів означеного суду і
другом головуючого по справі, позовні
вимоги не обґрунтовані, не
підтверджені належними, допустимими,
достовірними та достатніми доказами
по справі, суд належно не з'ясував
предмету судового розгляду і допустив
неповноту судового слідства, чим
порушив вимоги ст. 212 ЦПК України,
відсутні докази на підтвердження факту
спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
безпідставно взято до уваги одні
докази і, навпаки, не віднесені до
належних інші, будівельні матеріали
придбані батьком та за рахунок
особистих коштів відповідачів,
ігнорування судом першої інстанції
висновків та мотивів ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 вересня 2011 року, проживання
ОСОБА_5 однією сім'єю після розлучення
із колишньою дружиною, розірвання їх
шлюбу носило формальний характер, не
виконані судом першої інстанції вимоги
ст.ст. 4, 10, 57, 215 ЦПК України, ст. 8
Конституції України, на переконання
апеляційного суду, не спростовують
висновок суду першої інстанції про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог та не є, у даному випадку,
підставою для задоволення апеляційних
вимог.

Доводи апелянтів про упередженість
головуючого у справі до відповідачів,
окрім іншого, спростовуються ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05 березня 2012
року, згідно якої обставин, які б
перешкоджали головуючому у справі -
судді брати участь у справі, не
встановлено, у зв'язку із чим
представнику ОСОБА_3 відмовлено в
задоволенні заяви про відвід ( а.с. 51 т. 3
).

Окрім цього, будь-яких обмежень,
встановлених цивільно-процесуальним
законодавством щодо розгляду судом
справ за заявами його працівників, не
встановлено.

Надані суду докази, зокрема, про
придбання матеріалів, виробів, робіт та
послуг ( а.с. 35-38, 47-63, 113-120, 181 т. 1, а.с. 13-20 т.
3 ), на переконання апеляційного суду,
правового значення для вирішення спору
не мають і не спростовують висновок
суду першої інстанції про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, а лише свідчать про право
покупців на отримання відповідної
грошової компенсації в установленому
законом порядку, оскільки відповідачі
по справі не є забудовниками та не
укладали правочину щодо дольової
участі в будівництві спірного
спадкового будинку.

Постанова про відмову у порушенні
кримінальної справи від 30 грудня 2010
року, довідка №611 від 25 січня 2011 року,
довідка №237 від 12 січня 2011 року, довідка
№20720/08 від 12 грудня 2011 року, довідка №27
від 09 квітня 2012 року, заява про
призначення/перерахунок пенсії від 19
серпня 2009 року, довідка №35 від 01 жовтня
2013 року ( а.с. 220 т. 1, а.с. 36, 39 т. 2, а.с. 39, 63,
167-168, 206, 213 т. 3 ), у силу викладеного,
також не свідчать про обґрунтованість
апеляційної скарги, оскільки ці докази
не спростовують належність та
допустимість вищезазначених доказів,
які суд відніс до числа достовірних.

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити. Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності, визнання
права власності на спільне сумісне
майно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба