АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/1290/2014р.
Головуючий в І інстанції Заболотний
Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 11 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 06 березня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк» (далі -
Банк) звернулося до суду із зазначеним
позовом, в якому посилалися на ту
обставину, що відповідно до укладеного
договору №HEHFAK13802259 від 04.03.2008 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21502, 40
грн. терміном до 02.03.2013 року зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами в строки та в порядку,
встановленими умовами кредитного
договору. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки. Банк свої зобов'язання за
договором виконав та видав відповідачу
кошти в обумовленому розмірі. В
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав та
не здійснював погашення
заборгованості за кредитом та
відсотками у встановлені договором
порядку та строки. Станом на 25.10.2013 року
у відповідача виникла заборгованість
за кредитним договором в сумі 40 447, 36
грн., з яких: 8792,00 грн. - заборгованість
за кредитом; 7255, 59 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
542,37 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 21693, 24 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 1914,16 грн. - штраф
(процентна складова). Просили стягнути
вказану заборгованість на користь
Банку солідарно з обох відповідачів.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 06 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№HEHFAK13802259 від 04.03.2008 року у розмірі 5179,66
грн. Стягнуті з відповідачів на користь
Банку судові витрати по 121,80 грн. з
кожного. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «Приватбанк» Шуліка А.В.,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.554 ЦК України в разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04 березня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитно-заставний договір
№HEHFAK13802259 за умовами якого ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 21502, 40 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитними коштами у розмірі 15,48% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 01.03.2013 року (а.с.9). Крім того,
з метою забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитом 04.03.2008 року між банком та
ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с.23).

ОСОБА_1 взятих на себе кредитних
зобов'язань не виконував, в зв'язку з
чим станом на 25.10.2013 року
заборгованість становила 40447,36 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 8792,00 грн.; 7255, 59 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 542,37 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 21693, 24 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 1914,16 грн. - штраф
(процентна складова) (а.с.4).

Задовольняючи частково позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції виходив,
зокрема, із того, що загальна позовна
давність для звернення до суду із
позовом становить три роки та визначив
заборгованість по регулярним платежам
за кредитним договором за останні три
роки з 14.11.2010 року по 04.11.2013 року в сумі 15
754, 54 грн., а щодо заборгованості по пені
та штрафам застосував спеціальну
позовну давність в один рік та визначив
суму для стягнення у розмірі 1037,73 грн.

Проте, погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

Так, строк дії договору №HEHFAK13802259 від
04.03.2008 року становить 60 місяців, тобто з
04 березня 2008 року до 01 березня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 546, ст.ст.553, 572 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі, про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Проте, частиною 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність (слід розуміти як
загальна, так і спеціальна),
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Установлено, що згідно з п. 14.11
кредитно-заставного договору,
укладеного сторонами, з умовами якого
погодився відповідач, термін позовної
давності за вимоги про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за договором встановлено
сторонами тривалістю 5 (п'ять) років
(а.с.17).

За таких обставин, висновок суду про
застосування загального та
спеціального строків давності для
вирішення даного спору є помилковим, а
розрахунок заборгованості, наданий
Банком слід вважати таким, що не
спростований запереченнями
відповідачів.

Крім того, частково задовольняючи
позовні вимоги Банку, суд першої
інстанції виходив із того, що Банком
незаконно - з 01.02.2009 року в
односторонньому порядку завищено
відсоткову ставку по кредиту, в той час
як з 12.12.2008 року по 22.09.2011 року на
підставі статті 1056-1 ЦК України
підвищувати процентну ставку в
односторонньому порядку Банкам було
заборонено.

Такий висновок суду також не
відповідає вимогам матеріального
закону.

У п.6.3.1 кредитно-заставного договору
№HEHFAK13802259 від 04.03.2008 року сторони
визначили, що банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні. При цьому банк надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.

08 січня 2009 року позивач направив
відповідачу повідомлення про
збільшення відсоткової ставки за
вищезазначеним договором, а саме до 27,12
% річних, починаючи з 01 лютого 2009 року. У
цьому листі також було зазначено, що у
разі незгоди позивача з такими змінами
умов договору він повинен погасити
заборгованість за договором у повному
обсязі за попередньою процентною
ставкою до 20 січня 2009 року.

Відповідач погашення заборгованості
за кредитним договором в повному
обсязі за попередньою процентною
ставкою не здійснив.

У п.28 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року
роз'яснено, що при вирішенні спорів
щодо правомірності підвищення
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону
України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку», яким
передбачено, що встановлений кредитним
договором розмір фіксованої
процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також, що умова договору щодо
права банку змінювати розмір
фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною,
суди мають виходити з того, що цей закон
набрав чинності з 10 січня 2009 року. При
підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки; дії позичальника
щодо прийняття пропозиції кредитора
тощо.

Колегія суддів встановивши, що Банком
рішення про підвищення процентної
ставки за кредитним договором було
прийнято до набрання чинності законом,
відповідно до якого умова договору
щодо права банку змінювати розмір
процентів в односторонньому порядку є
нікчемною, та повідомлення позивача
про таке підвищення здійснено у
порядку передбаченому договором,
дійшла висновку про правомірність
такого підвищення процентної ставки.

Також невірним є висновок суду першої
інстанції про виключення з розрахунку
Банку заборгованості в сумі 13 551 грн. за
реалізований Банком заставний
автомобіль, оскільки зазначена сума
включена в розрахунок у вигляді
погашення основного богу та відсотків
і не спростовує його правильності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст.
551 ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Судом установлено, що розмір основної
заборгованості - 8792 грн., а розмір пені
-21 693 грн. 24 коп. Колегія суддів вважає,
що такі обставини є підставою для
зменшення розміру неустойки, яка
значно перевищує розмір збитків,
спричинених Банку внаслідок порушення
виконання зобов'язань, та Банк своїми
діями сприяв збільшенню розміру
збитків, не приймаючи заходів відносно
боржника, який з березня 2010 року
перестав здійснювати періодичні
платежі по погашенню кредитної
заборгованості. За таких обставин
розмір неустойки слід зменшити з 21 693
грн. 24 коп. до 7 000 грн., а загальну
заборгованість по кредиту з 40 447, 36 грн.
до 25 754,12 грн., яка підлягає солідарному
стягненню з відповідачів.

Враховуючи викладено, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
порушеннями норм матеріального та
процесуального права, а тому на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК країни воно
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.253, 256, 257, 258, 259, 261, 551, 616 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 06 березня 2014 року в
частині солідарного стягнення з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором №HEHFAK13802259 від 04.03.2008 року
змінити, збільшивши стягнуту суму з 5179,
66 грн. до 25 754, 12 грн.

В іншій частині зазначене рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: