РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року

Вінницький міській суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та стягнення грошової
компенсації, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, в частині позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ легкового
автомобіля та стягнення грошової
компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та стягнення грошової
компенсації, при цьому ОСОБА_2
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя.

Після розгляду справи Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дана справа була направлена до
суду першої інстанції для розгляду в
частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо
стягнення на його користь 1/2 частини
вартості спірного автомобіля.

В своєму позові та в заяві про
уточнення позовних вимог, позивач
ОСОБА_4 зазначив, що 05.08.2010 року уклав з
відповідачем ОСОБА_2 шлюб, за час
проживання в якому за спільні кошти
придбали легковий автомобіль: ВАЗ 2110,
д.н.з. НОМЕР_2, проте сімейні відносини у
подружжя не склались, а поділити
відповідне майно в добровільному
порядку подружжя не змогло, в силу чого,
позивач змушений звернутись до суду та
просить суд поділити спільне майно
подружжя та стягнути з відповідача на
свою користь грошову компенсацію за 1/2
частку легкового автомобіля: ВАЗ 2110,
д.н.з. НОМЕР_2, в сумі 30000 грн. 00 коп.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача грошову компенсацію
за 1/2 частку легкового автомобіля: ВАЗ
2110, д.н.з. НОМЕР_2, в сумі 30000 грн. 00 коп.,
обгрунтувавши їх обставинами,
викладеними в позовній заяві, при цьому
в судовому засіданні визнав, що
відповідний автомобіль був відчужений
в період шлюбу та на момент розірвання
шлюбу таке майно у власності подружжя
не перебувало.

Відповідач, та представник відповідача
в судовому засіданні заперечували
проти задоволення позову, зазначивши,
що в травні місяці 2012 року відповідач
разом із позивачем уклали генеральне
доручення на розпорядження
відповідним автомобілем з особою, яка
проживає в Хмельницьку, одержала кошти,
які відповідач в сумі 3750 дол. США, що на
її думку було еквівалентно близько 30000
грн. 00 коп. передала позивачу, при цьому
відповідач в судовому засіданні
визнав, що автомобіль був проданий під
час шлюбу і на момент розірвання шлюбу
таке майно у власності подружжя не
перебувало.

Дослідивши матеріали справи, взявши до
уваги пояснення сторін, суд визначив,
встановив та дослідив слідуючі докази,
обставини та відповідні
правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_3, виданого 05.08.2010 року та
зареєстрованого Відділом РАЦС
Вінницького МУЮ Вінницької області,
05.08.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали
шлюб, актовий запис № 1565, з присвоєнням
післяшлюбного прізвища - ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 відповідно (т.1 а. с. 7).

Зміст рішення Вінницького міського
суду Вінницької області, ухваленого
09.11.2012 року по справі № 232/1334/12 за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, яке набрало законної
сили 20.11.2012 року, вказує, що шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований
Відділом РАЦС Вінницького МУЮ
Вінницької області, 05.08.2010 року актовий
запис № 1565 - розірвано (т.1 а.с. 72).

Таким чином судом встановлено, що
сторони по справі уклали між собою шлюб
05.08.2010 року, який, в розумінні норми ч.2
ст. 114 СК України, був розірваний 20.11.2012
року.

Довідка-рахунок серія КІМ № 499330 від
02.02.2011 року вказує, що ОСОБА_2 придбала
автомобіль марки LADA 211040, кузов НОМЕР_4
вартістю 66700 грн. 00 коп.(т.1 а.с. 51).

Довіреність, посвідчена 19.05.2012 року
приватним нотаріусом Вінницького
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрована в реєстрі за № 1996,
зазначає, що ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 діяти самостійно,
знімати з обліку, продати, обміняти
транспортний засіб ВАЗ 211040, 2010 року
випуску, кузов НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_2. Довіреність видана з
правом передоручення повноважень
третім особам і дійсна до 19.05.2017 року.(т.1
а.с. 48).

Довідка-рахунок серія ДПІ № 281085 від
10.07.2012 року вказує, що ОСОБА_7 придбала
автомобіль марки ВАЗ 211040, кузов НОМЕР_4
вартістю 43553 грн. 81 коп.(т.2 а.с. 18).

Таким чином судом встановлено, що
легковий автомобіль марки ВАЗ 211040,
кузов НОМЕР_4 був придбаний ОСОБА_2
02.02.2011 року, тобто під час шлюбу з
ОСОБА_4, та відчужений 10.07.2012 року
ОСОБА_7, тобто відчужений також під час
шлюбу з ОСОБА_4, при цьому доказів
недійсності довіреності, на підставі
якої був відчужений відповідний
автомобіль, сторони суду не надали, а
відтак підстав для сумніву, що
автомобіль був відчужений не у спосіб,
передбачений нормами чинного
законодавства України, судом не
встановлено.

Суд відкидає та не бере до уваги
зазначені відповідачем обставини щодо
одержання за відповідний автомобіль
кошти 19.05.2012 року під час оформлення
довіреності на дане майно та передачу
ОСОБА_4 таких коштів в сумі 3750 дол. США,
що на думку відповідача було
еквівалентно близько 30000 грн. 00 коп.,
оскільки дані обставини не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, так як не були підкріпленні
відповідними доказами, при цьому суд в
порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив
сторонам та їх представникам, що в
даних правовідносинах довіреність
була видана на право користування та
розпорядження відповідним майном і не
є договором купівлі-продажу, тим більше
не замінює інші, визначені
законодавчими актами України,
документи, які підтверджують факт
відчуження та придбавання
відповідного майна, а тому, якщо на
думку заінтересованих осіб, вчинення
відповідного правочину порушує їх
права та інтереси, вони можуть
звернутись до правоохоронних органів з
відповідними заявами або до суду,
обравши спосіб захисту своїх
невизнаних, оспорюваних та порушених
прав і інтересів, передбачений ч.2 ст. 16
ЦК України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю.

Відповідно до норми ч. 2 ст. 65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Зміст ч.1 ст. 69 СК України вказує, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

За даних обставин, врахувавши, що
спірне майно хоч і було об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
однак було відчужено під час шлюбу,
тобто на момент розірвання шлюбу
спірний легковий автомобіль належав на
праві власності іншій особі, при цьому
суду не було надано доказів, що
довіреність на користування та
розпорядження автомобілем, укладена
одним із подружжя була визнана в
судовому порядку іншим подружжям
недійсною, з підстав відсутності згоди
іншого подружжя, а відтак, в розумінні
норми ч.2 ст. 65 СК України вважається, що
такий правочин укладений за згодою
другого подружжя, в результаті чого в
послідуючому легковий автомобіль
вибув із спільної сумісної власності
подружжя без порушення норм чинного
законодавства України, в силу чого, з
огляду на обраний позивачем спосіб
захисту та врахувавши, що за змістом ч.1
ст. 69 СК України подружжя має право на
поділ виключно того майна, яке належить
їм на праві власності, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення,
оскільки неможливо здійснити поділ
спільного майна подружжя, так як
відповідне майно під час шлюбу в
законний спосіб вибуло із власності
такого подружжя і на момент розірвання
шлюбу не належало на праві власності
такому подружжю, а належало на праві
власності іншій особі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 65, 69 СК України, ст.ст. 60, 88, 212, 213,
215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та стягнення
грошової компенсації в частині поділу
легкового автомобіля ВАЗ-211040, 2010 року
випуску, номер кузова НОМЕР_4 та
стягнення грошової компенсації за 1/2
частку легкового автомобіля ВАЗ-211040, 2010
року випуску, номер кузова НОМЕР_4 -
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя