інстанції - Кондратенко М. В.Номер
провадження 22-ц/788/293/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 11 вересня 2013
року

в справі позовом Публічного
акціонерного товариства «ІмексБанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про звернення стягнення на нерухоме
майно в рахунок погашення боргу по
кредитному договору,-

в с т а
н о в и л а :

Заочним рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 11 вересня 2013
року позов Публічного акціонерного
товариства «ІМЕКСБАНК» - задоволено
частково.

В рахунок погашення заборгованості ТОВ
Спільне підприємство «ДЕНВЕР» (40030, м.
Суми, вул. Гагаріна, буд.2, ) по Договору кредитної лінії № 114/07
ЮР від 17.07.2007 р. у розмірі 276 063 /двісті
сімдесят шість тисяч шістдесят три/
грн. 65 коп., яка складається з :
заборгованість за кредитом - 271 388,32 грн.,
пені по кредитному договору - 4675,33 грн.,
звернути стягнення на належну на праві
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5
трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1

Предмет іпотеки - нерухоме майно у
вигляді квартири АДРЕСА_1 підлягає
реалізації шляхом проведення
прилюдних торгів у відповідності до
процедури Закону України «Про
виконавче провадження».

Встановлено початкову ціну реалізації
нерухомого майна - трикімнатної
квартири за АДРЕСА_1 і належної на праві
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5, що
становить 325 200 грн. та визначену
сторонами при укладання іпотечного
договору.

З виручених коштів від реалізації
заставного майна - квартири АДРЕСА_1
задоволено вимоги Публічного
акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»
щодо стягнення заборгованості за
Договором кредитної лінії № 114/07 ЮР від
17.07.2007 за № 346 від 11.12.2007 р., укладеного
між Банком та ТОВ Спільне підприємство
«ДЕНВЕР ».

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ІМЕКСБАНК» понесені
позивачем судові витрати і що
становить :1700 грн. судового збору , що
становить по 566,66 грн. з кожного; а також
120 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, що
становить по 40 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначено,
що:

1.Судом першої інстанції не врахував, що
відповідачем на погашення
заборгованості було сплачено 62 000 грн.
Однак, зазначена сума погашення не була
врахована місцевим судом про внесенні
рішення, сума стягуваної
заборгованості не зменшена.

2.Судом першої інстанції в рішенні
визначена початкова вартість квартири
в сумі 325 200 грн. Зазначена вартість не
відповідає дійсній початковій
ринковій вартості квартири. Квартира
не проходила оцінку. Зазначена оцінка
має п'ятирічну давнину, хоча має діяти
лише 6 місяців.

3.Банком (позивачем) в односторонньому
порядку без згоди залогодавця
(майнового поручителя) було змінено
відсоткову ставку по кредиту з 18
відсотків до 32 відсотків. Це призвело
до збільшення розміру майнового
обов'язку (майнової відповідальності)
відповідача, який на забезпечення
такого розміру зобов'язано згоди банку
не давав.

4.На час розгляду справи в суді банк має
основний залог - виробнича лінія, під
придбання якої надавався кредит та
саме власником якої є основний
боржник-позичальник ТОВ СП «Денвер»,
який надав зазначене майно в
забезпечення отриманого кредиту. Це
майно не реалізовано банком в рахунок
погашення заборгованості та банк не
вчиняє дій по його реалізації.

5.Основний боржник-позичальник ТОВ СП
«Денвер» взагалі не був залучений до
участі в справі в якості 3 особи, хоча
заочне рішення напряму впливає на
взаємні права а обов'язки основного
боржника (ТОВ СП «Денвер») та майнового
поручителя (відповідача).

Апелянт просить скасувати заочне
рішення від 1 вересня 2013 року і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді , апелянта ,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до договору кредитної лінії
№ 114/07 ЮР від 17.07.2007 року та Додаткових
угод до нього за № 2 від 08.05.2008 р. та за №
3 від 23.10.2008 р., укладених між
Акціонерним комерційним банком
«ІМЕКСБАНК» /правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«ІМЕКСБАНК»/ та Товариством з
обмеженою відповідальністю Спільне
підприємство «ДЕНВЕР» в особі
директора ОСОБА_3, підприємству надано
кредит у вигляді кредитної лінії в
розмірі 285 000 грн. зі сплатою 32 % річних
для поповнення обігових коштів, з
кінцевим терміном їх повернення 15.07.2010
року /а.с.6-11-13/.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 17.07.2007 р. між АКБ
«ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5,
укладений договір іпотеки і згідно
умов якого передане в іпотеку належне
їм на праві власності нерухоме майно, а
саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1
Згідно п.10 Договору іпотеки, сторонами
визначена вартість предмета іпотеки та
яка складає 325 200 грн. (а.с.14-17).

Однак позичальник свої зобов'язання по
поверненню коштів, зі сплатою
відсотків за користування ними, не
виконує та станом на 02.04.2013 року має
заборгованість за кредитом - 271388,32 грн.,
пені по кредитному договору - 4675,33 грн.,
а всього - 276 063,65 грн.(а.с.130).

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував
обставини справи та дав належну оцінку
зібраним у справі доказам .

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Рішенням господарського суду
Сумської області від 26.08. 2010року з ТОВ
« Денвер» на користь ПАТ « Імексбанк»
була стягнута за договором кредитної
лінії № 114/07ЮР від 17.07 2007 року
заборгованість в сумі 357850грн. 78 коп. (
285000 поточної заборгованості по кредиту
, 4497грн. 52 коп. поточної заборгованості
за відсотками, 4675грн. 33 коп. пені за
порушення строків сплати відсотків за
користування кредитом та повернення
кредиту) .( а.с. 55-57)

Після даного рішення сума
заборгованості була зменшена у зв'язку
зі частковою сплатою ТОВ « Денвер»
через ОСОБА_3 заборгованості і станом
на 2.04. 2013 року заборгованість складала
276063,65 грн. ( а. с. 111-115)

Таким чином , посилання апелянта на
неврахування проплачених сум ,
спростовується матеріалами справи.

Сума в розмірі 4000 грн. , яка сплачена ТОВ
« Денвер» через відповідача не могла
бути врахована судом при винесенні
рішення, оскільки вона сплачена після
ухвалення рішення 23 грудня 2013 року (
а.с.226).

Не може бути підставою скасування
рішення посилання апелянта на
незаконність підвищення банком
відсоткової ставки .

Згідно рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 26 березня 2012
року відмовлено в задоволення позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ
«Імексбанк» про припинення
правовідношення, що виникло з договору
іпотеки від 17.07.2007 року, вилучення
записів з Державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
та з Державного реєстру іпотек, за
необґрунтованістю. Підставою
вказаного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4,
ОСОБА_5 вказували незаконність
збільшення відсоткової ставки за
договором кредитної лінії № 114/07 ЮР
між ТОВ « Денвер» та ВАТ « Імексбанк».

Майновий поручитель відповідно до
Закону « Про іпотеку» відповідає
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмету іпотеки і положення статті 559
ЦК України на зобов'язання майнового
поручителя не поширюються.

Згідно з ч.2 ст. 591 ЦК України
початкова ціна предмета застави для
його продажу з публічних торгів
визначається у порядку, встановленому
договором або законом. Якщо звернення
стягнення проводиться за рішенням суду
, суд в своєму рішенні може визначити
початкову ціну предмета застави.

Відповідно до статті 5 Закону України
« Про іпотеку» вартість предмета
іпотеки визначається за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
шляхом проведення оцінки майна
відповідним суб'єктом оціночної
діяльності у випадках, встановлених
законом або договором.

Відповідно п. 10 договору іпотеки від 17
липня 20008 року сторони погодилися ,що
вартість Предмета іпотеки складає 325
200грн. Відповідач не заявляв
клопотання про призначення експертизи
відносно оцінки іпотечного майна.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження", з
дотриманням вимог цього Закону.

Стаття 58 Закону України « про виконавче
провадження» оцінка майна боржника
проводиться державним виконавцем, за
ринковими цінами , які діють на час
визначення вартості майна.

Ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності , на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. ( ст.. 38 Закону « Про іпотеку»).

Таким чином , посилання апелянта на те ,
що квартира не була оцінена , не може
бути підставою для скасування рішення
суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те що банк має
основний залог - виробничу лінію, під
придбання якої надавався кредит та
саме власником якої є основний
боржник-позичальник ТОВ СП «Денвер»,
який надав зазначене майно в
забезпечення отриманого кредиту, і це
майно не реалізовано банком в рахунок
погашення заборгованості та банк не
вчиняє дій по його реалізації,
спростовується запереченням ПАТ
«Імексбанк» на апеляційну скаргу, де
вказано, що основна застава - виробнича
лінія торфобрикету знаходилась на
реалізації в Глухівський ДВС. Під час
проведення торгів, які проводились три
рази, жодного бажаючого придбати
розукомплектовану лінію не знайшлось.
На сьогоднішній день невідомо де
знаходиться лінія, тому, що ОСОБА_3 на
власний розсуд без згоди банку
реалізував лінію та перевіз в
невідомому напрямку. Ці обставини
підтвердив представник позивача в
судовому засіданні апеляційного суду,
підтвердивши , що відносно даного
факту порушена кримінальна справа.
(а.с.211)

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині рішення.

Підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317,319 ЦПК України, ст.ст. 5, 18, 33 , 39, 40
Закону України «Про іпотеку», колегія
суддів,-

У х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити .

Заочне рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 11 вересня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -