Справа № 170/944/13-ц Провадження №
22-ц/773/88/14 Головуючий у 1 інстанції:
Жевнєрова Н.В. Категорія: 42 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л.
В.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом виселення за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
та представника позивача ОСОБА_2 на
рішення Шацького районного суду
Волинської області від 19 листопада 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3,
про виселення відповідача з житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення. Вимоги
обґрунтовувала тим, що на підставі
договору дарування від 30.03.2009 року їй на
праві приватної власності належить
вказаний житловий будинок. В ньому вона
зареєстрована та постійно проживає.
Без її згоди в будинку проживає її
колишній чоловік відповідач ОСОБА_3
Останній вселився та проживає в даному
будинку зі згоди бувшого власника
ОСОБА_4

Оскільки право власності ОСОБА_4
припинено, позивач вважає, що припинено
право члена сім'ї останньої
відповідача ОСОБА_3 на користування цим
будинком.

Внаслідок проживання відповідача в
житловому будинку порушуються її права
як власника цього будинку.

Рішенням Шацького районного суду
Волинської області від 19 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком шляхом
виселення відмовлено повністю.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.
Посилаються на незаконність рішення,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Відповідач ОСОБА_3 подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу та
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримали з зазначених в ній
підстав.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, приходить висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
житловий будинок (А-1) з господарськими
будівлями і спорудами, що розташований
по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 30.03.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі прав
власності на нерухоме майно 18.05.2009 року
за № 26834518, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а.с. 5-7).

Відмовляючи в задоволенні позову про
виселення відповідача з будинку, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3 був вселений у
спірний житловий будинок як член сім'ї
попереднього власника будинку ОСОБА_4,
набув право користування вказаним
житловим будинком, постійно проживав
та зареєстрував своє місце проживання
в установленому законом порядку, а
відтак, згідно зі статтями 401-405 ЦК
України йому було встановлено сервітут
на користування спірним житловим
будинком. За змістом ч. 6 ст. 403 ЦК
України сервітут зберігає чинність у
разі переходу до інших осіб права
власності на майно, щодо якого він
встановлений. А твердження позивача
про те, що сам факт проживання
відповідача у спірному житловому
будинку порушує її права як власника
майна, на думку суду першої інстанції, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ч. 5 ст. 403 ЦК України сервітут не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпорядження цим
майном.

Згідно з вимогами статті 157 ЖК України
членів сім'ї власника житлового
будинку може бути виселено у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 116 цього кодексу,
виселення проводиться в судовому
порядку без надання іншого житлового
приміщення.

За змістом статті 116 ЖК України,
виселення члена сім'ї наймача
(власника) будинку і інших осіб, що
проживають разом з ним, можливо у тому
випадку, якщо вони систематично
руйнують або псують житло, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила спільного
проживання і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Доказів, які б свідчили про те, що
відповідач порушує правила ст. 116 ЖК
України, чим чинить перешкоди позивачу
у користуванні спірним житловим
будинком, суду не надано.

Таким чином за відсутності підстав для
виселення, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК
України, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що вимога позивача про
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком шляхом виселення, на
підставі ст. 391 ЦК України, є
необґрунтованою та безпідставною, тому
у задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони
грунтуються на неправильному
застосуванню норм матеріального права.

Між позивачем, що є власником спірного
житлового будинку, та відповідачем не
виникли житлові правовідносини, що
регулюються ст. ст. 150, 156, 158, 160 ЖК
України.

Відповідач не набув права користування
житловим будинком як член сім'ї
власника житлового будинку чи наймач
житлового приміщення в будинку, що
належить громадянинові на праві
власності. За відповідачем зберігалось
право проживання в житловому будинку
протягом часу, коли власником його була
ОСОБА_4

Згідно положень ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатись своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування будинком та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
будинком.

Оскільки позивач є власником житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1, а
відповідач вселився в нього та
проживає в цьому будинку як член сім'ї
колишнього власника будинку, суд
першої інстанції дійшов до
необґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні позову.

Таким чином колегія суддів приймає
доводи апелянтів та приходить до
висновку, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності та
обгрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, а тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач понесла витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.
та на правову допомогу в сумі 2400 грн.
які підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Шацького районного суду
Волинської області від 19 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 229
грн. 40 коп. судового збору та 2400 гривень
витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: