Справа № 454/906/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/770/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В..

при секретарі - Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 28 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» про
відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и л а:

позивач звернувся із позовом до
відповідача про стягнення 30 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я під
час виконання трудових обов'язків. На
обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що у період з 29.02.1ё968 р.
по 10.06.1976 р., з 27.03.1978 р. по 10.07.1997 р. та з
28.05.1998 р. по 31.12.2006 р. працював у
підземних умовах на шахті № 9
«Великомостівська», яка була
реорганізована в ДВАТ «Шахта «Надія».
24.05.2005 р. з позивачем стався нещасний
випадок на виробництві. 27.02.2007 р.
позивачу встановлена 3 група
інвалідності із втратою 60%
працездатності.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» про
відшкодування моральної шкоди.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Зазначає,
що він понад 25 років пропрацював в
шкідливих умовах праці на
підприємстві відповідача. Внаслідок
отриманого професійного захворювання
та трудового каліцтва, він на 60% втратив
працездатність. Посилається на те, що
постійно потребує амбулаторного і
стаціонарного лікування, переносить
постійні фізичні болі та моральні
страждання. Вважає, що судом не
враховано ступінь фізичних іі
моральних страждань, їх тривалість і
тяжкість та істотність вимушених змін
у життєвих стосунках, і що розмір
моральної шкоди 30 000 грн. повністю
обґрунтований, являється розумним і
справедливим. Також зазначає, що
невірним є висновок суду про
відсутність підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки отримання
пенсії та майнової компенсацій за
ушкодження здоров»я жодним чином не
може впливати на виникнення моральних
страждань у апелянта внаслідок
ушкодження здоров»я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3 на
її заперечення, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до часткового
задоволення з огляду на наведені нижче
мотиви.

Встановлено, що з 29.02.1968 р. по 10.06.1976 р., з
27.03.1978 р. по 10.07.1997 р. та з 28.05.1998 р. по
31.12.2006 р. позивач працював у підземних
роботах на шахті № 9
«Великомостівська», яка в подальшому
була реорганізована в ДВАТ «Шахта
«Надія».

15.03.2000 р. та 24.05.2005 р. з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві, про
що було складено акти про нещасний
випадок.

31.12.2006 р. ОСОБА_4 звільнено з роботи за
власним бажанням.

27.02.2007 р. Львівською обласною МСЕК
позивачу вперше та безтерміново було
встановлено 3-ю групу інвалідності та
60% втрати працездатності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав, що позивач не
отримав жодних моральних страждань,
оскільки за період 2004-2006 р.р. йому
надано безкоштовну путівку на
оздоровлення і за цей період
виплачувались матеріальні допомоги, а
також за період з 30.03.2010 р. по 26.09.2012 р.
позивачу неодноразово було надано
матеріальну допомогу з нагоди свят і
йому виплачується щомісячна
компенсація та пенсія в підвищеному
розмірі, однак цей висновок не
відповідає нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що у
позивача виникло право на
відшкодування моральної шкоди з
моменту встановлення втрати позивачем
працездатності - 27.02.2007 р., а відтак
висновок суду першої інстанції про
відсутність права відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з отриманням
ОСОБА_4 за період 2004-2006 р.р.
безкоштовних путівок на оздоровлення і
виплатою йому матеріальної допомоги є
невірним, оскільки такі соціальні
виплати надавались позивачу до
виникнення права на відшкодування
шкоди.

Разом із тим слід зазначити, що частина
соціальних виплат були проведені не
відповідачем, а профспілковим
комітетом. Інша частина виплат, які
проводив відповідач в період з 30.03.2010 р.
по 26.09.2012 р. були здійснені не тільки
ОСОБА_4, а й іншим працівникам шахти, що
свідчить про їх соціальну підтримку, а
не компенсацію заподіяної моральної
шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно із ч. 4 цієї ж норми Закону
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Отже, отримання позивачем пенсії та
компенсації у зв'язку із ушкодженням
здоров»я не може впливати на
виникнення права на відшкодування
моральної шкоди, оскільки таке право
має позивач незалежно від розміру та
виплати матеріальної шкоди, а відтак
висновок суду першої інстанції про
відсутність у ОСОБА_4 права на
відшкодування моральних страждань, є
невірним.

Як роз»яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р.
із змінами та доповненнями «Про судову
практику в справа про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції не врахував, що
позивач, у відповідності до вимог
чинного законодавства, має право на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із втратою 60% працездатності
внаслідок трудового каліцтва
незалежно від виплачених соціальних
виплат.

Оскільки суд невірно встановив
фактичні обставини справи і невірно
застосував норми матеріального права,
то колегія суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення
скасуванню та ухвалення нового
рішення, яким стягнути з державного
відкритого акціонерного товариства
«Шахта «Надія» на користь позивача 6 000
грн. моральної шкоди, враховуючи
ступінь фізичних і моральних страждань
ОСОБА_4, їх тривалість, а також виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості.

На підставі наведеного, керуючись п. 2
ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України
колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 28 серпня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_4
задовольнити частково та стягнути з
державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» на користь
позивача 6000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий :

Судді: