АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3324/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
кредитного договору недійсним, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
припиненим договору поруки, -

В С Т А Н
О В И Л А:

06 серпня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду із зазначеним
позовом, за яким просили суд стягнути
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на їх
користь заборгованість за кредитним
договором № 014/133609/3167/73 від 25 липня 2007
року в сумі 109 390,07 грн. та витрати по
справі. В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що 25 липня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №014/133609/3167/73,
відповідно до якого банк надав
відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 12
673,27 доларів США строком з 25 липня 2007
року по 25 липня 2013 року зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 13,50% річних та із зобов'язанням
повернення кредитних коштів
щомісячними платежами відповідно до
графіка погашення кредиту. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №014/133609/3167/73 між
банком та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений договір поруки №014/133609/3167/73-1
від 25 липня 2007 року, згідно умов якого
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за повне та
своєчасне виконання зобов'язання
відповідачем ОСОБА_2 за вищевказаним
кредитним договором. Позичальник
зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим,
станом на 18 червня 2012 року виникла
заборгованість за кредитним договором
№014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року в
розмірі 13 686,59 доларів США, що
еквівалентно 109 390,07 грн., яка
складається з: 7 564,65 доларів США -
непогашена сума кредиту; 2 486,96 доларів
США - несплачені проценти; 3634,98 доларів
США - нарахована пеня за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків, яку
відповідачі, як солідарні боржники
повинні сплатити позивачу.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 не погодилася із позовом та
звернулася до суду із зустрічною
позовною заявою від 10.01.2013 року, в якій
просила суд визнати кредитний договір
№014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року
недійсним, посилаючись на порушення
банком при укладенні кредитного
договору Закону України «Про захист
прав споживачів».

Крім того, відповідачі за первісним
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до
суду із зустрічною позовною заявою від
10.01.2013 року, в якій просили суд визнати
договір поруки №014/133609/3167/73-1 від 25 липня
2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» припиненим з
підстав передбачених п.п.1,4 ст.559 ЦК
України.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року ухвалено: позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями -
задовольнити частково; стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року, яка
виникла станом на 18 червня 2012 року та
складається з: 7 564,65 доларів США -
непогашена сума кредиту; 2 486,96 доларів
США - несплачені проценти, а всього в
розмірі 10 051,61 доларів США, що в
еквіваленті складає 80 337,49 грн.; в іншій
частині позову ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» - відмовити; стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь позивача ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» понесені судові витрати у
вигляді сплаченого судового збору в
сумі по 546,90 грн. з кожної; у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до
ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» про
визнання кредитного договору
недійсним та зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» про визнання припиненим
договору поруки - відмовити в повному
обсязі; судові витрати по зустрічним
позовам віднести на рахунок держави.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 лютого 2014 року заяву представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення від 12 грудня 2013 року -
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_4 просить заочне
рішення суду скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення
боргу по кредитному договору,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
014/133609/3167/73, відповідно до якого банк
надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в
розмірі 12 673 доларів США строком на 72
місяці. Банк виконав умови договору та
надав відповідачу ОСОБА_2 кошти в
розмірі 12 673,27 доларів США, що
еквівалентно 64 000,01 грн., що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 167/581-17 від 25 липня 2007 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №014/133609/3167/73 між
банком та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений договір поруки №014/133609/3167/73-1
від 25 липня 2007 року, згідно умов якого
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за повне та
своєчасне виконання зобов'язання
відповідачем ОСОБА_2 за вищевказаним
кредитним договором. Пунктом 3.1.
частини 3 Договору поруки передбачено,
що поручитель та боржник відповідають
як солідарні боржники. Проте, в
порушення умов кредитного договору,
відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
свої зобов'язання не виконує, допустила
прострочення повернення кредиту і
сплати відсотків за його користування,
внаслідок чого за нею станом на 18
червня 2012 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 109 390,07 грн., яка складається з
наступного: 7 564,65 доларів США -
непогашена сума кредиту; 2 486,96 доларів
США - несплачені проценти; 3634,98 доларів
США - нарахована пеня за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» районний
суд виходив з того, що в порушення умов
кредитного договору позичальник
ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконує,
допустила прострочення повернення
кредиту і сплати відсотків за його
користування, внаслідок чого за нею
станом на 18 червня 2012 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 109 390,07 грн., яка складається з
наступного: 7 564,65 доларів США -
непогашена сума кредиту; 2 486,96 доларів
США - несплачені проценти; 3634,98 доларів
США - нарахована пеня за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків. Разом з
тим, враховуючи суму пені, нарахування
її в доларах США, суд задовольнив
первісний позов ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» частково та стягнув солідарно з
відповідачів за первісним позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року в
розмірі 10 051,61 доларів США, що в
еквіваленті складає 80 337,49 грн. та яка
складається з - 7 564,65 доларів США -
непогашена сума кредиту; 2 486,96 доларів
США - несплачені проценти, в іншій
частині позову -відмовив.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання кредитного
договору недійсним, районний суд
виходив з того, що сторони досягли
згоди з усіх істотних умов договору,
договір укладено у письмовій формі,
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, а їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їхній внутрішній волі.
Крім того, на момент укладення
оспорюваного кредитного договору
позичальник ОСОБА_2 не заявляла
додаткових умов, щодо яких повинно бути
досягнуто згоди. Таким чином, істотними
умовами даного договору відповідно до
чинного законодавства являються лише
ті, які сторони визначили за взаємною
згодою укладаючи договір. Крім того,
банком було видано кредит у повному
обсязі у строки, зазначені в договорі,
тобто свої обов'язки він виконав
належним чином. Факт підписання ОСОБА_2
кредитного договору та подальше його
виконання свідчить про згоду останньої
з його умовами, в тому числі про
отримання кредиту в доларах США. Крім
того, ніщо не перешкоджало ОСОБА_2
отримати кредит у національній валюті.
Суд не погодився з посиланнями
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2
на те, що вона не була ознайомлена з
умовами кредитування, чим порушено з
боку банку Закон України «Про захист
прав споживачів», оскільки в
матеріалах справи наявні умови
кредитування по програмам «Авто в
кредит», «Авто в кредит без власного
внеску», з якими ОСОБА_2 ознайомлена,
про що свідчить її підпис. Доказів на
спростування цих обставин, позивачем
за зустрічним позовом ОСОБА_2 суду не
надано.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання
припиненим договору поруки, районний
суд виходив з того, що в кредитному
договорі № 014/133609/3167/73, укладеного 25
липня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та
відповідачем ОСОБА_2, зазначено, що
кредит надається строком на 72 місяці,
тобто на шість років і дата остаточного
повернення кредиту є не пізніше 25 липня
2013 року, Банк звернувся до суду 06 серпня
2012 року, а відтак строк пред'явлення
вимог до поручителя не закінчився і
порука не може вважатися припиненою.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З огляду на вимоги ч.2 ст. 1050 ЦК України, -
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції досліджено
обставини погашення кредиту, докази
виконання позичальником та кредитором
своїх зобов'язань за кредитним
договором, надані розрахунки
нарахування заборгованості за
кредитним договором, які не викликають
сумнівів у правильності та
об'єктивності розрахунку
заборгованості за спірним кредитним
договором. Обставини неправильності
розрахунку банком заборгованості
позичальника не доведено у судовому
засіданні і не підтверджено належними
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник ОСОБА_2 09 грудня 2009 року
звернулась до ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» із заявами про те, що у зв'язку з
неодноразовим порушенням нею умов
кредитного договору в частині
щомісячного погашення кредиту та
процентів, та виникненням
заборгованості по кредиту у сумі 11 758,04
доларів США, позичальник прийняла
рішення про реалізацію заставного
автомобіля і надала згоду на продаж
заставного автомобіля. Гроші від
продажу автомобіля просила направити
на погашення кредиту по кредитному
договору № 014/133609/3167/73 від 25 липня 2007
року та встановити їй на остаток
кредиту процентну ставку 1% річних
(а.с.36,37). Згідно квитанції від 06 січня 2010
року заставний автомобіль проданий за
суму 35 000 грн. (а.с.38). З розрахунку банку
суми заборгованості по вказаному
кредитному договору станом на 18.06.2012
року вбачається, що сума від продажу
заставного автомобіля була врахована
(а.с.14-15).

Банком направлялись письмові вимоги
боржнику та поручителю про дострокове
виконання грошових зобов'язань за
кредитним договором - 20 березня 2012 року
(а.с.11,12,13).

Додатковою угодою 1 від 30 червня 2009 року
по кредитному договору № 014/133609/3167/73 від
25 липня 2007 року сторони досягли згоду
про зміну умов погашення
(реструктуризацію) кредиту (а.с. 28-30, 85-86 -
оригінал від 08 липня 2009 року). Вказана
додаткова угода, зокрема, підписана як
позичальником так і поручителем 30.06.2009
року із зазначенням їх згоди на
внесення змін до кредитного договору,
які стосуються лише строку виконання
кредитного зобов'язання, який
встановлено замість 72 місяців на 84
місяці із зменшенням щомісячних сум
платежу, визначених графіком погашення
кредиту.

Згідно висновку № 1138/1139-13 комплексної
судової почеркознавчої та технічної
експертизи документів від 03.07.2013 року
(а.с. 133-151) підпис від імені ОСОБА_3 в
графі «підпис» оригіналу додаткової
угоди 1 від 08 липня 2009 року до
кредитного договору № 014/133609/3167/73 від 25
липня 2007 року - виконаний самою ОСОБА_3;
підписи від імені ОСОБА_2 в графі
«Позичальник Підпис» після запису
«Другий примірник цієї Додаткової
угоди отримав» в графі «підпис»
оригіналу додаткової угоди 1 від 08
липня 2009 року до кредитного договору №
014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року, в графі
«Позичальник» та після запису «Другий
примірник цієї Додаткової угоди
отримав» в графі «підпис» - виконані
самою ОСОБА_2; в правому нижньому куті
лицьової та зворотної сторони першого
аркушу оригіналу додаткової угоди 1 від
08 липня 2009 року до кредитного договору
№ 014/133609/3167/73 від 25 липня 2007 року та в
правому нижньому куті лицьової та
зворотної сторони додатку до
додаткової угоди 1 від 08 липня 2009 року -
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з
наслідуванням її справжнього підпису.

Судова колегія досліджуючи висновок
вказаної експертизи в межах заявлених
позовних вимог на підставі наданих
сторонами доказів у справі, дійшла
висновку про те, що встановлені
обставини спростовують доводи
представника відповідачів по
первісному позову та позивачів за
зустрічними позовними вимогами про те,
що додаткова угода між ними та банком
не укладалась. Той факт, що на першій
сторінці додаткової угоди підпис
виконаний не позичальником і на цій
сторінці оригіналу дата укладення
відрізняється від його копії, - не
свідчить про те, що додаткова угода, яка
підписана сторонами справи саме 30.06.2009
року, ними не укладалась. Представник
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції відмовився надати примірник
додаткової угоди, який вони отримали
згідно встановлених їх підписів.

Аналізуючи у сукупності зібрані докази
у справі, судова колегія вважає, що
додаткова угода не порушує права,
свободи та інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
не впливає на розмір заборгованості за
кредитним договором, а тому не має
підстав для відмови у позові банку про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що підстави для визнання
кредитного договору недійсним
відсутні.

Порядок укладення договору визначено
ст. ст. 638 - 650 ЦК України.

Статтею ст. 643 ЦК України визначено
момент укладення договору за
пропозицією, в якій вказаний строк для
відповіді. При цьому Закон встановлює
правило відповідно до якого, якщо у
пропозиції укласти договір вказаний
строк для відповіді, договір є
укладеним, коли особа, яка зробила
пропозицію, одержала відповідь про
прийняття пропозиції протягом цього
строку.

Належною формою кредитного договору на
підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 642 ЦК України,
відповідно до якої, якщо особа, яка
одержала пропозицію укласти договір у
межах строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (сплатила певну суму
грошей), яка засвідчує її бажання
укласти договір, ця дія є прийняттям
пропозиції.

Відповідно до п. 2.1 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 N 168, -
банки зобов'язані перед укладенням
кредитного договору надати споживачу в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту за
встановленою формою.

Зазначене положення прийняте
Національним банком України на
виконання п. "д" ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", згідно з
яким перед укладенням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про
орієнтовну сукупну вартість кредиту та
вартість послуги з оформлення договору
про надання кредиту (перелік усіх
витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема, таким, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення тощо),
а також пп. 2 п. 4 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", відповідно до
якого договір про надання споживчого
кредиту має містити детальний розпис
можливих складових загальної вартості
кредиту для споживача.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
згідно з якою у договорі про надання
споживчого кредиту може зазначатися,
що відсоткова ставка за кредитом може
змінюватися залежно від зміни
облікової ставки Національного банку
України або в інших випадках.

Доказами у справі підтверджено право
банку згідно з отриманими ліцензіями
здійснювати кредитування як в
національній так і в іноземній валютах,
що відповідає вимогам статей 192, 533, 1054
ЦК України, статей 2,47, 49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність",
статей 1,4,34 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг".

Судова колегія встановила, що спірний
кредитний договір не суперечать
положенням вищевказаним нормам закону
або іншим нормам закону із зазначених
підстав у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами), які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки спірний
кредитний договір не суперечать
положенням вищевказаним нормам закону
або іншим нормам закону із зазначених
підстав у позові, то не має підстав для
визнання його недійсним.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що підстави для визнання
припиненим договору поруки відсутні.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або в повному
обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України в разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія встановила, що
з матеріалів справи вбачається, що спір
виник щодо дострокового погашення
кредиту, а тому ч. 4 ст. 559 ЦК України до
спірних правовідносин не
застосовується. Матеріалами справи не
встановлено, що за кредитними
правовідносинами, які виникли між
сторонами у справі, збільшився обсяг
відповідальності поручителя без її
згоди.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що заочне рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді