ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/6997/13-ц
Провадження № 2/362/468/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові Київської
області цивільну справу за позовом
Васильківського спортивно-технічного
клубу Товариства сприяння оборони
України до ОСОБА_1, треті особи -
Управління Держземагенства у
Васильківському районі Київської
області, Реєстраційна служба
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
Васильківська міська рада Київської
області та ОСОБА_2, про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянки та його
державної реєстрації,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, площею
по 0,1000 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_4, серії ЯЖ № 401852 від 1 квітня 2008
року, кадастровий № :13:025:001, на ім'я
третьої особи ОСОБА_2, з відміткою
нотаріуса про її продаж 11 лютого 2009
року відповідачеві, а також внесення
відомостей до державного земельного
кадастру та реєстрацію в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
щодо зазначених земельних ділянок.

В обґрунтування своїх вимог
позивач послався на державний акт на
право постійного користування землею
ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, у
відповідності до якого, Васильківський
спортивно-технічний клуб Товариства
сприяння обороні України є
користувачем 1,3 га землі по АДРЕСА_1.
Але, незважаючи на зазначену обставину,
третій особі, на підставі рішення
Васильківської міської ради 25 сесії 5
скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007 року, був
виданий державний акт на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку, що було скасовано постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року по адміністративній справі №
2а-470211, а тому, державний акт на ім'я
третьої особи та після її продажу -
відповідача, підлягає визнанню
недійсними та скасуванню, з похідними
від цього вимогами.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, заперечував щодо
задоволення позову.

Представники третіх осіб -
Васильківської міської ради,
реєстраційної служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції та
Управління Держземагенства у
Васильківському районі, до суду не
з'явилися, хоча про час та місце
слухання справи судом був повідомлений
належним чином.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце слухання справи судом був
повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, та повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

З положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України
вбачається поняття доказів в
цивільному процесі та їх допустимість.

Як вбачається з положень ст. 1
Протоколу 1 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, яка
відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції
України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про
міжнародні договори України" є
частиною національного законодавства,
та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321,
328 ЦК України, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном,
право власності набувається із підстав
не заборонених законом, зокрема
правочинів. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні крім у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Положеннями ст.ст. 152 і 155 ЗК України
передбачено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельної ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. У разі
видання органом виконавчої влади акта,
яким порушуються права особи щодо
користування належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст.
125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України, громадяни
набувають права власності земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, та право на
них підтверджується державними актами.
Право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності земельної ділянкою, та його
державної реєстрації.

Згідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК
України, право власності на земельні
ділянки можуть набути на підставі
придбання, в тому числі, за договором
купівлі-продажу.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 107 ЗК
України, основою для відновлення меж є
дані земельно-кадастрової
документації.

З огляду положень ст.ст. 193 та 194 ЗК
України вбачається, що державний
земельний кадастр - це єдина державна
система земельно-кадастрових робіт,
яка встановлює процедуру визнання
факту виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містіть
сукупність відомостей і документів, в
тому числі про місце розташування та
правовий режим цих ділянок.
Призначенням державного земельного
кадастру є забезпечення необхідною
інформацією органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, в
тому числі громадян, з метою
регулювання земельних відносин,
обґрунтування проектів землеустрою,
контролю за використанням земель.

У відповідності до положень п.п. 2.2
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею (наказ Державного комітету
України по земельних ресурсах № 28 від 15
квітня 1993 року), межі наданих земельних
ділянок переносяться у натуру (на
місцевість) і закріплюються межовими
знаками, а межі ділянок, що знаходяться
у власності та користуванні і
проходять по визначених в натурі
контурах, звіряються з наявними
планами ділянок. При відсутності плану
проводиться зйомка зовнішніх меж
земельної ділянки, встановлюються
суміжні власники землі і користувачі,
за участю останніх складається
протокол, в якому докладно описується
розташування меж на місцевості.
Положення п. 1.4 зазначеної інструкції
встановлюють порядок передачі та
зберігання довгострокових межових
знаків та документації, що при цьому
складається.

Як вбачається з державного акту на
право постійного користування землею
серії ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року,
Васильківському СТК Товариства
сприяння оборони України на підставі
рішення Васильківської міської ради
від 16.07.1998 року за № 93 надано у постійне
користування 1,3 га землі в межах згідно
з планом користування по АДРЕСА_1.

Згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ від 1 квітня 2008 року, третя
особа - ОСОБА_2, був (до її продажу 11.02.2009
року) власником земельної ділянки
площею 0,1000 га, наданої для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в АДРЕСА_4, кадастровий №
:13:025:0015, на підставі рішення
Васильківської міської ради 25 сесії 5
скликання № 07.148 від 28.12.2007.

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 11 лютого 2009 року,
посвідченого державним нотаріусом
Васильківської міської державної
нотаріальної контори Нещасною Т.М., за
реєстровим № 1-350, земельна ділянка,
кадастровий № :13:025:0015, третьою
особою - ОСОБА_2, була продана
відповідачеві - ОСОБА_1

Таким чином, державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ від 1 квітня 2008 року, виданий на
ім'я третьої особи ОСОБА_2 втратив свою
чинність 11 лютого 2009 року, тобто з
моменту державної реєстрації права
власності на іншу особу - відповідача
ОСОБА_1, вимог щодо скасування
Державного акту якого позивачем
заявлено не було.

При цьому суд зазначає, що представник
позивача заміну неналежного
відповідача належним, у відповідності
до вимог ст. 33 ЦПК України, під час
розгляду не вчинив.

Відмовляючи в задоволені позову суд
виходить з того, що позивачем не
доведена належність йому оспорюваних
земельних ділянок, оскільки його не
можна визнати постійним
землекористувачем, який отримав
земельну ділянку у постійне
користування у повній відповідності із
земельним законодавством України.

Зокрема, точне місце розташування цієї
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), лінії проходження її меж
та координати поворотних точок не були
зафіксовані у державній системі
координат, а були зафіксовані в
неофіційній (умовній) системі
координат і не переведені в офіційно
визнану систему координат, тому при
передачі земельних ділянок громадянам
не було виявлено перекриття із
земельною ділянкою постійного
користувача - позивача у справі.

При цьому суд зазначає, що на
проведенні відповідного експертного
дослідження щодо перетинання спірних
земельних ділянок з земельною ділянкою
позивача, його представник не
наполягав.

Крім того, як вбачається з державного
акту на право постійного користування,
Васильківському СТК Товариства
сприяння оборони України було надано у
користування земельну ділянку, що
розташована по АДРЕСА_1, в той час, як
відповідачам були надані земельні
ділянки по АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3.

Саме з цих підстав, суд критично
ставиться до наданих представником
позивача ситуаційних схем взаємного
розташування земельних ділянок по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, АДРЕСА_3.

Таким чином, оцінивши зібрані та
досліджені докази по справі, суд
прийшов до висновку, що позивач не
надав суду достатніх та допустимих
доказів на підтвердження належності
позивачу земельних ділянок які були
надані у власність відповідача, а також
доказів того, що вказані земельні
ділянки перетинаються, а тому позов не
підлягає до задоволення.

Крім того, позивач, вимагаючи визнання
недійсним та скасування державного
акту на землю, вимог щодо визнання
недійсним відповідного правочину, на
підставі якого 11 лютого 2009 року
відбулося відчуження спірного майна,
не пред'являв, тобто, на думку суду, він
не скористався у повному обсязі усіма
способами захисту своїх порушених прав
та інтересів, визначених ст. 16 ЦК
України.

Вимоги позову щодо визнання недійсними
відомостей, що внесені до державного
земельного кадастру та реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно спірних земельних
ділянок судом фактично залишені без
розгляду, оскільки є похідними від
первісних позовних вимог, в задоволені
яких відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 81, 116, 125, 126 ЗК України, керуючись
ст.ст. 3, 11, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову Васильківського
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.