УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
прокурора Черняхівського району
Житомирської області в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації, Державної
інспекції сільського господарства у
Житомирській області до Черняхівської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_6 про визнання протиправними та
скасування розпоряджень, визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, за касаційною скаргою
заступника прокурора Житомирської
області на ухвалу Черняхівського
районного суду Житомирської області
від 30 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року прокурор
Черняхівського району Житомирської
області звернувся до суду в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації, Державної
інспекції сільського господарства у
Житомирській області з позовом до
Черняхівської районної державної
адміністрації, ОСОБА_6 про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Черняхівського районного суду
Житомирської області від 30
липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 21 жовтня 2013
року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Житомирської області,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального, просить вказані судові
рішення скасувати і направити справу
для продовження розгляд до суду першої
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу представник ОСОБА_6
зазначає, що оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
в процесі розгляду справи судами не
порушені норми процесуального права, а
тому ці судові рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Із матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з даним позовом,
прокурор в обґрунтування позову
зазначив наступне.

Розпорядженням голови Черняхівської
районної державної адміністрації від 20
вересня 2005 року № 265 затверджено даний
проект землеустрою та передано ОСОБА_6
у довгострокову оренду терміном на 20
років землі водного фонду та землі
запасу для рибогосподарських цілей та
ведення бджільництва, загальною площею
30,4982 на території Зороківської
сільської ради Черняхівського району
за межами с. Вишпіль.

22 вересня 2005 року між Черняхівською
районною державною адміністрацією та
ОСОБА_6 укладено договір оренди водного
об'єкту земельної ділянки водного
фонду та земель запасу загальною
площею 30,4982 га терміном на 20 років.
Даний договір 23 вересня 2005 року
зареєстровано у Черняхівському
районному відділі Житомирської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Розпорядженням голови Черняхівської
районної державної адміністрації від 31
серпня 2006 № 263 внесено зміни до
розпорядження від 20 вересня 2005 № 265.

Вказуючи на те, що зазначені
розпорядження та договір оренди
суперечать законодавству, прокурор
просив визнати протиправними та
скасувати розпорядження голови
Черняхівської районної державної
адміністрації від 20 вересня 2005 року №
265 та від 31 серпня 2006 № 263 і визнати
недійсним договір оренди, укладений
між Черняхівською районною державною
адміністрацією та ОСОБА_6

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що сторонами у справі є юридичні
особи, спірна земельна ділянка
використовувалася ОСОБА_6 у
процесу здійснення господарської
діяльності.

З такими висновками судів погодитися
не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
передбачено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

У п. 3 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» № 3 від 01
березня 2013 року роз'яснено, що
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1, 12), Кримінальним
процесуальним кодексом України або
Кодексом про адміністративні
правопорушення віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Із матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Черняхівської
районної державної адміністрації від 20
вересня 2005 року № 265 вирішено
передати земельну ділянку в оренду
громадянину ОСОБА_6 Оскаржуваний
договір оренди укладений між
Черняхівською районною державною
адміністрацією та ОСОБА_6, як фізичною
особою.

З указаного вбачається, що спірна
земельна ділянка була передана в
оренду ОСОБА_6 як фізичній особі, а не
фізичній особі-підприємцю.

Крім того, використання орендованої
земельної ділянки у підприємницькій
діяльності не змінює виду
правовідносин, які склалися на
підставі спірного правочину між
Черняхівською районною державною
адміністрацією та ОСОБА_6, як фізичною
особою.

За таких обставин, суди дійшли
помилкового висновку, що спір виник між
юридичними особами і підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Оскільки судами при постановленні
оскаржуваних ухвал порушені норми
процесуального права, то вони
підлягають скасуванню з направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись статями 336, 338, 342, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Житомирської області задовольнити.

Ухвалу Черняхівського районного суду
Житомирської області від 30
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 21
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В.
Юровська