Головуючий суду 1 інстанції - Зорік М.В.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 4234/2504/13-ц
Провадження № 22ц/782/1267/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Масенка Д.Є., Коротких
О.Г.,

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Луганську апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» на
рішення Артемівського районного суду
міста Луганська 20 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «СК
«Інгосстрах» до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, Товариство з додатковою
відповідальністю «Стахова компанія
«Провіта» про стягнення витрат по
оплаті страхового відшкодування в
порядку регресу, -

в с т а н о в и л а :

26 березня 2013 року представник
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» (далі
ПрАТ «СК «Інгосстрах» або позивач)
звернувся до ОСОБА_2 (далі відповідач)
з позовом про стягнення виплат по
сплаті страхового відшкодування в
порядку регресу.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 20 лютого 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив: рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою страхового відшкодування,
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК
«Інгосстрах» 6.601,53 гривень та судові
витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник ПрАТ «СК
«Інгосстрах» зазначив, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що позивач не має підстав для звернення
до відповідача з вимогами про
відшкодування витрат на виплату
страхового відшкодування з підстав, що
передбачені статтями 27 Закону України
«Про страхування» та 993 ЦК України; за
доведеністю порушень з боку
відповідача умов договору страхування,
статей 26, 9 Закону України «Про
страхування», суд дійшов до
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
02.04.2010 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
страхування наземного транспортну
LGH1AK1600295. Відповідно до умов цього
договору позивач зобов'язався у разі
настання страхового випадку -
пошкодження транспортного засобу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми в
порядку та на умовах, що передбачені
договором. Об'єктом страхування
визнані майнові інтереси позивача
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням автомобілем «Geely MK»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

28 липня 2010 року в місті Луганську на
вулиці Лутугинський сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Geely MK», під керуванням
водія ОСОБА_2, та автомобіля «СПВ 17
РУТА СПГ» під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Жовтневого районного суду
міста Луганська від 09.09.2010 року водія
ОСОБА_3, цивільно-правова
відповідальність якого була
застрахована у ТДВ «СК «Провіта»,
визнано винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди і
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно до звіту про оцінку майнової
шкоди № 046/02/2010-27 від 04.08.2010 року розмір
завданої відповідачеві шкоди був
визначений у сумі 6.906.28 гривень. Сума
страхового відшкодування з
урахуванням встановленої договором
франшизи склала 6.601,53 гривень та була
сплачена ПрАТ «СК «Інгосстрах» на
користь ОСОБА_2 за платіжним
дорученням № 9374 від 25.08.2010 року.

29.06.2011 року позичав отримав від іншої
страхової компанії - ТДВ СК «Провіта»
повідомлення про те, що за вказаним
страховим випадком 11.11.2010 року ОСОБА_2
також отримав страхове відшкодування
в сумі 6.011,91 гривень.

Відповідно до статті 993 ЦК України,
статей 25,27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що 11.11.2010 року
відповідач повторно та безпідставно
отримав страхове відшкодування за тим
самим страховим випадком від
страховика винної особи - ТДВ «СК
«Провіта». З урахуванням того, що
станом на вказану дату ОСОБА_2 раніше, а
саме - 25.08.2010 року вже отримав страхове
відшкодування від позивача, саме
страховик винної особи - ТДВ «СК
«Провіта» має підстави для стягнення з
ОСОБА_2 безпідставно отриманої суми
страхового відшкодування з підстав, що
передбачені статтями 9, 26 Закону
України «Про страхування». Суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що на
час отримання страхового
відшкодування відповідач не міг
порушити та не порушував умови
укладеного між сторонами договору
страхування від 02.04.2010 року. ОСОБА_2 не є
особою, відповідальною за завданий
позивачу збиток, у визначеному
статтями 993 ЦК України, 25,27 Закону
України «Про страхування» контексті.

Висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог про
стягнення витрат по сплаті страхового
відшкодування в порядку регресу,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону. Норми
матеріального права - статті 9, 26, 27
Закону України «Про страхування»,
стаття 993 ЦК України до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а спрямовані на
переоцінку доказів, яким суд дав
належну правову оцінку, повно та
всебічно встановивши обставини справи.
Висновки суду першої інстанції щодо
необґрунтованості заявленого позову
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
вказаних висновків суду, апеляційна
скарга представника ПрАТ «СК
«Інгосстрах» не містить.

Відповідно до статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суд з одних
лише формальних міркувань.

Суд, вірно встановивши обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
правові норми та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення. Підстав для
зміни або скасування рішення суду
першої інстанції немає.

Керуючись статтями 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах», - відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 20 лютого 2014 року, -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку, шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: