СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1422/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

21.03.2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
та моральної шкоди. З урахуванням
доповнених позовних вимог просила
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 47 600,08 грн., моральну
шкоду в розмірі 864 мінімальних
заробітних плат, що станом на день
подання позовної заяви складає 991 008,00
грн., понесені витрати на проведення
експертизи в розмірі 6 030,00 грн.,
зобов'язати відповідача усі подальші
грошові витрати, пов'язані з повною
реабілітацією взяти на себе. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2007 року
в результаті ДТП позивачу заподіяно
тяжкі тілесні ушкодження, що призвели
до втрати 50 % професійної
працездатності, встановлено третю
групу інвалідності. За фактом скоєння
ДТП порушено кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. Постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 30.11.2012 року,
відповідача звільнено від
кримінальної відповідальності,
провадження по справі закрито.
Внаслідок ДТП позивачу заподіяно
матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 03.06.2013 року (а. с. 193 - 194,
т. 1), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013
року (а. с. 228 - 229 т. 1) позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_2 майнову
шкоду в розмірі 47 600,08 грн., моральну
шкоду в розмірі 991 008, 00 грн., оплату
проведення експертизи в сумі 6 030,00 грн.,
а всього 1 044 638,08 грн. Відмовлено в
частині позовних вимог про
зобов'язання відповідача взяти на себе
усі подальші витрати, пов'язані з
повною реабілітацією. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.11.2013 року
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 03.06.2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013
року в частині стягнення моральної
шкоди скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. В решті рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 03.06.2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 05.09.2013 року залишено
без змін (а. с. 253 - 255 - ухвала суду). В
своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ зазначив, що суд не
звернув уваги на положення ст. 1167 ЦК
України, п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», не навів у судовому рішенні
достатні мотиви для висновку з огляду
на засади розумності й виваженості,
погодження з розміром, а врахував лише
доводи, зазначені в позовній заяві.
Справу передано судді 27.12.2013 року.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги щодо стягнення моральної шкоди
в розмірі 864 мінімальних заробітних
плат.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
заявленого розміру моральної шкоди
пославшись на судову практику в
частині стягнення моральної шкоди.
Зазначив, що в подібних
правовідносинах середньоарифметичний
розмір відшкодування моральної шкоди
становить 44 820 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 28.11.2007 року приблизно о
13:15 ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Шевролет Авео» д.н.з. НОМЕР_5, під час
руху проявила неуважність до дорожньої
обстановки та її змін. Перед поворотом
праворуч на з'їзд до пр. Палладіна в м.
Києві завчасно не зайняла відповідне
крайнє положення на проїзній частині
та, не переконавшись, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху, стала
виконувати поворот праворуч. При
виїзді в першу смугу руху, не дала
дорогу автомобілю «Шкода Октавія»
д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія
ОСОБА_4, який рухався позаду в попутному
напрямку, внаслідок чого здійснила
зіткнення з вказаним автомобілем.
Після зіткнення автомобіль «Шкода
Октавія» д.н.з. НОМЕР_2 продовжив свій
рух у некерованому стані, виїхав за
межі проїзної частини на тротуар, де
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 спричинено
тілесні ушкодження у вигляді
відкритого багатоуламкового
перелому-вивиху плюснових кісток
правої ступні з поширеною розчавленою
раною стопи та пошкодженням
судинно-нервових пучків м'язів і
сухожилків правої стопи, які
потребували в своєму перебігу
вичленення правої стопи на рівні
предплюсне-плюсневих суглобів. Дані
обставини наведені в постанові
Святошинського районного суду м. Києва
від 30.11.2012 року (а. с. 15 - 18) та
підтверджені висновком експерта
Київського міського бюро
судово-медичної експертизи №99/Е (а. с. 19
- 22).

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 30.11.2012 року по справі
ун. №2608/16284/12 пр. №1/2608/1079/12, ОСОБА_2
звільнено від кримінальної
відповідальності, провадження по
справі закрито (а. с. 15 - 18).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК
серії 10 ААА №135336 від 09.06.2011 року, ОСОБА_1
довічно встановлено третю групу
інвалідності, протипоказана праця з
тривалим пересуванням на ногах,
можливо працювати за дефектом зі
зменшеним об'ємом роботи (а. с. 23 - копія
довідки). Довідкою про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги, серії КА-З
№000948 від 09.06.2011 року, ОСОБА_1 довічно
визначено 50 % втрати професійної
працездатності (а. с. 24 - копія довідки).

Висновком експертного дослідження №0222
НІСЕ від 15.10.2012 року встановлено, що
отримання тяжких тілесних ушкоджень в
ДТП, що сталося 28.11.2007 року постала для
потерпілої ОСОБА_1 як інтенсивно
психотравмуюча, призвела до повної
зміни її життєдіяльності, до втрати
працездатності зі встановленням групи
інвалідності, необхідністю тривалого
лікування та реабілітації, адаптації
до погіршених умов життя, до фізичних і
соціальних обмежень, що заподіяло їй
інтенсивних негативних психологічних
переживань (моральних страждань).
Орієнтовний розмір компенсації
завданих ОСОБА_1 моральних страждань
становить 864 мінімальні заробітні
плати (а. с. 145 - 155 - копія висновку).

Позивач просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 864 мінімальних
заробітних плат.

В обґрунтування стягнення моральної
шкоди посилається на тяжкість
спричинених тілесних ушкоджень,
характер та обсяг фізичних, душевних та
психічних страждань, характер
немайнових втрат, тривалість
продовження лікування до цього часу,
неможливість повного відновлення
здоров'я, неможливістю належним чином
виконувати материнські та інші
обов'язки, повноцінно перебувати у
трудових відносинах.

З довідки Київського міжнародного
університету №173 від 11.06.2013 року
вбачається, що ОСОБА_2 працює в КМУ на
посаді доцента кафедри зарубіжної
культури і літератури з 01.09.1997 року по
теперішній час, середньомісячна
заробітна плата складає 696,30 грн.
Загальна сума доходів за період з
листопада 2012 року по квітень 2013 року
становить 3 042,60 грн. Дана обставина
підтверджується довідкою про доходи
№145 від 21.05.2013 року (а. с. 202). З довідки №03
від 11.06.2013 року (а. с. 201) вбачається, що
ОСОБА_2 працює в приватному
загальноосвітньому навчальному
закладі «Ліцей КиМУ» з 01.09.2009 року на
посаді викладача, середня заробітна
плата становить 512,28 грн. Нарахована
заробітна плата ОСОБА_2 в ліцеї за
період листопад 2012 року по квітень 2013
року становить 3 756,72 грн., що
підтверджується довідкою «Ліцею КиМУ»
№3 від 21.05.2013 року (а. с. 203).

ОСОБА_2 має двох дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Дана обставина підтверджена
свідоцтвом про народження (а. с. 204 - 205).

В судовому засіданні позивач
зазначила, що заявлений розмір
відшкодування моральної шкоди вважає
обґрунтованим, оскільки внаслідок
заподіяних їй травм вона не може
повноцінно жити і виховувати дитину, не
може повноцінно себе обслуговувати,
внаслідок ушкодження здоров'я у неї
відбулися вимушені змін життєвих і
виробничих стосунків, що потягло
вимушені змін у життєвих стосунках
всієї сім'ї (позивачки, її чоловіка і
дитини). Позивач просить врахувати дії,
а точніше бездіяльність відповідачки,
яка за весь час після заподіяння
ушкодження здоров'ю позивачці, не
надала останній жодних коштів на
відшкодування моральної і
матеріальної шкоди в позасудовому
порядку. Понад 6 років ОСОБА_1 відчуває
душевні страждання внаслідок
заподіяних травм. Через відсутність
коштів на лікування у позивача та
небажання ОСОБА_2 в позасудовому
порядку понести певні фінансові
витрати для відновлення здоров'я
ОСОБА_1, останній двічі здійснювали
ампутацію кінцівок.

Представник відповідача не
заперечував зазначених обставин
заподіяння страждань позивачу
внаслідок ушкодження здоров'я, але
вважав надмірною суму відшкодування
моральної шкоди.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК
України).

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки. (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК
України). Моральна шкода, завдана
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, може бути відшкодована
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК
України). Шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою (ч. 1 ст.
1188 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01.03.2013 року №4
постановлено, що розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи
майну фізичної або юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок
відшкодувати завдану шкоду виникає у
її завдавача за умови, що дії
останнього були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, -
незалежно від наявності вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» постановлено, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

В силу наведених норм цивільного
законодавства та роз'яснень пленумів, в
даних правовідносинах на відповідача
покладається відповідальність за
заподіяну моральну шкоду.

Моральна шкода в даному випадку
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких позивач зазнала у
зв'язку з ушкодженням здоров'я
(каліцтвом).

Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
враховує характер та обсяг страждань
(фізичних, душевних, психічних), а також
характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення),
яких зазнав позивач та які полягають у
неможливості повноцінно жити і
виховувати сім'ю, повноцінно себе
обслуговувати через наявність
фізичних вад, та фактичну неможливість
відновлення здоров'я до попереднього
стану, 50 % втрати професійної
працездатності, тривалість
продовження лікування (триває до цього
часу).

Суд враховує тяжкість вимушених змін у
життєвих і виробничих стосунках
позивачки, внаслідок заподіяного
ушкодження здоров'я і враховує, що
зазначене потягло вимушені зміни у
життєвих стосунках всієї сім'ї
позивачки (її чоловіка і дитини).
Вимушені зміни у життєвих і виробничих
стосунках позивачки та її сім'ї є
істотними, оскільки повноцінно
працювати вона більше не зможе,
повноцінно обслуговувати себе і родину
також не зможе, рідним і близьким
доводиться докладати додаткових
зусиль у повсякденному житті через
необхідність додаткового догляду за
позивачкою.

Враховується тривалість фізичного
болю та страждань, яких ОСОБА_1 зазнала
у зв'язку з ушкодженням здоров'я
(каліцтвом), а саме понад 6 років і що
такі страждання супроводжатимуть її в
подальшому.

В даному випадку суд вважає за
необхідне врахувати і бездіяльність
відповідачки, яка за весь час після
заподіяння ушкодження здоров'ю
позивачці, не надала останній жодних
коштів на відшкодування моральної чи
матеріальної шкоди в позасудовому
порядку, хоча усвідомлювала потребу
ОСОБА_1 в коштах на лікування. Суд
враховує, що через відсутність коштів
на лікування у позивача та небажання
ОСОБА_2 позасудовому порядку понести
певні фінансові витрати для
відновлення здоров'я ОСОБА_1, останній
двічі здійснювали ампутацію кінцівок,
що посилює вину ОСОБА_2 у погіршенні
здоров'я ОСОБА_1

На підставі наведеного, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає за
необхідне частково задовольнити
позовні вимоги і стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 200 000 грн. Даний розмір
відшкодування відповідає критеріям
розумності, виваженості,
справедливості, а також ступеню
понесених душевних і фізичних
страждань.

Керуючись ст. ст. 23, 1167, 1168, 1188 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-61, 174, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН: НОМЕР_3)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІН: НОМЕР_4)
моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті
тисяч) грн.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ