Справа №560/2095/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року Дубровицький
районний суд Рівненської області у
складі:

головуючого судді - Оборонової
І.В.,

за участю секретаря - Волкодав
А.А.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Дубровиця
справу за позовом ОСОБА_1 до Залузької
сільської ради Дубровицького району
Рівненської області про визнання права
власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідача Залузької
сільської ради Дубровицького району
Рівненської області та просить визнати
за нею право власності на земельну
ділянку, загальною площею 0,25 Га,
призначену для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована по АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3 відповідно до державного акту
про право власності на земельну
ділянку від 09 лютого 2010 року серії ЯИ
№871599.

Свої вимоги мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько
ОСОБА_3, після його смерті залишилось
спадкове майно, а саме: земельна
ділянка, загальною площею 0,25 Га, що
розташована по АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємцем по заповіту,
однак отримати свідоцтво про право на
спадщину на земельну ділянку не може,
так як відсутні правовстановлюючі
документи, які підтверджують
належність земельної ділянки
померлому, оскільки оригінал
державного акту на право власності на
земельну ділянку було втрачено.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак до суду
надійшла заява про розгляд справи без
участі представника.

Заслухавши позивача, дослідивши
докази по справі, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задаволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України,
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 п.11 ст.346 ЦК України
однією із підстав припинення права
власності є смерть власника.

В судовому засіданні встановлено,
що у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом по спадковій
справі № 234/2011 Дубровицькою державною
нотаріальною конторою позивачу, як
спадкоємиці за заповітом після смерті
ОСОБА_3 було відмовлено через
відсутність правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства та рекомендовано
звернутись до суду.

Як вбачається із свідоцтва про
смерть (а.с.6) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, про що в Книзі реєстрації смертей
зроблено відповідний актовий запис за
№20.

Як вбачається із заповіту,
посвідченого 21.01.2008 року, ОСОБА_3 все
належне йому майно заповів ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.7).

Відповідно до заяви ОСОБА_4,
посвідченої адміністрацією
Лізіновського сільського поселення
Россошанського муніципального району
Воронежської області, він як
спадкоємець першої черги, після смерті
його батька ОСОБА_3 відмовляється від
частки майна, а саме житлового будинку
з господарськими будівлями та
присадибною ділянкою в с.Залужжя
Дубровицького району Рівненської
області на користь своєї сестри ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.30).

Згідно свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 виданого 09 липня 2010 року,
стверджується, що після одруження
прізвище ОСОБА_1 було змінено на
"ОСОБА_1" (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2 від 01.10.1961 року, батьком
позивача є спадкодавець ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування", у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Відповідно до статті 78 ЗК
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, Земельного
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 7 від 14 квітня 2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», право користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
землекористувачем документу, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладання
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Як вбачається з довідки №378 від
24.12.2013 року (а.с.7) виданої виконкомом
Залузької сільської ради
Дубровицького району Рівненської
області, згідно записів у
погосподарській книзі №2,
погосподарського обліку №132, гр.
ОСОБА_3, дійсно проживав в АДРЕСА_1 та
отримав державний акт на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2500 Га. Акт зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №09 від
09.02.2010 року (а.с.31).

На підставі ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших передбачених законом способів.

Так, кожному суб'єктові права власності
на землю належать права володіння,
користування і розпорядження
земельною ділянкою на свій розсуд у
межах, передбачених ЗК України.

Права власників земельних ділянок
визначені частиною 1 ст. 90 ЗК України.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що порушені права
власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Довідкою №01-16/114 від 09 жовтня 2013 року
(а.с.10), виданої Дубровицькою державною
нотаріальною конторою Рівненської
області - ОСОБА_1, повідомляється, що
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом по спадковій справі №234/2011
року смерті ОСОБА_3, як спадкоємиці за
заповітом немає можливості, оскільки
на земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
відсутній правовстановлюючий документ
(а.с.10).

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З копії втраченого державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ №871599 від 09 лютого 2010 року,
вбачається, що його було видано
покійному ОСОБА_3 (а.с.12).Однак оригінал
вищевказаного державного акту було
втрачено померлим спадкодавцем.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

У відповідності ст.41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку визначеного
законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного
Кодексу України визнання права є одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів.

Оскільки спадкоємець не має змоги
оформити спадщину відповідно до вимог
законодавства у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документа, не може
отримати дублікат державного акта на
право власності на земельну ділянку,
оскільки таке право належить тільки її
власнику, тому питання визначення
належності цього майна вирішується у
судовому порядку, оскільки тільки
рішення суду буде належною підставою
для оформлення права на спадщину за
заповітом на це майно.

Таким чином, аналізуючи наведені норми
закону та достовірно встановлені
обставини справи, крім того враховуючи,
що право власності позивача на
вищевказану земельну ділянку
відповідачем не оспорюється, а
оформлення права на спадщину у
визначеному законом порядку є
неможливим, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_1 на законних підставах набула
право власності на земельну ділянку
площею 0,25 Га, що розташована по АДРЕСА_1,
а тому позовні вимоги є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 125, 152 ЗК України,
ст.ст.328, 392, 1216, 1296 ЦК України, ст.ст.10, 60,
88, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на земельну ділянку,
загальною площею 0,25 Га, призначену для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що розташована по АДРЕСА_1, як за
спадкоємцем за заповітом після смерті
батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду
Оборонова
І.В.