РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.,

за участю представника позивача
Мазурка А.А.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до
Рівненського міського суду з позовом
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у
якому просить стягнути з ОСОБА_3 суму
заборгованості в розмірі 40302,95 гривень
за кредитним договором № 443637 від 01
березня 2004 року та судові витрати по
справі.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення по суті
позову, позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позовній заяві,
просив позов задоволити повністю,
стягнути з відповідача на користь
позивача вказану заборгованість за
кредитним договором та судові витрати
по справі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, з
підстав викладених у своїх
запереченнях, просив відмовити у
задоволенні позову та застосувати до
спірних правовідносин строк позовної
давності. Додатково вказав, що про
умови та правила надання банківських
послуг ОСОБА_3 не був проінформований, у
зв'язку з чим не погоджується з сумою
заборгованості, нарахованої позивачем
згідно кредитного договору.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору № 443637 від 01.03.2004 року
отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1,83 % на місяць. Строк дії картки
та кредитного ліміту становить 2 роки.
Термін дії договору необмежений.

Згідно п. 5.2 договору банк має право в
односторонньому порядку без
попереднього повідомлення клієнта
встановити на платіжну картку
кредитний ліміт у валюті картки,
максимальний розмір кредиту не
встановлений, з наступною зміною його
розміру у відповідності до кредитної
історії.

З дослідженого в судовому засіданні
розрахунку заборгованості за
договором станом на 31.05.2013 року, судом
встановлено, що банком 03.08.2009 року, на
підставі п. 5.2 договору, було збільшено
ліміт кредиту до 18935,39 гривень та на
підставі п. 4.5 договору списано кошти на
погашення заборгованості по кредиту в
сумі 18935,39 гривень. У зв'язку з чим
прострочена заборгованість ОСОБА_3 за
кредитом, відсотками, комісіями та
пенею зникла, а утворилась строкова
заборгованість по непогашеному
кредиту в сумі 18935,39 гривень.

В пункті 5.2. укладеного між сторонами
Договору чітко не визначено розмір
кредитного ліміту, тому його
збільшення в односторонньому порядку
призвело до збільшення основного
грошового зобов'язання за Договором та
зобов'язання щодо сплати процентів за
користування кредитними коштами.
Фактично, Позивач в односторонньому
порядку змінивши розмір кредитного
ліміту, цими ж коштами (11605,76 грн.)
здійснив погашення нарахованих за
попередній період відсотків, при цьому
збільшилось тіло кредиту та відповідно
відсотки за наступний період.

З даного розрахунку вбачається, що
станом на 31.05.2013 року заборгованість
ОСОБА_3 становить 40302,95 гривень, в тому
числі 15342,18 гривень заборгованість по
кредиту, 24960,77 гривень заборгованість
по відсоткам.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

За положенням ст. 612 ЦК України, -
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтями 1049 та 1054 ЦК України
передбачено, що Позичальник
зобов'язаний повернути Кредитору
надані грошові кошти (кредит) та
сплатити проценти у строки та на
умовах, встановлених договором.

Суд вважає позовні вимоги в частині
стягнення збільшеного ліміту кредиту в
сумі 15342,18 гривень доведеними, оскільки
вони узгоджуються з умовами укладеного
між сторонами договору.

З врахуванням того, що ОСОБА_3 частково
погашав кредит, що підтверджено
розрахунком, суд вважає, що до даних
правовідносин немає підстав
застосовувати строки позовної
давності і тому вважає за можливе
стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредиту в сумі 15342,18 гривень.

Стосовно нарахування в послідуючому
відсотків, виходячи із суми кредиту
18935,39 гривень, суд вважає їх
недоведеними.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно п. 9.2 договору, договір діє
необмежений проміжок часу.

Згідно ст. 631 ЦК України сроком договору
є час, протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення. Сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Таким чином суд вважає, що встановлення
в договорі необмеженого терміну дії
договору не узгоджується з положеннями
ст. 361 ЦК України, оскільки для того, щоб
договір діяв сторони договору повинні
були вжити певних заходів.

Згідно п. 1.2. договору клієнт здійснює
за допомогою картки операції по
картрахунку, передбачені п. 2 договору,
у відповідності з чинним
законодавством та Правилами
користування платіжними картками, що є
невід'ємною частиною цього договору. П.
3.2 договору передбачає, що підписанням
даного договору клієнт підтверджує, що
він ознайомлений з Тарифами Банку,
Правилами, які зобов'язується
виконувати.

На момент укладення даного договору в
банку діяли «Правила пользования
платьожными картами» затвердженими
наказом № 7 від 05.01.2004 року, які були
наказом № 289 від 24.02.2005 року відмінені.

Про відміну діючих на момент укладення
договору Правил та затвердження нових
правил, ОСОБА_3 банк не проінформував,
тому суд вважає, що до правовідносин,
які склались між сторонами могли
застосовуватись тільки правила, які
діяли на момент укладення договору.

Згідно п. 4.1.1 Правил «Срок действия
карты указан на лицевой стороне карты
(месяц и год). Карта действительна до
последнего календарного дня
указанного месяца».

Згідно п. 4.1.3 Правил «По окончании срока
действия соответствующая карта
продлевается Банком на новый срок
(путем предоставления Клиенту карты с
новым сроком действия), если ранее (до
начала месяца окончания срока
действия) не поступило письменное
заявление Клиента о закрытии
Картсчета, а также при наличии денежных
средств на Картсчете для оплаты услуг
по выполнению расчетных операций по
Картсчету (в предпоследний день месяца
окончания срока действия) и при
соблюдении других условий продления,
предусмотренных Договором об открытии
картсчета и обслуживании платежной
карты.».

Строк дії картки позичальника
закінчився 01 березня 2006 року.

З пояснень відповідача та представника
відповідача, судом встановлено, що по
даному кредитному договору нова картка
по закінченню терміну дії, ОСОБА_3 не
отримувалась, будь-яких платежів та
переказів, зняття готівкових коштів з
карткового рахунку, після 01 березня 2006
року - не проводилось. Єдиними
операціями, які здійснював
позичальник, по закінченню дії картки
були операції з погашення кредитної
заборгованості за тими зобов'язаннями,
які були передбачені діючим кредитним
договором.

Представлену представником позивача,
як доказ наявності платіжних карток у
ОСОБА_3, довідку про картки клієнта, суд
вважає неналежним та недопустимим
доказом, оскільки дана довідка не
містить в собі ні номера, ні дати
видачі, в ній відсутні докази того, що
ОСОБА_3 отримував платіжні картки,
ПІН-коди до них та користувався
картками.

Крім того, з дослідженого в судовому
засіданні розрахунку заборгованості
та руху коштів по рахунку відсутні
докази того, що за отримання картки
стягувалась плата та були наявні кошти
для оплати послуг за виконання
розрахункових операцій, як це
передбачено п. 4.1.3 Правил.

З представленого представником
позивача розрахунку руху коштів по
рахунку встановлено, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» 06.10.2009 року було в
односторонньому порядку, без згоди
позичальника, зменшено ліміт кредиту
до 7320 гривень.

Пунктами 6.2.1 - 6.2.2, 6.3.1 - 6.3.2 «Правил
пользования платьожными картами»
затверджених наказом № 7 від 05.01.2004 року
передбачено, що «погашение кредитного
лимита - пополнение картсчета Клиента,
осуществляется путем внесения средств
в наличном или безналичном порядке и
зачисления их Банком на картсчет
Клиента. Срок погашения кредитного
лимита - погашение задолженности по
кредитному лимиту в полном объеме
должно производиться на протяжении
срока действия платежной карты
ежегодно не позднее последнего дня
месяца, указанного на платежной карте
(в поле MONTH).» «Начисление процентов
производится в последний операционный
день каждого месяца, за каждый
календарный день исходя из расчета 30
дней в месяце, за фактически
израсходованные в счет кредитного
лимита средства, со дня списания суммы
с карточного счета. При возникновении
перерасхода платежного лимита или
нарушении Срока погашения кредитного
лимита Клиенту начисляется повышенная
плата в соответствии действующими
тарифами Банка. Процентная ставка по
кредитному лимиту на месяц, следующий
за отчетным, указывается Банком в
Ежемесячной выписке по картсчету за
отчетный месяц.».

Таким чином із аналізу встановлених в
судовому засіданні обставин
вбачається, що ОСОБА_3 після закінчення
дії платіжної картки 01 березня 2006 року,
інші платіжні картки не отримував, про
збільшення ліміту кредиту та погашення
за рахунок збільшеного ліміту кредиту
боргу не знав, один раз в рік, як
встановлено Правилами, кредит не
погашав, знаючи про наявність боргу,
який утворився по платіжній картці
«VISA» НОМЕР_1 по закінченню терміну її
дії здійснював погашення кредитної
заборгованості, в міру своїх
можливостей. Представник банку, в свою
чергу, не навів доказів в підтвердження
того, що банк інформував позичальника
про зміну ліміту кредиту, про те, що
позичальнику нараховувались відсотки,
про видачу в послідуючому інших
платіжних карток, не надав доказів про
стягнення за отримання картки плати та
чи були наявні кошти для оплати послуг
за виконання розрахункових операцій.

Враховуючи те, що сторони договору не
здійснили передбачені договором дії
направлені на продовження договору,
суд вважає, що кредитний договір № 443637
від 01 березня 2004 року припинив свою дію
на підставі п. п. 9.2, 9.4 договору, тому
банком безпідставно було нараховані
відсотки в сумі 24960,77 гривень, позовні
вимоги банку в цій частині є
недоведені.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 526, 610, 612, 631, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст.
10, 60. 88. 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку „ПриватБанк" суму
заборгованості в розмірі 15342,18
(п'ятнадцять тисяч триста сорок дві)
гривні 18 копійок та судові витрати по
справі: судовий збір в сумі 153,42 (сто
п'ятдесят три) гривні 42 копійки. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд за
апеляційною скаргою на рішення суду,
яка подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 15.04.2014 року.

Суддя
С.В.Рогозін