Справа № 459/100/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2600/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю
представника відповідача Музики М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання,-

встановила:

Позивач ОСОБА_3 в січні 2014 року
звернувся у суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
(надалі ВВДФССНВВ в м. Червонограді) про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з 29.01.1968 року по
09.11.2000 року він працював на ДВАТ шахті №
5 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля»
з повним робочим днем під землею. 08.02.1976
року з ним стався нещасний випадок на
виробництві, а саме, при завантаженні
маневрової лебідки за допомогою ручної
лебідки на площадку, він не втримав
ручної лебідки управління, яка різко
пішла вверх і завдала йому удар
зубчаткою в обличчя. 09.11.2000 року його
звільнили з роботи у зв'язку з
ліквідацією шахти.

У зв'язку із тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. 31.10.2001 року обласною МСЕК
йому вперше та безтерміново
встановлено ІІІ групу інвалідності та
55% втрати професійної працездатності

Вважає, що йому заподіяно моральну
шкоду, оскільки, він безтерміново на 55%
втратив працездатність внаслідок
профзахворювання, та отримав ІІІ групу
інвалідності, що значно посилює його
фізичні і моральні страждання,
відчуває постійні незручності у
повсякденному житті, змушений терпіти
фізичні болі та неодноразово звертався
за отриманням медичної допомоги, що
призвело до зміни ритму та порядку
життя. Розмір моральної шкоди оцінив у
30000 грн. та просив стягнути з
відповідача.

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду від
10.02.2014 року позов задоволено частково,
стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 10000
гривень заподіяної моральної шкоди.

В решті вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом в порушення вимог
ст.ст. 21,28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не взято до уваги, що у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування зобов'язаний
відшкодувати грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
моральної шкоди потерпілому, при цьому,
цим же законом було встановлено, що
моральна шкода відшкодовується за
заявою потерпілого та поданням
відповідного висновку медичних
органів.

Стверджує, що позивач не долучив
жодного медичного документу про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров»я на виробництві, звертає увагу
на те, що враховуючи рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року № 1-рп/2004 спричинення моральної
шкоди у спірних правовідносинах згідно
вимогам законодавства не є
матеріально-правовою презумпцією,
тобто має доводитись сам факт
спричинення моральної шкоди так і її
розмір.

Суд не взяв до уваги те, що позивач знав
при прийомі на роботу про шкідливі та
небезпечні умови праці на підприємстві
та про наслідки, які тягне за собою
робота в даних умовах, крім цього, при
виявлені перших ознак хвороби позивач
мав право звільнитися з роботи, що не
зробив, внаслідок чого відбулося
погіршення стану здоров»я. Фонд
здійснює щомісячні страхові виплати та
виплатив разову допомогу у зв'язку з
втратою працездатності вперше.

Апелянт вважає, що пред'явлений позов є
недоцільним, крім цього у позивача
втрата працездатності професійна, в
інших умовах праці він може працювати.

Вважає, що позивачем не наведено, яких
додаткових зусиль він прикладає для
організації свого життя та які умови
його життя порушені професійним
захворюванням, крім цього стверджує, що
судом не встановлено з чого виходив
позивач при оцінці розміру
відшкодування шкоди.

Просить рішення Червоноградського
міського суду від 10.02.2014 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню виходячи з
таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить висновку, що
дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що згідно довідок обласної МСЕК №
3 серії ЛВА-2 № 006613, ЛВА - 1 № 119218,
позивачу 31.10.2001 року вперше встановлено
ІІІ групу інвалідності безтерміново та
55% втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням.

У зв"язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 55%, відтак
позбавлений можливості повною мірою
реалізувати своє право на працю,
постійно відчуває фізичні страждання,
неодноразово перебував на лікуванні.
Фактичні обставини справи та правові
положення свідчили про доведеність
факту спричинення моральної шкоди
позивачу, тому ОСОБА_3, на думку суду
першої інстанції, має право на
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки на день встановлення МСЕК
позивачеві 55% втрати професійної
працездатності у зв"язку із
професійним захворюванням обов"язок з
відшкодування моральної шкоди
покладено, зокрема, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді,
тому суд частково задовольнив позовні
вимоги, визначивши розмір
відшкодування моральної шкоди в сумі
10000 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач працював на шахті № 5
"Великомостівська" тресту
"Червонградвугілля" в шкідливих умовах
праці в період з 1968 по 2000 роки. За час
виконання своїх обов'язків позивач,
внаслідок погіршення стану здоров'я,
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається з наданих
позивачем витягів з медичної карти
хворого. Позивач звільнений з роботи у
зв'язку з ліквідацією шахти на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України 09.11.2000 року р.,
згідно із наказом № 433-вк від 09.11.2000 р.
(а.с. 7 копія трудової книжки).

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Судом встановлено, що право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання у
позивача ОСОБА_3 виникло 31.10.2001 року,
коли висновком МСЕК йому вперше
встановлено 55% втрати професійної
працездатності та ІІІ група
інвалідності безтерміново (а.с. 11, 12, 30).

На цей час діяли, як ч. 3 ст. 34 Закону
України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», так і ст. 9 Закону
України «Про охорону праці», згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону № 1105-ХІV.

Згідно із п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Таким чином, на підставі аналізу
наявних у справі доказів суд прийшов до
вірного висновку, що відшкодувати
моральну шкоду позивачу ОСОБА_3 повинно
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Покликання представника апелянта
ВВДФССНВВ в м. Червонограді на
відсутність доказів заподіяння
позивачу саме моральної шкоди є
безпідставними, оскільки ушкодження
здоров'я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності, власне спричиняють
йому моральні та фізичні страждання
(рішення Конституційного суду України
від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004 р.).

Також, колегія суддів приходить
висновку, що враховуючи наявні у справі
медичні документи, а саме акт
розслідування професійного хронічного
захворювання, копії висновків МСЕК,
витяг з медичної картки хворого,
повідомлення про хронічне професійне
захворювання, акт про нещасний випадок
№ 13 від 09.02.1976 року, епікриз - виписка з
історії хвороби № 711 та характеристику
умов праці і робочих місць працівника
(а.с. 8-22), сума відшкодування моральної
шкоди 10 000 грн., яка визначена судом
першої інстанції, є адекватною
компенсацією страждань, що їх зазнав
ОСОБА_3 у зв'язку з професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом.

З наведених підстав, апеляційна скарга
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді підлягає
відхиленню.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин