Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/142/14
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко
Суддя-доповідач:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Судді Стрелець Л.Г., Гончар
М.С.,

При секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором кредиту в сумі 63 405, 22 грн.,
вказавши в заяві, що 13.12.2005 року між
«ПриватБанком» і відповідачем був
укладений договір № DNH4KS94750214, на
підставі якого відповідач отримав
кредит в сумі 5 604, 8 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25, 08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 13.12.2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просять рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, керувався положеннями
ст. ст. 257,259 ЦК України, Законом України
„Про захист прав споживачів" та дійшов
висновку про пропуск позивачем
загального строку позовної давності.

Проте, повністю погодитися з таким
висновком суду першої інстанції не
можна, оскільки останній зроблено із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам рішення суду першої інстанції
не відповідає із наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 526,611,623,625
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними
в укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
грудня 2005 року ОСОБА_2 підписав заяву
позичальника № DNH4KS94750214 про надання
строкового кредиту та отримав кредит у
розмірі у розмірі 5 604, 8 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25, 08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 13.12.2008 року на
Умовах про надання споживчого кредиту
фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт)
з погашенням кредиту щомісячними
платежами по 224,12,31грн.(а.с. 5)

За змістом заяви позичальника,
підписуючи її, ОСОБА_2 підтверджував, що
ознайомився та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, які були надані йому у
письмовій формі, підтверджував факт
надання йому повної інформації про
умови кредитування в ПриватБанку, а
також згоден з тим, що вказана заява
разом із запропонованими ПриватБанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифами складає між
ним та банком кредитний договір (а.с. 5).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Саме умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Розстрочка")
(Стандарт) передбачений обов'язок
позичальника погашати заборгованість
за кредитом, проценти за його
використання, оплачувати комісії,
встановлений порядок розрахунків та
відповідальність сторін.

За правилами ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до п. 5.5 Умов, як складової
письмового договору від 13 грудня 2005
року, термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років, що
відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Враховуючи, що закінчення строку дії
кредитного договору встановлювалося 13
грудня 2008 року, а вимоги про стягнення
заборгованості за вказаним договором
були заявлені позивачем у січні 2013
року, підстав для застосування
загальних строків позовної давності
суд не мав, висновок суду про сплив
строку позовної давності при зверненні
позивача до суду є помилковим.

Встановивши такі обставини, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивач звернувся до суду з вимогою про
захист свого цивільного права в межах
погодженої сторонами позовної
давності.

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 02 січня 2013 року у ОСОБА_2
згідно з розрахунком банку виникла
заборгованість у розмірі 63405 грн. 22 коп,
яка складається із: заборгованості за
кредитом в сумі 4028,79 грн.;
заборгованості за процентами за
користування кредитом в сумі 20273 грн. 49
коп.; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 35 607 грн
45 коп.; штрафу (фіксована частина) в сумі
500 грн та штрафу (процентна складова) 2 995
грн 49 коп.

Позивач надав відповідний розрахунок
(а.с.3-4), правильність якого ОСОБА_2 не
спростована, розрахунок
заборгованості за кредитним договором
був перевірений під час апеляційного
розгляду справи, він відповідає умовам
договору.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 546
та ст. 549 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як штраф, пеня, і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Сплата неустойки є правовим наслідком
у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1
ст.611 ЦК України ).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 2 статті 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, хоча кредитним договором
встановлено п'ятирічний строк позовної
давності для звернення до суду, але
пеня стягується за один рік у
відповідності зі ст. 258 ЦК України.

Отже, заявлені позивачем вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості
підлягають задоволенню частково з
урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК
України про застосування спеціальної
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення неустойки.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що неналежне виконання позичальником
зобов'язань за договором від 13 грудня
2005 року підтверджене доказами та
виходячи із встановлених ст. 526 ЦК
України загальних умов виконання
зобов'язання і передбаченого ст. 629 ЦК
України принципу обов'язковості
договору, з ОСОБА_2 на користь банка
підлягає стягненню сума
заборгованості у розмірі 35567,52 грн., з
яких заборгованість за кредитом в сумі
4028,79 грн.; заборгованості за процентами
за користування кредитом в сумі 20273 грн.
49 коп.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором за
період з 31.01.2012 року по 02.01.2013 року ( це 337
днів) в сумі 9550,13 грн.; штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн та штрафу
(процентна складова 5% від суми боргу)
1215,11 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України
на користь позивача підлягають
стягненню з ОСОБА_2 судові витрати,
понесені у зв'язку зі сплатою судового
збору у судах першої та апеляційної
інстанцій, у сумі 952,08 грн. (634,05 грн. + 317,03
грн.)

Керуючись ст.ст. 307,309,314,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року в цій
справі скасувати, та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає за адресою АДРЕСА_1, ІПН : НОМЕР_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" заборгованість за
кредитним договором в розмірі 35567 грн. 52
коп. ( тридцять п"ять тисяч п'ятсот
шістдесят сім грн. 52 коп.), що складає
заборгованість за кредитом в сумі 4028,79
грн.; заборгованості за процентами за
користування кредитом в сумі 20273 грн. 49
коп.; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором за період з
31.01.2012 року по 02.01.2013 року ( це 337 днів) в
сумі 9550,13 грн.; штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн та штрафу
(процентна складова 5% від суми боргу)
1215,11 грн., та судовий збір в сумі 951 грн. 08
коп. ( дев'ятсот п'ятдесят одну грн. 08
коп.)

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: