АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження 22-ц/774/925/К/14
інстанції Водоп'янов С.М.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача -
Літовченко Тетяни Миколаївни,
представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Криворізький залізорудний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 04
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Криворізький залізорудний
комбінат» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ
«Кривбасзалізорудком») та просив суд
стягнути з відповідача у відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
отримання професійного захворювання,
229 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 04 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково:
стягнуто з ПАТ "Кривбасзалізорудком" на
його користь моральну шкоду у розмірі 22
000 гривень та на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізорудком», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог.

Зокрема, посилається на те, що розмір
суми відшкодування моральної шкоди,
стягнутий з відповідача на користь
позивача, завищений та не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Судом під час ухвалення рішення не
взято до уваги, що відповідно до
Гігієнічної класифікації праці за
показниками шкідливості та
небезпечності факторів виробничого
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я від
27.12.2001 року № 528, наявність шкідливих
умов праці законодавчо допускається та
вони характеризуються такими рівнями
шкідливості виробничих факторів, які
перевищують гігієнічні нормативи і
здатні чинити несприятливий вплив на
організм працюючого.

Укладаючи з ПАТ «Кривбасзалізорудком»
трудовий договір, позивач був
повідомлений про наявність на робочому
місці небезпечних та шкідливих
виробничих факторів, підприємством
було прийнято усі необхідні міри для
забезпечення працівників безпечними
умовами праці.

ОСОБА_4 не надано належних доказів
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з профзахворюванням та не було
доведено вини відповідача у
спричиненні йому цієї шкоди.

Також ПАТ «Кривбасзалізорудком» у
апеляційній скарзі зазначили, що судом
першої інстанції не взято до уваги, що
відповідно до ст.ст. 1,15,21,28,34 ЗУ «Про
загальнообов'язковке державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі настання
страхового випадку саме з часу
встановлення втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням відшкодування шкоди
відноситься до обов'язку Фонду, а не
роботодавця.

Крім того, судом залишено поза увагою,
що позивач звернувся до суду з позовом
із пропуском строку позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на її думку, залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач працював
на підприємстві відповідача в шахті
«Родіна» в період з 24.12.1997 року по
професії підземного чергового
електрослюсаря 4 розряду, 10.11.2011 року
ОСОБА_4 звільнений з підприємства у
зв'язку з виходом на пенсію.

Рішенням лікувальної-експертної
комісії Українського науково -
дослідного інституту промислової
медицини від 31.01.2013 року позивачу було
встановлено діагноз: радикулопатія з
вираженими статико - динамічними
порушеннями, стійким больовим і
периферичним нейросудинним
синдромами, нейродистрофією у вигляді
остеоартрозу, в поєднанні з пері
артрозом, колінних суглобів;
вегетативно - сенсорна полінейропатія
рук помірно - виражена з периферичним
ангіодистонічним синдромом та
трофічними порушеннями на кистях,
двостороннім плечолопатковим
періартрозом, остеоартрозом, в
поєднанні з періартрозами, ліктьових
суглобів.

Відповідно до п.17 акту розслідування
хронічного професійного захворювання,
складеного 27.06.2013 року, причиною
отримання профзахворювань позивача
явилась робота в умовах перевищення
гранично - допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, а саме - рівня фізичного
перевантаження - підіймання та
переміщення вантажів 45 разів при нормі
30, робоча поза у похилому положенні
62/4 при гранично допустимій до 25/0,
вимушені нахили корпусу за зміну 196 при
допустимих 100.

Згідно Санітарно - гігієнічної
характеристики умов праці
Саксаганського району, складеною 21.11.2012
року, на робочому місці ОСОБА_4
встановлено перевищення норм праці в
декілька разів.

Висновком МСЕК від 30.07.2013 року позивачу
встановлено первинно 40% втрати
професійної працездатності: 20% по
радикулопатії та 20% по ВСП. Наступний
переогляд призначено на 01.08.2014 року.
Лікарями встановлено
противопоказання: уникати
переохолодження, несприятливий
мікроклімат, пил, вимушена поза, важка
праця.

Позивач ОСОБА_4 щоденно змушений
переносити хронічні фізичні
страждання, його турбують болі та
обмеження рухів у хребті, переважно на
поперековому рівні з віддачею в нижні
кінцівки, він має утруднену ходу, біль
та обмеження рухів у великих суглобах
кінцівок.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком»
винен у виникненні у позивача ОСОБА_4
професійного захворювання, у зв'язку з
чим йому було спричинену моральну
шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням був встановлений.
Позивачу висновком МСЕК від 30.07.2013 року
встановлено первинно втрату
працездатності у розмірі 40 %.

Позивач періодично потребує
амбулаторного і стаціонарного
лікування, оздоровлення, переносить
фізичний біль та моральні переживання.
У ОСОБА_4 порушено звичайний життєвий
ритм, нормальні життєві зв'язки. На
теперішній час позивач зазнає
фізичного болю, не має змоги виконувати
звичайну для нього роботу, в результаті
прикладає значні додаткові зусилля для
організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
спричинення позивачу неправомірними
діями відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» моральної шкоди
є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з професійним захворюванням, є
безпідставними та такими, що
суперечать Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу
вперше висновком МСЕК від 30.07.2013 року
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 40%.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо того, що позивач свідомо працював
у несприятливих для його стану здоров*я
умовах та відносно того, що у діях
відповідача відсутні ознаки
протиправної поведінки по спричиненню
моральної шкоди позивачу і
підприємством прийнято усі міри для
забезпечення безпечних умов праці, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки згідно ст.153 КЗпП
України на підприємство покладено
обов'язок створити для працівника
безпечні умови праці.

На підставі наведеного також не можуть
бути взяті до уваги доводи апеляційної
скарги про те, що відповідно до
Гігієнічної класифікації праці за
показниками шкідливості та
небезпечності факторів виробничого
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я від
27.12.2001 року № 528, наявність шкідливих
умов праці законодавчо допускається та
вони характеризуються такими рівнями
шкідливості виробничих факторів, які
перевищують гігієнічні нормативи і
здатні чинити несприятливий вплив на
організм працюючого.

Висновок суду про відшкодування
відповідачем ПАТ
«Кривбасзалізорудком» позивачу
моральної шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р., відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

На думку колегії суддів, при визначенні
розміру моральної шкоди, стягнутого з
ПАТ «Кривбасзалізорудком» на користь
ОСОБА_4, судом у повній мірі враховані
положення п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з
подальшими змінами, "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції врахував відсоток
втрати професійної працездатності
позивача та його наслідки для позивача.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги відповідача щодо того, що
розмір суми відшкодування моральної
шкоди, стягнутий з відповідача на
користь позивача, не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості, не може бути взятий до
уваги колегією суддів.

Також не можуть бути взяті до уваги
доводи апеляційної скарги ПАТ
«Кривбасзалізорудком» про те, що
відповідно до ст.ст. 1,15,21,28,34 ЗУ «Про
загальнообов'язковке державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі настання
страхового випадку саме з часу
встановлення втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням відшкодування шкоди
відноситься до обов'язку Фонду, а не
роботодавця, оскільки спростовуються
висновками, викладеними у Рішенні
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р., відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач звернувся до суду з позовом
із пропуском строку позовної давності
є безпідставними та спростовуються
положеннями ст.258 ЦК України, згідно
якої позовна давність не поширюється
на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційних скарг, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 04 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: