Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/4129/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Куліченко Марія Василівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

з участю секретаря

судового засідання
Ямкової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення моральної та
матеріальної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 04 березня 2014
року, -

встановила:

У липні 2013 року позивач звернулася з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення 11780,74
грн. матеріальної шкоди та 15000 грн.
моральної шкоди, завданих
безпідставними зверненнями останньої
до суду.

В позовній заяві та в окремій заяві від
04 жовтня 2013 року позивач просила
винести ухвалу про забезпечення позову
шляхом внесення нотаріусом
Коростенської міської державної
нотаріальної контори в реєстр обтяжень
нерухомого майна заборони на
відчуження 1/2 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 04
березня 2014 року провадження у справі
зупинено на час хвороби відповідача
ОСОБА_3 та відмовлено в задоволенні
заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

За змістом апеляційної скарги позивач
просить ухвалу суду скасувати в
частині відмови у задоволенні заяви
про забезпечення позову та постановити
нову про задоволення цієї заяви.
Вважає, що судом порушено норми
матеріального права. Невжиття заходів
забезпечення позову може потягти
порушення її прав.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд послався на
те, що це питання має бути вирішено під
час розгляду справи по суті.

Вказана судом підстава відмови у
задоволенні заяви не може бути
прийнятною з огляду на те, що така
вимога позивачем не заявлялася.
Фактично по суті заява не розглянута.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст.154 цього Кодексу
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
п., п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 року №9 „Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Особам, які беруть
участь у справі, має бути гарантована
реальна можливість захистити свої
права при вирішенні заяви про
забезпечення позову, оскільки існує
ризик спричинення їм збитків у разі,
якщо сам позов або пов'язані
матеріально-правовими обмеженнями
заходи з його забезпечення виявляться
необґрунтованими.

Крім того, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відтак, при обранні заходів
забезпечення позову суд повинен також
враховувати необхідність збереження
балансу прав і законних інтересів усіх
учасників спірних правовідносин та
інших осіб, не допускаючи використання
заходу забезпечення позову у якості
тиску на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, в якості
забезпечення позову ОСОБА_2 просила
винести ухвалу на заборону відчуження
1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_3.

Заявлений ОСОБА_2 позов не стосується
вказаної квартири.

Окрім того, суд не визначився із
співмірністю заявлених вимог із
заходами забезпечення позову, не
з'ясував чи належить спірна частина
квартири відповідачу на час подачі
заяви про забезпечення позову.

Довідка Коростенського міжміського
бюро технічної інвентаризації від 01
жовтня 2013 року підтверджує таку
належність станом на 29 грудня 2012 року
(а.с.86).

Однак, вищевказана 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 згідно договору дарування
частки квартири від 20 квітня 2013 року
подарована ОСОБА_4, а тому не належить
відповідачу і до неї не можуть бути
застосовані заходи забезпечення
позову, вказані ОСОБА_2.

З огляду на вищенаведене, судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, не перевірено
наявність підстав для забезпечення
позову, можливість їх застосування та
постановлено ухвалу про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову без відповідного
обгрунтування по суті заяви, а тому
ухвала суду підлягає скасуванню в
частині судового рішення про відмову у
забезпеченні позову з постановленням
нової ухвали - про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати ухвалу Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 березня 2014 року в частині
відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову та ухвалити нову -
про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову з інших
підстав.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Судді: