АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/553/2014
інстанції: Миргород В.С.
Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Вадзінського П.О.
Колісниченка А.Г.При
секретарі:Герасименко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
12 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до Комунального підприємства
«Бериславтеплокомуненерго», третя
особа: начальник Комунального
підприємства
«Бериславтеплокомуненерго»
Левжинський М.В., про внесення змін до
наказу про звільнення, виправлення у
трудовій книжці та стягнення вихідної
допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом про стягнення суми
вихідної допомоги при звільненні. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначала, що з 01 жовтня 2010 року
перебувала у трудових відносинах з
Комунальним підприємством
«Бериславтеплокомуненерго» (далі -
Підприємство), займаючи різні посади. У
зв'язку з порушенням Підприємством
законодавства про працю вона 23 липня 2013
року подала заяву про звільнення за
власним бажанням на підставі ч.3 ст.38
КЗпП України. Наказом №59-к від 26 липня
2013 року була звільнена з займаної
посади за власним бажанням на підставі
п.3 ст.38 КЗпП України. Посилаючись на те,
що під час звільнення їй не було
виплачено Підприємством передбачену
ст.44 КЗпП України вихідну допомогу,
ОСОБА_5 просила суд стягнути з
відповідача суму вихідної допомоги у
розмірі 9 886,67 грн. В подальшому ОСОБА_5
неодноразово уточнювала та
доповнювала свої позовні вимоги і
остаточно просила суд: стягнути з
відповідача на її користь суму
вихідної допомоги у розмірі 9 886,67 грн.;
зобов'язати Підприємство виконати
виправлення в її трудовій книжці, а
саме запис «пункт 3 статті 38 КЗпП
України» на запис «частину 3 статті 38
КЗпП України»; зобов'язати начальника
Підприємства Левжинського М.В. внести
виправлення в наказ №59-к від 26 липня 2013
року, а саме помилку занесену як «пункт
3 статті 38 КЗпП України» змінити на
«частину 3 статті 38 КЗпП України».

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від 12 грудня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи
рішення суду незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_5, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено порушення
Підприємством норм законодавства про
працю та вимог колективного договору,
які б слугували підставою для
звільнення у відповідності до вимог ч.3
ст.38 КЗпП України, та виплати у зв'язку з
цим передбаченої законодавством
вихідної допомоги.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2010 року
ОСОБА_5 працювала на Підприємстві,
займаючи різні посади (а.с.4-7). З 18 червня
2013 року була переведена на посаду
економіста.

23 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
начальника Підприємства з заявою про
звільнення її з роботи за п.3 ст.38 КЗпП
України з 23 липня 2013 року (а.с.28).

Наказом Підприємства №59-к від 26 липня
2013 року ОСОБА_5 звільнено з посади
економіста з 26 липня 2013 року за власним
бажанням, п.3 ст.38 КЗпП України.
Підставою звільнення зазначається
заява ОСОБА_5 З зазначеним наказом
позивач ознайомлена (а.с.3).

Звертаючись до суду з вимогою про
стягнення вихідної допомоги, виплата
якої передбачена ст.44 КЗпП України під
час звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України,
ОСОБА_5 зазначала, що Підприємством, в
порушення вимог чинного законодавства
про працю та умов колективного
договору, заробітна плата
виплачувалася раз в місяць та з
затримкою, в той час як колективним
договором передбачено виплата
заробітної плати своєчасно в робочі
дні двічі на місяць. Крім того, в період
з 2012 по 2013 роки вона недоотримувала
заробітну плату, розмір якої
встановлено штатним розписом
Підприємства.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник
має право з власної ініціативи в
будь-який час розірвати укладений з ним
на невизначений строк трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. В разі, якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення працедавцем трудового
законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не
підтверджуються, або працедавцем не
визнаються, останній не вправі
самостійно змінювати правову підставу
розірвання трудового договору.

Для визначення правової підстави
розірвання трудового договору
значення має факт порушення
законодавства про працю, що спонукало
працівника до розірвання трудового
договору з власної ініціативи.

Враховуючи, що в заяві ОСОБА_5 про
звільнення від 23 липня 2013 року не
зазначено причину її звільнення, тобто
в чому саме полягає порушення
працедавцем трудового законодавства, а
відображено лише прохання про
звільнення з роботи за п.3 ст.38 КЗпП
України, тому дій щодо самостійної
зміни працедавцем правової підстави
розірвання трудового договору не
вбачається.

Крім того, порушення Підприємством
норм законодавства та вимог
колективного договору ОСОБА_5, у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України, не доведено. З наявних в
матеріалах справи документів, які
ОСОБА_5 надала на обгрунтування своїх
вимог, а саме: довідки про заробітну
плату (а.с.30,73), копії колективного
договору (а.с.32-35), копії штатного
розпису Підприємства за 2011-2013 роки
(а.с.58-69), копії трудової книжки, з якої
вбачається, що наказом №43 від 18 червня
2013 року позивачку переведено на посаду
економіста (а.с.7) не можна зробити
висновок про наявність факту порушення
працедавцем трудового законодавства.
Інших доказів на підтвердження своїх
вимог позивачем не надано.

Згідно довідки Відділу статистики у
Беприславському районі №01-24/348 від 05
листопада 2013 року на Підприємстві
заборгованість з виплати працівникам
заробітної плати на протязі
січня-вересня 2013 року відсутня (а.с.31).

Слід також зазначити, що під час
розгляду справи ОСОБА_5 доповнювала
свої позовні вимоги і з вимогою про
зобов'язання Підприємства виконати
виправлення в її трудовій книжці, а
саме запис «пункт 3 статті 38 КЗпП
України» на запис «частину 3 статті 38
КЗпП України», а також зобов'язання
начальника Підприємства Левжинського
М.В. внести виправлення в наказ №59-к від
26 липня 2013 року звернулася до суду 04
листопада 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

З наказом про звільнення позивачка
ознайомилася в день звільнення - 26
липня 2013 року і в той же день отримала
трудову книжку, що не заперечується
сторонами, а з вимогою про внесення
змін до наказу та трудової книжки
звернулася 04 листопада 2013 року, тобто з
пропуском строку, встановленого ст.233
КЗпП України. Заяви про пропуск такого
строку з поважних причин, доказів на
підтвердження поважності цих причин, а
також заяви про поновлення строку
ОСОБА_5 не подавала.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог,
оскільки встановлені судом обставини
підтверджують недоведеність заявлених
ОСОБА_5 вимог щодо наявності підстав
для звільнення її з займаної посади на
підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та
стягнення у зв'язку з цим вихідної
допомоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5
колегією суддів до уваги не
приймаються як такі, що не підтверджені
належними доказами та не спростовують
мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бериславського районного суду
Херсонської області від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді