АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/1740/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Наборозняк М.І.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 22 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у володінні,
користуванні та розпорядженні
власністю, шляхом виселення із
квартири без надання іншого жилого
приміщення

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач звернувся в суд
з позовом до відповідача про усунення
перешкод у володінні, користуванні та
розпорядженні власністю, шляхом
виселення із квартири без надання
іншого жилого приміщення.

У мотивування позовних вимог посилався
на те, що йому та третім особам на праві
спільної часткової власності належить
по ј частині квартири АДРЕСА_3.

Відповідач, який є чоловіком його
сестри, третьої особи в справі ОСОБА_6,
без його згоди вселився у належну
йому на праві власності квартиру.

Зазначав, що відповідач влаштовує
сварки, бійки, систематично порушує
правила нормального
співжиття,погрожує йому та його
дружині розправою. Також він встановив
відео спостереження у квартирі, що
заважає йому нормально користуватись
квартирою.

Крім того, звертав увагу на наявність у
відповідача іншої квартири, де він і
зареєстрований.

Враховуючи те, що відповідач не бажає
добровільно звільнити спірну квартири,
тому на підставі ст.ст.98,116 ЖК
Української РСР просив суд усунути
йому, як власнику квартири, перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядження власністю - АДРЕСА_3
шляхом виселення із квартири ОСОБА_3
без надання іншого житлового
приміщення.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Зазначає, що його згоди на проживання
відповідача в спірній квартирі не було,
тому вважає, що відповідач є тимчасовим
мешканцем, який зобов'язаний звільнити
приміщення на вимогу власника.

Також зауважує, що він вимушений був
звертатися до правоохоронних органів у
зв'язку з протиправною поведінкою
відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
недоведеності та необґрунтованості.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в рівних долях, що сторони та
треті особи підтвердили в судовому
засіданні.

Згідно довідки форми №3 від 16.06.2012 року,
в зазначеній приватизованій квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.7).

Звертаючись до суду з позовом про
усунення перешкод та виселення ОСОБА_2
посилався на те, що в спірній квартирі
також проживає ОСОБА_3 проте він, як
співвласник квартири згоди на його
проживання не надавав.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

У силу ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР
члени сім`ї власника квартири, які
проживають разом з ним у квартирі, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

У силу ст. 65 ЖК Української РСР наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім»ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 року № 2 (з
подальшими змінами), «…вирішуючи спори
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач поселився в
квартиру за згодою всіх співвласників
квартири, а тому відсутні правові
підстави для його виселення.

З таким висновком суду погодитися не
можливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач
жилого приміщення та члени його сім»ї,
які проживають разом з ним, можуть за
взаємною згодою дозволити тимчасове
проживання в жилому приміщенні, що є в
їх користуванні, інших осіб без
стягнення плати за користування
приміщенням (тимчасових жильців)

Тимчасові жильці на вимогу наймача або
членів його сім»ї, які проживають разом
з ним, зобов»язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

З пояснень сторін у справі вбачається,
що відповідач в січні 2012 року
зареєстрував шлюб з третьою особою
ОСОБА_6, вселився в спірну квартиру, де
його дружина є власником ј частини
квартири, проживає без реєстрації і є
тимчасовим мешканцем.

Про тимчасовість його мешкання в
квартирі свідчить те, що він
зареєстрований в АДРЕСА_4, де за ними
зберігається право на житло за законом.

В суді апеляційної інстанції сторони
підтвердили, що питання про реєстрацію
відповідача в спірній квартирі не
порушувалося, письмової згоди на
вселення в квартиру від повнолітніх
мешканців відповідач не отримував.

В силу ч.1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Матеріали справи не містять жодного
доказу, які б свідчили про те, що
позивач, як співвласник квартири,
надавав згоду іншим співвласникам на
вселення відповідача в спірну
квартиру, отже останній є тимчасовим
мешканцем.

Також відповідач не оспорює той факт,
що у нього з позивачем не склалися
відносини, виникають конфлікти і
останній вимагає звільнення ним
спірної квартири.

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_2 звертався в суд з позовом про
встановлення порядку користування
квартирою, проте рішенням
Святошинського районного суду міста
Києва від 25 травня 2012 року в задоволені
його позову відмовлено.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 22 листопада 2013
року ОСОБА_2 відмовлено в задоволені
позову про припинення права на частку у
спільному майні, встановлення порядку
користування житловою площею та
стягнення грошової компенсації.

Наведе свідчить про те, що позивач
приймав міри щодо врегулювання питання
здійснення свого права власності на
житло і в судовому порядку.

В апеляційному суді відповідач та
треті особи пояснили, що до тепер
конфлікт між сторонами не вирішений.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції порушує право
власності позивача на житло, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
рішення про задоволення вимог ОСОБА_2
про виселення відповідача без надання
іншого жилого приміщення на підставі
ст.98 ЖК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
про виселення відповідача з квартири
задовольняє вимоги ОСОБА_2 щодо
усунення перешкод в користуванні
приміщеннями в квартирі та не потребує
ухвалення рішення в цій частині.

Крім того, відсутні підстави для
виселення відповідача з квартири з
підстав, передбачених ст. 116 ЖК України

У відповідності до ст.88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 107,30 грн.

Керуючись статтями 65, 98, ч.1 ст.109 ЖК
України, статтями 88,303, 307,309, 313, 314, 316, ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без
надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 107,30 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: