Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1066/14
Головуючий у 1 інстанції: Наумова О.О .
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського районного суду
Запорізької області від 03 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року Позивач звернувся в
суд з позовною заявою до відповідача
про стягнення суми грошових коштів за
договором та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 23.01.2009
року між ОСОБА_4 та Кредитною спілкою
«Порада» було укладено договір № 567
«Різдвяна порада -2009» про залучення
внеску на депозитний рахунок.

Відповідно до вимог договору ОСОБА_4
вніс на депозитний рахунок 38 500,0 грн. на
умовах договору, строком на 12
місяців-до 23.01.2010 року.

Відповідно до п. 1.2 договору процентна
ставка за користування внеском
протягом строку внеску складала 26%
річних. Відповідно до п. 2.1 договору
строк користування внеском діє 12
місяців -до 23.01.2010 року.

На момент спливу строку за договором
залишок не повернутих коштів становив
16 170 грн. Після спливу строку договору
останній звертався до відповідача з
вимогою повернути кошти та проценти, що
залишено без уваги. Залишок не
повернутих коштів на момент спливу
строку за договором становить 120 562,19
грн., що складається :Сума прострочення
з відсотками по договору складає - 31 477,90
грн.;Сума трьох процентів річних від
простроченої суми складає - 1 766,30
грн.;Сума пені за 6 місяців прострочення
складає 87 318 грн.;

Після смерті ОСОБА_4 позивач успадкував
грошові кошти, що знаходяться на
вкладах в кредитній спілці Порада.

Крім того внаслідок невиконання
договірних зобов'язань відповідачем,
позивач зазнав моральних страждань,
які він оцінює в грошовому еквіваленті
в розмірі 60 000,0 грн..

В обґрунтування позову позивач
посилається також на визнання
Відповідачем суми боргу яка складає 120
562,19 грн., та на часткове визнання
моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на
його користь суму внеску разом з сумою
нарахованих за користування ним
процентів, у тому числі з урахуванням
індексу інфляції, пені в розмірі трьох
відсотків вартості внеску за кожний
день прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми в розмірі 120 562,19 грн.,
та грошову компенсацію моральної шкоди
в розмірі 60 000, 0 грн.

Рішенням Енергодарського районного
суду Запорізької області від 03 грудня
2013 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати, та ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог ОСОБА_3 і
ненаданням останньою доказів на
підтвердження позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що 23 січня 2009 року між
Кредитною спілкою « Порада» та
батьком позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було
укладено депозитний договір №567
„Різдвяна порада 2009", за яким ОСОБА_4
вніс не депозитний рахунок спілки
кошти в загальній сумі 38500, 00 грн. на
строк до 23 січня 2010 року з виплатою 26 %
річних.

ОСОБА_4 помер 27 лютого 2009 року.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 07 жовтня 2009 року
спадкоємцем 13 частки майна, в тому й
числі грошових коштів, що зберігаються
в кредитній спілці «Порада» на
депозитному рахунку за договором № 567,
є позивач ОСОБА_3

У зв'язку з відмовою кредитної спілки
повернути спадкоємцям депозитний
рахунок по закінченню строку дії
договору судовим рішенням від 08
вересня 2010 року належні до виплати
кошти в загальній сумі 16 170 грн. були
стягнуті на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а
24.09.2010 року був виданий виконавчий лист
на виконання вищезазначеного рішення
суду (а.с.6).

Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Оскільки судовим рішенням, що набрало
законної сили, у справі між тими ж
сторонами встановлені як факт
укладення депозитного договору, так і
розмір вкладу і відсотків, що підлягав
сплаті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по закінченню
строку дії договору, висновок суду
першої інстанції про недоведеність
позовних вимог не відповідає фактичним
обставинам і вимогам процесуального
закону.

Приймаючи до розгляду позов ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. 122 ч.2
п.2 ЦПК України не обговорив питання
щодо можливості повторного розгляду
вимог про стягнення депозитного вкладу
і нарахованих відсотків на загальну
суму 16 170, 00 грн.., хоча в позовній заяві
міститься посилання на судове рішення,
що набрало законної сили, яким вказані
вимоги вже задоволені, і рішення
знаходилося на примусовому виконанні
(а.с.6).

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу і
відсотків на загальну суму 16 170 грн. на
підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК України
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі в цій частині
позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд про нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з 23 січня 2010 року - день закінчення дії
депозитного договору по 13 вересня 2013
року - день звернення до суду з
відповідним позовом.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (а.с.4:
п.2.4 Договору №318).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 23 січня 2010
року, вимоги ОСОБА_3 про нарахування і
стягнення процентів після закінчення
строку договору не відповідають п.2.4
цього договору, а тому передбачених
законом підстав для задоволення цієї
частини позовну судова колегія не
вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 87318, 00 грн., та 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилалася на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_4, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України „Про захист
прав споживачів" застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС „ Порада"
грошових зобов'язань за депозитним
договором від 23.01.2009 року його умовами
не передбачалась, то і правових
підстав для її стягнення суд не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_3 про
стягненні з кредитної спілки грошових
коштів на підставі ст.625 ЦК України
являються такими, що підлягають
задоволенню.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань кредитної спілки
та не виключає її відповідальності за
порушення строків розрахунків, тому
вимоги вкладника про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості на підставі ст. 625 ЦК
України являються обґрунтованими.

Спілка має сплатити позивачу 3% річних
на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК, починаючи з
23.01.2010 року та по день звернення до суду
- 13.09.2013 року й становить 3 роки 7 місяців
21 день.

За міркуванням суду, у цій частині
вимог, вкладнику підлягає присудженню
сума - 2382 грн. 64 коп.(16170 грн. х 3% = 485 грн. 10
коп.; 485 грн. 10 коп. х 3 роки = 1455 грн. 30 коп.;
1455 грн. 30 коп. : 365 днів = 3 грн. 98 коп. (один
день); 3 грн. 98 коп. х 233 днів = 927 грн. 34
коп.; 1455 грн. 30 коп. + 927 грн. 34 коп. = 2382 грн.
64 коп.).

Оскільки рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
08.09.2010 року з кредитної спілки «Порада»
депозитний вклад в розмірі 16170 грн.
стягнуто на двох спадкоємців ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, однак ОСОБА_5 до суду з позовом
не звертався, тому зазначена сума
підлягає стягненню на користь ОСОБА_3
відповідно до ч. 1 ст. 542 ЦК України.

За таких обставин з кредитної спілки на
користь кредитора ОСОБА_3 на підставі
ст.625 ч.2 ЦПК України підлягають
стягненню 3% річних від простроченої
суми боргового зобов'язання на суму 16170
грн. за період з 23 січня 2010 року до 13
вересня 2013 року у сумі 2382 грн., 64 коп.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в позовній заяві на те, що
складений сторонами 16.09.2013 року акт
звіряння рахунків(а.с.3) слід вважати
додатковими умовами договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором(ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
скасуванню, провадження у справі в
частині вимог про стягнення
депозитного вкладу з відсотками на
суму 16170.00 грн. - закриттю, в іншій
частині позову - з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову і стягнення з кредитної спілки
на користь ОСОБА_3 3% річних в порядку
ст.625 ЦК України на загальну суму 2382 грн.
64 коп. грн. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_3. слід відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України з
кредитної спілки на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
загальній сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст.307, 309, 310,313, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року по цій справі скасувати.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_3 депозитного вкладу з відсотками
на загальну суму 16170.00 грн. закрити.

Стягнути з кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_3 2382 грн. 64 коп. - 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання за період з 23
січня 2010 року по 13 вересня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з кредитної спілки кредитної
спілки «Порада» на користь держави
судовий збір на суму 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: