Головуючий суду 1 інстанції - Рєзник
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 435/1998/13-ц
Провадження № 22ц/782/455/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Коротких О.Г.

суддів : Масенко Д.Є., Орлова І.В.

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 15.01.2014року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Управління комунальним майном
Луганської міської ради про скасування
розпорядження про приватизацію
квартири, свідоцтва про право
власності, повернення квартири до
державного житлового фонду, визнання
втратившим право на житлову площу,

Встановила:

У лютому 2013року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Управління комунальним майном
Луганської міської ради про скасування
розпорядження про приватизацію
квартири, свідоцтва про право
власності, повернення квартири до
державного житлового фонду, визнання
втратившим право на житлову площу,
посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 08.07.1994р. по
02.09.2003р., коли шлюб було розірвано. Від
цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3,
який є позивачем по справі. Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 вселилася в
квартиру АДРЕСА_1. Позивачі
зареєстровані в квартирі з 31.08.1994р.
Відповідач ОСОБА_4 не проживав в
квартирі з 2007року. 02.02.2013року позивач
ОСОБА_2 дізналася від співробітників
міліції про те, що колишній чоловік-
відповідач ОСОБА_4 продав квартиру
ОСОБА_5 Саме з цього часу вони також
дізналися про приватизацію спірної
квартири померлою ОСОБА_6 і
відповідачем по справі ОСОБА_4, яка
відбулася у 1995р. Позивачі вважають свої
права порушеними, оскільки постійно
проживали в спірній квартирі, були
зареєстрованими, а тому мають право на
участь у приватизації квартири. ОСОБА_3
на час приватизації квартири був
неповнолітнім, вона не знала про те, що
була знята з реєстрації 03.11.1994р. і знову
зареєстрована разом з сином 30.01.2001р.
Уточнивши свої позовні вимоги,
позивачі просили визнати незаконним та
скасувати розпорядження відділу по
приватизації житлового фонду
луганської міської ради від 27.06.1995р. про
передачу у власність шляхом
приватизації квартири АДРЕСА_1;
скасувати свідоцтво про право
власності квартири; передати її у
власність державного житлового фонду
Луганської міської ради; визнати
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 15.01.2014року позовні
вимоги залишено без задоволення.

Позивачі не погодилися з рішенням суду,
звернулися з апеляційною скаргою, в
якій просять скасувати його і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Апелянти вважають, що суд неправильно
застосував норми матеріального і
процесуального права, зробив висновки,
які не відповідають обставинам справи,
неповно з»ясував всі обставини по
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст..213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованність рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції

Відповідно до ст..308 ЦПК України ,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з вимог ч.2 ст..8 ЗУ
„Про приватизацію державного
житлового фонду", якою передбачено, що
передача займаних квартир (будинків) в
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім"ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), а також ст..64,65
ЖК України, які передбачають рівність
прав на житлове приміщення членів
сім»ї наймача і інших осіб, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім»ї наймача.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають обставинам
справи, наданим доказам.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 08.07.1994р. по
02.09.2003р., коли шлюб було розірвано. Від
цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3,
який є позивачем по справі. Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 вселилася в
квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої була
мати її чоловіка ОСОБА_6 Позивач, на той
час вона-ОСОБА_2, була зареєстрована в
квартирі як невістка з 31.08.1994р. по
16.09.1994р., а 03.11.1994р. її було виписано з
житлової площі і лише 30.01.2001р. вона
знову прописалася в спірній квартирі в
якості дружини ОСОБА_4 разом з сином
ОСОБА_3, що підтверджується копією
особового рахунку на а.с.167. З 27.06.1995р.
квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 і
відповідачу ОСОБА_4 в рівних частках на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого відділом по
приватизації житлового фонду
Луганської міської ради/розпорядження
від 27.06.1995р. №4143/. 02.09.2003р. подружжя
ОСОБА_4 розірвали шлюб згідно свідоцтва
про розірвання шлюбу/а.с.8/. ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач ОСОБА_4
отримав свідоцтво про право на
спадщину, яке видане 5-ою Луганською
державною нотаріальною конторою
28.12.2012р. №2-781, записаного за №56133/32/а.с.11/.
На підставі договору купівлі-продажу
від 01.02.2013р. відповідач ОСОБА_4 продав
спірну квартиру відповідачу ОСОБА_5,
який зареєстрував своє право власності
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно за №74721.

Таким чином, судова колегія вважає
висновки суду першої інстанції
стосовно того, що позивачі не довели
свого права на приватизацію спірної
квартири, оскільки не надали докази, що
були членами родини наймача ОСОБА_6,
обґрунтованими.

Доводи апелянтів про те, що відповідачі
не надали жодних доказів про фактичне
непроживання в спірній квартирі
позивачів на час приватизаці, не
заслуговують на увагу, оскільки саме
позивачі ОСОБА_6 відповідно до вимог
ст.60 ЦПК України повинні були довести
ці обставини, заявивши позовні вимоги
про визнання їх членами родини наймача.
Але таких вимог ними не заявлено, а тому
посилання апелянтів на те, що суд
повинен був за своєю ініціативою
з»ясувати ці обставини і зробити
відповідні висновки, не відповідають
вимогам ст.11 ЦПК України, яка
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Разом з тим, суд першої інстанції не
прийняв рішення щодо позовних вимог
про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив
право користування спірною квартирою.
Така вимога позивачів ОСОБА_6 не
ґрунтується на матеріальному праві,
оскільки відповідач ОСОБА_5 є власником
квартири, а тому судова колегія вважає,
що ця обставина не є підставою для
зміни або скасування рішення
відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК
України, яка передбачає неможливість
скасування правильного по суті і
справедливого рішення лише з
формальних міркувань.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.209, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити, рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від
15.01.2014року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: