Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/622/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод ім.
Кузьміна «Дніпроспецсталь» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод ім.
Кузьміна «Дніпроспецсталь», третя
особа Запорізьке міське відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ПАТ
«Електрометалургійний завод ім..
Кузьміна «Дніпроспецсталь» про
відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначала, що з відповідачем
вона перебувала у трудових відносинах
з 2002 року по 17.08.2012 року. Починаючи з 2012
року вона хворіє, перебуває на
диспансерному обліку по хронічній
попереково-кресцовій радікулопатії.
Відповідно до акту
санітарно-епідеміологічного
обстеження об'єкту ПАТ
«Електрометалургійний завод ім.
Кузьміна «Дніпроспецсталь» у
результаті праці на підприємстві вона
піддавалась впливу шкідливих та
несприятливих виробничих факторів.
Також за результатами розслідування
хронічного професійного захворювання
встановлено діагноз: хронічна
попереково-кресцова радікулопатія в
стадії загострення з помірним
статико-динамічними порушеннями та
больовим компонентом. Крім того, згідно
п. 17 цього акту встановлені причини
професійного захворювання. Позивач
вказувала, що за результатами висновку
останнього обстеження МСЕК № 005310 від
12.11.2012 року у результаті професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом їй було встановлено третю
групу інвалідності з 35% стійкої втрати
професійної працездатності.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначала, що їй лише 34 роки, вона ще не
досягла пенсійного віку, у неї на
утриманні двоє малолітніх дітей, а вона
вже є інвалідом і не може утримувати
родину на належному матеріальному
рівні. Постійно відчуває як фізичний
біль, так і емоціональні страждання,
має поганий сон в зв'язку з загострення
фізичного болю, вимушена часто
знаходитись на тривалому лікуванні, що
порушує її нормальні життєві зв'язки
та вона позбавлена можливості
повноцінно виконувати свої сімейні
обов'язки по господарству. Посилаючись
на ці обставини, просила стягнути з
відповідача на її користь спричинену
моральну шкоду в розмірі 70000 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року в якості
третьої особи у справі залучено
Запорізьке міське відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 листопада 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Електрометалургійний
завод ім. Кузьміна «Дніпроспецсталь»
на користь ОСОБА_2 12000 грн. на
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Електрометалургійний
завод ім. Кузьміна «Дніпроспецсталь»
на користь держави судові витрати в
сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Електрометалургійний завод ім..
Кузьміна «Дніпроспецсталь» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позов частково, суд
першої інстанції вірно посилався на
положення статті 153 КЗпП України, якою
встановлено, що забезпечення безпечних
і нешкідливих умов праці покладається
на власника або уповноваженого ним
органу та на статтю 237-1 КЗпП України
згідно якої передбачено відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Також судом застосовано приписи статей
23, 1168 ЦК України - щодо права особи на
відшкодування моральної шкоди та
враховано роз'яснення пункту 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

При цьому суд виходив з того, що на час
звернення ОСОБА_2 до суду з позовом і
на час встановлення їй третьої групи
інвалідності з 35 % стійкою втратою
професійної працездатності (тобто,
12.11.2012 року) із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена частина 3 статті 34 (якою
раніше передбачалося відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України), а тому дійшов
висновку, що позов має бути задоволено
частково - на підставі частини 2 статті
153 та статті 237-1 КЗпП України.

Розмір відшкодування моральної шкоди
визначено судом з урахуванням вимог
частини 3 статті 23 ЦК України.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, оскільки позивач
погодилась на працю у важких та
шкідливих умовах, вина підприємства
щодо наявності таких умов праці
відсутня, оскільки це необхідні
технологічні умови. Проте, позивач,
отримавши необхідний стаж 10 років - для
отримання пенсії на пільгових умовах,
продовжувала працювати понад
встановлений строк у важких умовах
праці, а тому відповідач не повинен
відшкодувати моральну шкоду.

Ці доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Згідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право
працівникові на відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Законом України від 23 лютого 2007 року
"Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
який набрав чинності з 30 березня 2007
року, виключена ч. 3 ст. 34 цього Закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2
перебувала в трудових відносинах з ПАТ
«Електрометалургійний завод ім.
Кузьміна Дніпроспецсталь» з 14.05.2002
року по 17.08.2012 року, що підтверджується
копією трудової книжки (а. с. 6-7).

Актом розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
форми П-4 від 22.10.2012 року було
встановлено, що причиною професійного
захворювання є вплив на організм
ОСОБА_2 шкідливих виробничих факторів:
на робочому місці свердловщика -
еквівалентний рівень загальної
вібрації - 105-110 дб., при ПДУ - 112 дб.;
наклони тулуба -89% при - нормі 25%; на
робочому місці обробника поверхні
пороків металу - рівень загальної
вібрації І3,2дб. при ПДУ - 92 дб.; наклони
тулуба - 78,2% при нормі - 25% (а. с. 15-16).

За результатами висновку обстеження
Медико-соціальної експертної комісії
№ 005310 серії АВ від 12.11.2012 року у
результаті професійного захворювання
ОСОБА_2 було встановлено третю групу
інвалідності з 35 % втрати професійної
працездатності (а. с. 8).

Той факт, що ОСОБА_2 починаючи з 2012 року
хворіє, перебуває на лікуванні,
підтверджується наданими позивачем
медичними документами (а. с. 9, 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
місцевий суд виходив із того, що
позивачка унаслідок роботи в
шкідливих умовах втратила 35%
професійної працездатності і була
визнана інвалідом 3 групи, тому
відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України
роботодавець повинен відшкодувати
завдану працівнику моральну шкоду.

Оскільки на час встановлення групи
інвалідності і час звернення позивачки
до суду положення ст. ст. 21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
щодо обов'язку Фонду відшкодовувати
моральну шкоду втратили чинність, таку
шкоду позивачу, законні права якого
порушено, за правилами ст. 237-1 КЗпП
України повинен відшкодовувати
роботодавець.

Позивач ОСОБА_2 просила стягнути з
відповідача на її користь спричинену
моральну шкоду в розмірі 70000 грн.

Суд першої інстанції з урахуванням
приписів частини 3 статті 23 ЦК України,
за змістом яких розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості,
дійшов вірного висновку про
задоволення позову частково та
стягнення з відповідача 12000 грн. в
рахунок відшкодування заподіяної
позивачеві моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, а тому апеляційна скарга має
бути відхилена з залишенням без змін
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод ім.
Кузьміна «Дніпроспецсталь» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: