Справа № 461/551/13
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2470/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4
про визнання його таким, що втратив
право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним
позовом, який в подальшому уточнив, про
вселення його у квартиру АДРЕСА_1 та
зобов"язання ОСОБА_2 не чинити перешкод
в користуванні спірною квартирою.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
первісного позову відмовлено,
зустрічний задоволено повністю,
вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1,
зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_4 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2,вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, взяв до уваги
доводи ОСОБА_4 про вжиття ним заходів
щодо вселення у квартиру на підставі
рішення Галицькьго районного суду м.
Львова 2007 року. Зазначає те, що суд
апеляційної інстанції безпідставно не
взяв до уваги те, що ОСОБА_4 не вчинив
жодних дій по вселенню після ухвалення
Галицьким районним судом м. Львова від
14.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 05.04.2012 р. На думку апелянта суд
апеляційної інстанції безпідставно не
взяв до уваги відсутність фактів
вчинення протиправних дій ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 щодо чинення перешкод ОСОБА_4 у
вселенні та проживанні у спірній
квартирі. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 не
надано суду жодних доказів на
підтвердження чинення ОСОБА_2 перешкод
у користуванні квартирою, судом
ухвалене рішення про вселення ОСОБА_4 у
спірну квартиру та зобов»язання не
чинити перешкод у її користуванні. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким первісний позов
задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що з моменту розриву
подружніх стосунків між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, через особисті неприязні
стосунки, між ними почали виникати
суперечки з приводу користування
квартирою АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6
такі виникають між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
після ухвалення судових рішень
перешкоджали його вселенню у спірну
квартиру, перешкоджали виконанню
рішень суду. З огляду на наведене, суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не
проживає у квартирі з поважних причин,
оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому у
цьому.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені еіроки, провадиться у
судовому порядку.

Частино 1 статті 71 ЖК України
передбачено, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 в
період з 1979 до 1980 року, ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_8 від першого шлюбу. Сторони
зареєстровані у неприватизованій
квартирі АДРЕСА_1, у якій до дня смерті у
червні 2011 року проживала та була
зареєстрована ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 29 грудня 2003 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 29.12.2003року та
ухвалою Верховного Суду України від
26.06.2006року, в задоволенні позову ОСОБА_4
про виселення ОСОБА_6 без надання
іншого житла, та про визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право на користування
даною квартирою відмовлено. Разом з
тим, зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не
чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні
позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право на
користування квартирою відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 23.07.2004
р. видано виконавчий лист №2-9/03, а 25.08.2004
р. відкрито виконавче провадження.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4
звертався до ДВС з приводу примусового
виконання рішення Галицького
районного суду м. Львова від 29.12.2003 року.

Факт непроживання основного наймача
спірної квартири ОСОБА_4 через існуючі
протягом тривалого часу особисті
неприязні стосунки, чинення всілякими
способами перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1, постійним
ініціюванням ОСОБА_6 позовів до суду
підтверджено рішеннями Галицького
районного суду м. Львова від 29.12.2003року
та 27.12.2005року, а в після їх ухвалення
листом ДВС у Галицькому районі м.
Львова від 22.03.2007 р., яким ОСОБА_4
повідомлено про те, що, незважаючи на
неодноразові попередження, у
добровільному порядку боржниками
рішення суду не виконано, а примусове
виконання рішення суду ускладнене, у
зв'язку з відсутністю можливості
примусового входження в житло
боржника; листом державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ вих. № В-18/414 від
21.11.2007року, з якого вбачається, що 23.01.2006
року при виконанні виконавчого листа
№2-9/03 про зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_2
не чинити перешкод ОСОБА_4 в
користуванні квартирою, боржниця
відмовилась відчинити двері, про що
складено акт державного виконавця,
рішення суду боржником не виконано,
відтак до нього застосовано штрафні
санкції; поданням державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ від 21.11.2007р. про
зміну способу виконання рішення суду,
шляхом примусового вселення ОСОБА_4 у
спірну квартиру, оскільки боржники
чинять перешкоди виконанню рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
21.11.2007 року державним виконавцем
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції винесено
постанову про повернення виконавчого
документа без виконання не стягувачу,
як вказано у поданні начальника
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції від 25.05.2009
року, а Галицькому районному суду м.
Львова, без відома стягувача, на що
останній, в подальшому неодноразово
скаржився Галицькому ВДВС ЛМУЮ
наполягав на примусовому виконанні
рішення суду, був позбавлений
можливості оскарження, у встановленому
законом порядку, постанови про
повернення виконавчого документа без
виконання.

Крім цього, з метою виконання рішення
суду, за клопотанням начальника
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції від 25.05.2009
року, на дії якого скаржився ОСОБА_4,
ухвалою Галицького районного суду
м.Львова від 09.06.2009 року у зв»язку з
втратою виконавчого листа у зв»язку з
пересилкою, видано дублікат
виконавчого листа у справі, який
скеровано для виконання Галицькому
ВДВС ЛМУЮ, перебування якого на
виконанні підтверджується листом
Галицького ВДВС Львівського МУЮ № 25254
від 04.12.2013 р.

Доводи ОСОБА_4 про те, що він вживав
достатніх дієвих заходів для вселення
у приміщення спірної квартири
підтверджується зібраними у справі
належними та допустимими доказами,
зокрема, письмовими зверненнями до
Галицького ВДВС ЛМУЮ щодо пришвидшення
та наполягання на виконанні рішення
суду, запереченнями щодо заяв
позивачів, спрямованих на позбавлення
відповідача житлових прав, а коли такі,
з незалежних від його волі причин, не
були реалізовані, зверненням до суду з
позовом за захистом порушеного права.

Суд першої інстанції вірно взяв до
уваги , що в цей час, коли протягом 2007, 2008
років Галицьким районним судом
м.Львова розглядалась заява ОСОБА_6 про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, в задоволенні якої
ухвалою суду від 25.12.2008 року, залишеною
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
від 26.03.2009 року, було відмовлено, з
12.02.2009 року в провадженні суду
перебувала позовна заява ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 таким, що
втратив право на користування спірною
квартирою, а тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що ні ОСОБА_6, ні
ОСОБА_2 не мали бажання виконати
рішення суду, а відповідач був
безпідставно позбавлений можливості
вселитися у спірне житло в законному
порядку, на виконання рішення суду. Дії
ОСОБА_4 свідчать про те, що він
наполягав на виконанні рішення суду, не
втрачаючи, таким чином зв'язку з
житловим приміщенням, висловлюючи свої
наміри реалізувати право на
користування спірним житлом, вселення
та проживання у ньому.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не
вчинив жодних дій, спрямованих на
вселення та проживання у спірному
житлі, є надуманими, голослівними, так
як такі твердження не підтверджені
належними та допустимими доказами, та
спростовується вищенаведеним.

З огляду на наведене, вірним є висновок
суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4
не втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1, оскільки
відповідач не вселився в спірну
квартиру з незалежних від нього причин,
хоча постійно наполягав на виконанні
рішення суду, його вселення та усунення
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перешкод у
користуванні спірним житлом, а тому суд
вірно вважаа, що ОСОБА_4 не проживав у
спірній квартирі з поважних причин, а
відтак не може бути визнаний втративши
право на користування з підстав,
передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.