Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 16, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошової
компенсації, -

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом та просила стягнути
в солідарному порядку з ОСОБА_2, та
ОСОБА_4, грошову компенсацію в розмірі 60
000 гривень за проданий ОСОБА_2, ОСОБА_4,
автомобіль «Форд» 1999 року випуску р/н
НОМЕР_1. В обґрунтування вимог
посилалася на те, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, з 2000р.,
по 2005р. В квітні 2010р., вона погодилася на
пропозицію ОСОБА_2, щодо придбання
автомобіля та реєстрацію права
власності на автомобіль на ОСОБА_2
15.05.2010 року вона та ОСОБА_2, зустрілися з
власником автомобіля «Форд» 1999 року
випуску р/н НОМЕР_1 ОСОБА_5, якому вона
передала кошти в сумі 60 000 грн, та між
ОСОБА_5, та ОСОБА_2, було укладено
договір купівлі-продажу транспортного
засобу. В подальшому ОСОБА_2,
зареєстрував автомобіль в органах ДАІ
на своє ім'я. В червні 2013р., їй стало
відомо, що ОСОБА_2, незважаючи на
домовленості, здійснив відчуження
автомобіля, який було придбано ОСОБА_4
Таким чином, вважає, що оскільки
автомобіль був придбаний на її
особисті кошти вона має право вимагати
від ОСОБА_2, та ОСОБА_4, стягнення в
солідарному порядку грошової
компенсації в сумі 60 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, про місце та час його
проведення повідомлений належним
чином (а.с. 41) причини неявки не
повідомляв.

Відповідач ОСОБА_4, вимоги позову не
визнав та пояснив, що ніякого
відношення до домовленостей між
позивачкою та ОСОБА_2, не має. При
придбанні автомобіля переконався, що
ОСОБА_2, не перебуває в зареєстрованому
шлюбі, а от же ніяких перепон для
укладання договору купівлі-продажу
автомобіля не було. Після придбання
транспортного засобу він здійснив його
реєстрацію в органах ДАІ.

судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
2000р., по 2005р. Після розірвання шлюбу,
однією сім'єю, як чоловік і жінка, які не
перебувають в шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі не проживали.
15.05.2010 року ОСОБА_1, передала, а ОСОБА_5
отримав 60 000 грн за автомобіль «Форд
Мондео» 1999 року випуску, кузов №
НОМЕР_2, який продав 15.05.2010 року, що
підтверджується нотаріально
посвідченою заявою (а.с. 5). Також
встановлено, що 15.05.2010 року ОСОБА_5,
продав, а ОСОБА_2, придбав автомобіль
Форд Мондео» 1999 року випуску, кузов №
НОМЕР_2, що підтверджується договором
купівлі-продажу укладеним на товарній
біржі, на виконання договору ОСОБА_5,,
передав ОСОБА_2, транспортний засіб,
ОСОБА_2, сплатив обумовлену п. 2 Договору
ціну, та в подальшому ОСОБА_2, здійснив
реєстрацію транспортного засобу на
своє ім'я (а.с. 4).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

В силу ст. 662 ЦК України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

За діючим законодавством угоди
купівлі-продажу транспортних засобів
мають здійснюватися у відповідності до
вимог Правил роздрібної торгівлі
транспортними засобами і номерними
агрегатами, які затверджені Наказом №
3228 від 31 липня 2002 року із змінами,
внесеними Наказом Міністерства
економіки № 174 від 8 липня 2002 року.

Згідно з цими Правилами автомобілі
можуть бути продані при знятті їх з
обліку та відносно яких є відомості
експертної установи про відповідність
їх ідентифікаційних номерів
характеристикам та записам, зазначеним
у реєстраційних документах
транспортного засобу. Після укладення
письмового договору купівлі-продажу
новий власник авто зобов'язаний його
зареєструвати в органах ДАІ МВС. Такі
вимоги є суттєвими умовами при
укладенні договору купівлі-продажу
автомобіля і їх недотримання не дає
підстав вважати, що такий правочин
відбувся.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що ОСОБА_5, безпідставно
(відсутність договору купівлі-продажу,
який в силу п.3 ст. 208 ЦК України,
обов'язково мав бути вчинений в
письмовій формі) отримав від ОСОБА_1,
15.05.2010р., кошти за автомобіль «Форд
Мондео» 1999 року випуску, кузов №
НОМЕР_2, в сумі 60 000 грн., та в той же день
15.05.2010р., здійснив відчуження
автомобіля іншій особі ОСОБА_2, уклавши
договір купівлі-продажу, згідно
чинного законодавства, та виконавши
всі умови зазначеного договору.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника позивачки про те, що між
ОСОБА_1, та ОСОБА_2, існувала усна
домовленість, оскільки зазначене не
підтверджено жодним належним доказом
(ст. ст. 57, 57, 59 ЦПК України).

Посилання позивачки в позові на ст. 230
ЦК України суд до уваги не приймає,
оскільки вимоги за зазначеною нормою
права позивачкою не заявлялися, крім
того, представник позивачки в судовому
засіданні пояснив, що посилання в
позові на ст. 230 ЦК України є помилковим.

В частині вимог до ОСОБА_4, суд вважає,
що такі вимоги взагалі безпідставні,
оскільки судом не встановлено
будь-яких порушень ОСОБА_4, прав та
інтересів ОСОБА_1, отже у позивачки
немає суб'єктивного права, про захист
якого вона просить, воно не
порушувалося ОСОБА_4, а тому суд
відмовляє в позові ОСОБА_1, за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги до ОСОБА_4

З іншими вимогами ОСОБА_1, до суду не
зверталася.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 169, 212-215
ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення грошової компенсації -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: