У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Григоренко М.П., Ковальчук Н.В.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача-відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача-позивача ОСОБА_5 його
представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 29
листопада 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
розірвання шлюбу та зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є
об'єктом права сумісної власності
подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 29
листопада 2013 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 задоволено, розірвано шлюб
зареєстрований відділом реєстрації
актів громадянського стану м.Дубно
Рівненської області 18 липня 1987 року за
актовим записом №172.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є об'єктом права сумісної
власності подружжя відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на
незаконність рішення суду в частині
відмови поділу майна подружжя, що є
спільною сумісною власністю. Доводить,
що після одруження з відповідачкою,
приймав участь у добудові веранди
будинку, будівництві господарських
будівель, проведенні ремонтних робіт
будинку, зокрема газифікації, а тому
вважає, що житловий будинок та
господарські будівлі є спільною
сумісною власністю подружжя, який
підлягає поділу в різних долях та
визнання за ним право власності на ?
частку садиби, що стосується житлового
будинку, господарських будівель та
земельної ділянки. Суд надав
неправильну оцінку обставинам справи
та дійшов неправильного висновку, адже
право власності на житловий будинок
було зареєстровано у період
перебуванні сторін у шлюбі, що вже
свідчить про спільне майно подружжя. За
викладених обставин просить рішення
суду скасувати в частині відмови його
позовних вимог та задовольнити їх
ухвалення нового рішення.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 вказує на безпідставність
доводів викладених в апеляційній
скарзі. Вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції, що житловий
будинок не набув статусу спільної
сумісної власності подружжя. ОСОБА_5 не
приймав участь у будівництві будинку, а
проведені робіт по у добудові веранди
та присадибних будівель не може
свідчити про спільну сумісну
власність. Будівництво будинку
проводилось за рахунок її власних
коштів та коштів її матері, ще до
укладення шлюбу з ОСОБА_5, роботи
проведені після укладення шлюбу є
незначними, а тому майно не є спільною
сумісною власністю. За викладеного
просить апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору від 20 червня 1974
року, виконавчим комітетом Дубенської
міської ради, ОСОБА_3 надано у
безстрокове користування земельну
ділянку, площею 500 кв.м. для будівництва
житлового будинку, господарських
будівель в АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого
комітету №219 від 25 квітня 2000 року
ОСОБА_3 отримала свідоцтво від 27 квітня
2000 року про право власності на житловий
будинок в АДРЕСА_1.

Відмовляючи ОСОБА_5 у позові про поділ
майна за безпідставністю, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що житловий будинок АДРЕСА_1 не є
об'єктом права сумісної власності
подружжя.

В апеляційній скарзі відсутні доводи,
що внаслідок проведення будівельних та
ремонтних робіт проведено значне
переобладнання та перепланування
будинку.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.62 СК України якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Зазначеними нормами визначено, що
майно набуте подружжям за час їх шлюбу
та істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя є спільною сумісною власністю
за відсутності спору щодо визнання
майна спільною сумісною власністю.

У разі виникнення спору між
подружжям щодо цього майна за
наявності посилання другим із подружжя
у внесенні ним трудових або грошових
витрат, таке майно може бути визнано
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя лише за рішенням суду.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги на визнання
об'єктом права спільної сумісної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1

ОСОБА_5 не ставив позовну вимогу
про визнання будинку та інших
господарських споруд об'єктом права
спільною сумісною власністю, вважаючи,
що воно є спільним вже при спільному
проживанні подружжя та внесення своїх
трудових витрат на добудову.

Доводами апеляційної скарги не
спростовано обґрунтований висновок
суду першої інстанції, що під час
подружнього життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та
проведення ремонтних робіт житлового
будинку, не призвело до збільшення
житлової площі будинку, а проведення
добудови є лише поліпшенням житлових
умов мешканців будинку, що не може
свідчити про істотне збільшення
вартості майна, яким є житловий
будинок, а тому не можу бути об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя у розумінні ст.62 СК України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 29
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
М.П. Григоренко

Н.В. Ковальчук