Справа № 459/6251/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2458/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді:
Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій
О.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 20 січня 2014 року,
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, про стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої професійним
захворюванням.

Стягнуто з відповідача в користь
позивача 9000 грн. на відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання. В решті
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі. Вказує, що
працював на шахті №10
«Великомостівська». 17 листопада 2004
року звільнений за станом здоров"я.
Зазначає, що 20 грудня 2004 року йому
вперше було встановлено
профзахворювання та 45 % втрати
професійної працездатності. Він
постійно проходить медичне лікування
через значну втрату працездатності,
суттєво змінився його спосіб життя, що
негативно відобразилось на здоров'ї.
Вважає суму моральної шкоди у 30000 грн.
Просить задовольнити його позов про
стягнення моральної шкоди в сумі 30 000
грн.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову. Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Зазначає, що позивач
не звертався в фонд за відшкодуванням
моральної шкоди. Ним на подано висновку
МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК
про встановлення факту спричинення
йому моральної шкоди внаслідок втрати
працездатності та трудового каліцтва.
Стверджує, що медичних документах
немає покликання про отримання
позивачем фізичних та душевних
страждань внаслідок професійного
захворювання. Вказує, що з 1 січня 2008
року фонд не виплачує відшкодування
моральної шкоди, не зважаючи на періоди
встановлення ступеня втрати
працездатності.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Судом встановлено, що протягом 1979-2004
років позивач працював у шахті №10
«Великомостівська», що в даний час є
структурним підрозділом ДП
«Львіввугілля», що стверджується
копією трудової книжки позивача.

За час виконання своїх посадових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

З матеріалів справи, а саме з акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 25 листопада 2004 року
форми П-4 вбачається, що таке виникло в
результаті роботи позивача в шкідливих
умовах праці на вугільних
підприємствах ДП «Львіввугілля».

Згідно довідки обласної МСЕК №3 серії
ЛВА-2 №008951 від 20 грудня 2004 року позивачу
ОСОБА_4 вперше встановлено III групу
інвалідності та 45% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням.

Рішенням обласної МСЕК від 7 грудня 2005
року позивачу встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45% втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням безтерміново, що
підтверджується довідками МСЕК серії
ЛВА №013218.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності. Право на соціальний
захист гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
(згідно з абзацом п'ятим частини
першої ст. 4 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійною
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків па
виробництві та професійних
захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасною
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999
року №1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» (в ред. Закону від 21 листопада 2002
року №229-ІV), згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону України.

Це підтверджується роз'ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.З ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Вказані обставини є також викладеними
у листі Вищого спеціалізованого суду
№6-931/0/4-11 від 29 липня 2011 року.

Згідно п.п. «є» п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Відповідно до ч.4 ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня втрат
и професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, залежно від ступеня
втрати професійної працездатності, має
обмежувальний характер.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (із змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5), що моральна
шкода може полягати зокрема, у
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Судом встановлено, що за час
роботи ОСОБА_4 на шахті
«Великомостівська» ДП «Львіввугілля»
у шкідливих умовах праці, його здоров'ю
завдано непоправної шкоди, а
саме:позивач втратив працездатність,
пожиттєво отримав інвалідність,
змушений постійно проходити
лікування. Всі ці обставиш суттєво
погіршили уклад його життя.

Відповідно до п. 2 наказу МОЗ України №
420 від 5 червня 2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 серпня 2012 року
визнано таким, що втратив чинність
наказ МОЗ України від 22 листопада 1995
року, яким затверджено Порядок
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8
якого передбачалося, що на МСЕК
покладено обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року №5) вказав, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визнає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) газ
урахуванням інших обставин.

Суд прийшов до вірного висновку про
покладення обов'язку відшкодувати
моральну шкоду позивачу на
відповідача.

Відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України, суд
врахував характер заподіяної позивачу
шкоди, глибину фізичних та душевних
страждань позивача, а також вимоги
розумності та справедливості.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. А тому,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1
п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: