першої інстанції:Сенько М.Ф. №
провадження:22-ц/190/632/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Куриленка О.С., Онищенко Т.С. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за скаргою ОСОБА_6 на дії
державного виконавця Центрального
відділу Державної виконавчої служби
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим Сейтжелілова Р.С., заінтересовані
особи: Центральний відділ Державної
виконавчої служби Сімферопольського
МУЮ МЮ України в АР Крим, ПАТ КБ
«Приватбанк»,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
ухвалу Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 28 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим Сейтжелілова Р.С., заінтересовані
особи: Центральний відділ ДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим, ПАТ КБ «Приватбанк», мотивуючи
тим, що 06 вересня 2013 року на підставі
постанови держвиконавця Центрального
ВДВС Сімферопольського МУЮ МЮ України
в АР Крим про арешт майна був
затриманий та переданий на тимчасове
зберігання на стоянку у м. Феодосії
належний їй автомобіль Nissan Serena
державний номер НОМЕР_3. Після
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, їй стало
відомо, що 23 березня 2012 року
держвиконавцем Центрального ВДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим відкрито виконавче провадження та
накладено арешт на все майно ОСОБА_6, а 10
липня 2013 року винесено постанову про
розшук майна боржника. Вважає свої
права порушеними, оскільки вона не
отримувала жодної з вказаних постанов,
у зв'язку з чим, просила визнати дії
держвиконавця протиправними та
скасувати постанови про накладення
арешту на майно та розшук майна.

Ухвалою Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 28 листопада 2013
року скаргу залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеною ухвалою
суду, ОСОБА_6 надіслала до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу про задоволення скарги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що про відкриття виконавчого
провадження та накладення арешту на
майно її належним чином повідомлено не
було, оскільки вона змінила місце
проживання, тому вважає дії
держвиконавця по виконанню рішення
суду такими, що порушують її права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені скарги на дії
державного виконавця Центрального
ВДВС Сімферопольського МУЮ МЮ України
в АР Крим, суд першої інстанції виходив
з недоведеності факту порушення прав
скаржника при примусовому виконанні
судового рішення та їх
необґрунтованості.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, зокрема ст.385 ЦПК
України, Закону України « Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст.ст.383, 385 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Оскаржуючи дії держвиконавця
Центрального ВДВС СМУЮ МЮ України в АР
Крим, ОСОБА_6 посилається на те, що
жодної постанови, прийнятої
держвиконавцем у ході виконавчого
провадження, нею отримано не було, про
примусове виконання судового рішення
їй стало відомо лише у вересні 2013 року,
наслідком чого були порушені її права
як сторони виконавчого провадження.

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
ЦПК України заявником не надано
допустимих та належних доказів
невідповідності Закону України «Про
виконавче провадження» дій державного
виконавця по примусовому виконанню
судового рішення.

З рішення Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08 лютого 2012
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду АР Крим від 05
листопада 2012 року, вбачається, що з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
стягнуто суму заборгованості за
кредитним договором у розмірі 28 657,70
грн. та судові витрати.

23 березня 2012 року постановою
державного виконавця Центрального
ВДВС Сімферопольського МУЮ МЮ України
в АР Крим Талиповим А.М. було відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом №2/0109/841/2012, виданим 05 березня 2012
року Київським районним судом м.
Сімферополя АР Крим про стягнення з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованості по кредитному договору
та судових витрат, у загальній сумі 29
064,28 грн.

Того ж дня постановою державного
виконавця Центрального ВДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим було накладено арешт на все майно
боржника, в межах суми боргу по
виконавчому документу.

10 липня 2013 року державним виконавцем
Центрального ВДВС Сімферопольського
МУЮ МЮ України в АР Крим Сейтжеліловим
Р.С. винесено постанову про розшук
майна боржника.

06 вересня 2013 року складено акт огляду
та тимчасового затримання автомобіля
Nissan Serena державний номер НОМЕР_3; 27
вересня 2013 року складено акт опису й
арешту автомобіля ВАЗ 21053 держномер
НОМЕР_4.

Як вбачається з виконавчого
провадження, оглянутого у судовому
засіданні апеляційного суду, на
примусове виконання судового рішення
до Центрального відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим за заявою ПАТ КБ «Приватбанк»
надійшов виконавчий лист з зазначенням
адреси місця проживання боржниці,
зазначено у позовній заяві та
кредитному договорі - АДРЕСА_2.

Як пояснила ОСОБА_6 у судовому
засіданні апеляційного суду, за
зазначеною адресою мешкають її родичі,
однак внаслідок їх наміру продати
будинок, вона була вимушена призвести
реєстрацію по іншій адресі.

Відповідно до тимчасового посвідчення
на проживання іноземних громадян, з 09
лютого 2012 року ОСОБА_6 значиться
зареєстрованою АДРЕСА_1.

Згідно п.5 статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження» сторони
виконавчого провадження зобов'язані
письмово повідомляти державного
виконавця про виникнення обставин, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, зміну місця
проживання.

З апеляційної скарги на заочне рішення
Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08 грудня 2012
року, поданої до апеляційного суду АР
Крим 06 серпня 2012 року вбачається, що про
існування заочного рішення
відповідачці стало відомо після
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження (а.с.101).

Тобто, відповідачка станом на 06 серпня
2012 року отримала копію постанови про
відкриття виконавчого провадження від
23 березня 2012 року, що свідчить про те, що
держвиконавцем було повідомлено
боржника про початок дій по
примусовому виконанню судового
рішення, однак у встановлений законом
строк постанову про відкриття
провадження не оскаржила, про зміну
місця проживання держвиконавця не
повідомила.

Статтею 48 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
обов'язок державного виконавця
повернути виконавчий документ до суду,
у разі відновлення судом строку для
подання апеляційної скарги.

Однак, ОСОБА_6 не повідомила
Центральний відділ ДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим про подачу апеляційної скарги та
прийняття її апеляційним судом до
провадження, із заявою про
застосування статті 48 Закону України
«Про виконавче провадження» до
державного виконавця звернулася лише 12
листопада 2012 року, в день розгляду
апеляційним судом апеляційної скарги
на рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо
невиконання держвиконавцем пункту 10
частини 1 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження», який
передбачає закриття виконавчого
провадження у зв'язку з направленням
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби, колегія суддів не приймає.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження боржницею не
оскаржувалась, а, як правильно зазначив
суд першої інстанції, зміна місця
проживання боржника не є безумовною
підставою для закриття виконавчого
провадження з передачею виконавчого
документа до іншого ВДВС.

Державним виконавцем у рамках
виконавчого провадження в межах дії
Закону України «Про виконавче
провадження» були направлені запити з
метою з'ясування інформації наявності
майна у боржника ОСОБА_6

Як вбачається з повідомлення
Сімферопольського ВРЕР від 29 березня
2012 року автотранспортні засоби Nissan Serena
державний номер НОМЕР_3 та ВАЗ 21053
держномер НОМЕР_4, належні боржниці,
зареєстровані за адресою власника
ОСОБА_6: АДРЕСА_2.

З довідки Державної податкової служби
України від 09 вересня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_6 як платник
доходів зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2.

Тобто, доводи апеляційної скарги щодо
порушення її прав, як сторони
виконавчого провадження, внаслідок
того, що держвиконавцем не було
з'ясовано її теперішнє місце
проживання, спростовуються
матеріалами справи, які свідчать про
знаходження майна боржниці на
території, на яку поширюються функції
Центрального відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ МЮ України в АР
Крим.

Ретельно дослідивши доводи скарги щодо
неправомірності дій державного
виконавця суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
державний виконавець, виконуючи
рішення суду, діяв у відповідності до
вимог закону та в межах наданих
повноважень.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не є підставами для
скасування чи зміни ухвали суду.

Судом повно та всебічно з'ясовані
фактичні обставини у справі і ухвалено
судове рішення, яке відповідає
фактичним обставинам та наданим
сторонами доказам.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права суд апеляційної
інстанції не бере до уваги, у зв'язку з
необґрунтованістю цього доводу. Судом
першої інстанції правильно
застосовані норми права, які регулюють
правовідносини між сторонами
виконавчого провадження, зокрема
статті 20, 25, 48, 52, 57, 75 Закону України «Про
виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги щодо не
співмірності суми боргу вартості
описаного майна, колегія суддів не
приймає, оскільки обставини справи
свідчать про умисне тривале на протязі
двох років невиконання судового
рішення, що суперечить ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги не
містять в собі посилань на правові
підстави для висновку в тому, що ухвала
суду підлягає скасуванню.

У зв'язку з викладеним, доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, тому вони не можуть бути
прийняті до уваги.

За таких обставин, судова
колегія вважає, що оскаржена ухвала
суду є законною та обґрунтованою і
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304 ч.2, ст.
ст. 307, 312, 315, 317, 319 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: