Справа № 349/22/14-ц
Провадження № 22-ц/779/885/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Рогатинського районного суду
від 04 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № IFXRRX07080469 від 01
лютого 2007 року в сумі 19 097,25 грн.

Свої вимоги банк обгрунтовував тим, що
у зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором № IFXRRX07080469 від 01 лютого
2007 року, укладеним між сторонами на
суму 1 918,76 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та кінцевим терміном
повернення 10 лютого 2008 року включно,
станом на 13 грудня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 19 097,25 грн.

Посилаючись на неналежне виконання
позичальником своїх зобов'язань щодо
своєчасного погашення кредиту та те, що
кредитний договір діє з моменту його
укладання до повного виконання
зобов'язань сторонами, банк просив
позов задовольнити.

Рішенням Рогатинського районного суду
від 04 березня 2014 року в задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в сумі
19 097,25 грн. за кредитним
договором № IFXRRX07080469 від 01 лютого 2007
року відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на те, що дане
рішення є незаконним, необґрунтованим
та ухвалене з неповним з'ясуванням
обставин, що мають істотне значення для
справи, оскільки судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не
враховано, що правовідносини між
сторонами не припинялися, оскільки
клієнт не виконав свої зобов'язання
перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і такі
тривають до повного погашення клієнтом
кредиту, а тому позов заявлено в межах
строку позовної давності.

Апелянт стверджує, що правовим
висновком Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув у розумінні ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», при цьому вказано, що дана
норма стосується позасудового порядку
повернення кредиту.

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідно до роз'яснень
Вищого спеціалізованого суду України
при розгляді справ даної категорії
суди мають право застосовувати
наслідки спливу строку позовної
давності тільки якщо подається заява
про застосування такої.

Посилаючись на те, що зобов'язання за
кредитним договором не виконано, заяви
про застосування строку позовної
давності відповідач не подавав,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Рокетська С.В. апеляційну скаргу
підтримала з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду
не з'явився, хоча про час та місце
судового розгляду належним чином був
повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в позові за пропуском
строку позовної давності, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами укладено споживчий кредит,
тому позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Разом з тим, такий висновок суду є
невірним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
місцевого суду не відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Встановлено, що відповідно до
укладеного 01 лютого 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного
договору, відповідач отримав кредит у
розмірі 1 918,76 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Строк дії договору визначено 1 (один)
рік з 01.02.2007 року по 10.02.2008 року включно.

За умовами кредитного договору
позичальник зобов'язався погашати
заборгованість щомісячно в період з 05
по 10 число у розмірі 196,53 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії та інших витрат.

Із заяви позичальника ОСОБА_2 від 1
лютого 2007 року вбачається, що
відповідач ознайомлений та згоден з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), а також підтверджує факт
надання повної інформації про умови
кредитування.

Така заява, підписана відповідачем,
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), Тарифами складає кредитний
договір, укладений між ним та банком, що
підтверджується підписом у вказаній
заяві.

Встановлено, що 19.03.2008 року
Рогатинським районним судом винесено
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості в сумі 3 184 грн. 09 коп.

Станом на 13 грудня 2013 року у ОСОБА_2
виникла заборгованість в розмірі 19 097,25
грн. (в розрахунок суми включено
заборгованість по судовому наказу),
зокрема: заборгованість за відсотками -
4 988,25 грн., штраф (фіксована частина) -
500,00 грн., штраф (процентна
складова) - 885,58 грн. та пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 12 723,42 грн.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 заяву про застосування строку
позовної давності не подавав, а тому у
суду першої інстанції не було правових
підстав для застосування такого
строку.

Крім того, пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

А тому суд першої інстанції прийшов до
невірного висновку про застосування до
спірних правовідносин наслідків
спливу позовної давності, при цьому не
звернув уваги на те, що у матеріалах
справи відсутня заява відповідача про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним подана до ухвалення
рішення судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 546, 553, 572 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог, у тому числі, про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Отже, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожний день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, заборгованість по тілу
кредиту відсутня, а існує тільки
заборгованість за відсотками в розмірі
4 988,25 грн.

Крім того, відповідно до умов договору,
банком нараховано 500,00 грн. штрафу
(фіксована частина) та 885,58 грн. штрафу
(процентна складова), пеня нарахована у
розмірі 12 723,42 грн.

А тому з врахуванням наведених
обставин колегія суддів приходить до
висновку про зменшення розміру пені до
2000,00 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги банку слід
задовольнити частково та стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 8 373,83 грн., яка складається з
заборгованості за відсотками -
4 988,25 грн., 500,00 грн. штрафу
(фіксована частина), 885,58 грн. штрафу
(процентна складова) та пені - 2 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь банку слід стягнути
понесені судові витрати в розмірі 364, 40
грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Рогатинського районного суду
від 04 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № IFXRRX07080469 від 01
лютого 2007 року в сумі 8 373,83 грн., яка
складається з заборгованості за
відсотками - 4 988,25 грн., 500,00 грн. штрафу
(фіксована частина), 885,58 грн. штрафу
(процентна складова), пені - 2 000 грн. та
понесені судові витрати в розмірі 364, 40
грн.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський