Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-778/742/14
Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Хортицького
районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним, визнання права
власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із вказаним позовом. В
обгрунтування позовних вимог
вказувала, що їй на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1. Вона є
літньою людиною, часто хворіє, проживає
в квартирі сама. Син ОСОБА_4 пообіцяв
доглядати її до смерті, сплачувати
комунальні послуги, якщо їх
домовленість буде оформлена
нотаріально. 09.03.2005 року вона підписала
у нотаріуса текст договору, який не
читала. Оскільки є глухою, то не чула
зміст договору, який роз'яснювала
нотаріус, була впевнена, що
посвідчується договір, за яким ОСОБА_4
буде доглядати та утримувати її до
смерті. Вважала, що вчинила договір під
впливом помилки, що має істотне
значення, а тому просила визнати його
недійсним, визнати за нею право
власності на спірну квартиру. Також
просила суд поновити їй строк на
оскарження договору, визнавши причину
поважною, оскільки про укладення
договору дарування дізналась у 2013 році.

Позивачка та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов
підтримали, на його задоволенні
наполягали з обставин,зазначених вище.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_7 в судовому
засіданні заперечували проти позовних
вимог, просили суд відмовити в їх
задоволенні з підстав, наведених в
письмових запереченнях. ОСОБА_4 суду
пояснив, що ОСОБА_3 є його матір'ю. У
нього є брат, який проживає в м. Москві.
В 2005 році мати вирішила подарувати
йому квартиру, яка їй належить, на що
він погодився. Ніяких умов договір не
передбачав.

Третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилась, надала
суду письмові заперечення проти
позову.

Рішенням Хортицького районного
суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України
підчас розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність й обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог , заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи і встановлено судом, 09.03.2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір дарування, за яким ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

В договорі вказано, що ОСОБА_3
(Дарувальник) уклала договір, діючи
добро перебуваючи при здоровому розумі
та ясній пам'яті, розуміючи значення
своїх дій та правові наслідки. Згідно
пункту 7 договору дарування сторони
підтверджують, що цей договір
відповідає їхнім діям і намірам і не
носить характеру фіктивного чи
удаваного правочину, дарування
здійснюється без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як морального,
так і фізичного.

Суду не було надано доказів, але
сторони підтвердили, що ОСОБА_3 є
матір'ю відповідача ОСОБА_4

Судом були допитані свідки, які дали
наступні показання.

Зі слів свідка ОСОБА_8 вбачається, що в
2005 році, зі слів ОСОБА_3, їй відомо, що та
уклала із сином ОСОБА_4 договір
довічного утримання, також зазначила
що ОСОБА_3 є глухою з 1987 року.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_3
розповідала їй про те, що у 2005 році
уклала із сином ОСОБА_4 договір, за яким
він зобов'язався утримувати її до
смерті, позивачка погано чує, вад зору
у неї немає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
декілька місяців проживала в квартирі
ОСОБА_3 Також вказала, що ОСОБА_3 погано
чує, потрібно підвищувати голос, щоб
розмовляти із нею.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_3
погано чує, користується слуховим
апаратом, читає та пише, користуючись
окулярами. В 2005 році ОСОБА_3 розповіла
їй, що уклала договір довічного
утримання з сином ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знайома із
ОСОБА_3 Вони часто із нею розмовляють,
ході бесіди вона дізналась, що ОСОБА_3
уклала договір довічного утримання із
сином. А в 2013 році ОСОБА_3 від дружини
ОСОБА_4 дізналась, що насправді був
укладений договір дарування.

В обґрунтування висновків у справі, суд
послався на наступне.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність

За змістом ст.229 ЦК України якщо особа,
яка вчинила правочин, помилялась щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, тощо. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.19 Постанови Пленуму Верховного Сул
України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину,
мають існувати саме н момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочин
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного йо тлумачення однією зі
сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 44 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус під
час посвідчення правочинів визначає
обсяг цивільної дієздатності
фізичних осіб. У разі потреби
нотаріусу надається довідка про те, що
особа не страждає на психічний розлад,
який може вплинути на її здатність
усвідомлювати свої дії та (або)
керувати ними. Встановлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної із
сторін.

ОСОБА_3 та її представник в судовому
засіданні стверджували, що позивачка
має вади слуху та страждає глухотою. В
підтвердження було надано результати
обстеження ОСОБА_3 за 24.01.2012 року, крім
того посилались на показання
свідків.

Суд поставився критично до цих
тверджень внаслідок наступного.

ОСОБА_3 давала суду пояснення в
ході судових засідань, відповідала на
запитання головуючого та інших
учасників розгляду справи. При цьому
будь-яких вад зору у ОСОБА_3 судом
встановлено не було. Позивачкою
було підписано як договір
дарування, так і всі процесуальні
документи, наявні в матеріалах справи.

Нотаріус ОСОБА_5 в своєму
письмовому поясненні вказала, що
ОСОБА_3 вільно спілкувалась,
розповідала про бажання укласти
договір дарування. Ці факти дають
підстави стверджувати, що ОСОБА_3
розуміла значення своїх дій під час
укладення оспорюваного договору,
доказів про наявність у неї розладів
здоров'я на час його укладення суду
надано не було.

Договір дарування був посвідчений
нотаріусом відповідно до вимог
чинного законодавства. Як вказано в
тексті договору, приватний нотаріус
ОСОБА_5 встановила особу ОСОБА_3,
перевірила її дієздатність.

Суд поставився критично до тверджень
ОСОБА_3 про те, що вона вважала, що
уклала із сином договір, за яким ОСОБА_4
зобов'язався утримувати та доглядати
її до смерті. Відповідно до положень
статей 202-203 СК України син зобов'язаний
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, брати участь у
додаткових витратах на батьків,
викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю. Обов'язок
ОСОБА_4 утримувати свою матір існує в
незалежності від наявності між ними
договірних відносин.

Доводи ОСОБА_3 спростовуються її
власними поясненнями, даними в ході
судового засідання 14.10.2013 року (13:52:05). в
яких вона пояснила суду, що нотаріус
запитала у неї, чи не боїться вона, що
син її вижене з квартири. Це свідчить
про те. що ОСОБА_3 чула запитання
нотаріуса та розуміла їх значення.

Крім того, пояснення позивачки,
яка не допитана як свідок, не є доказом
у справі у розумінні вимог ст.62 ЦПК
України.

Аналогічні протиріччя
встановлені в поясненнях допитаних
судом свідків, які вказували, що ОСОБА_3
є глухою. Пояснити, яким чином вони
розмовляли в такому разі із ОСОБА_3
вони не змогли.

Крім того, свідки пояснення про
обставин справи давали лише зі слів
позивачки, яка є заінтересованою
особою у результатах розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналізуючи та оцінюючі зібрані у
справі докази, кожний окремо та всі в
сукупності, враховуючи показання
свідків, інші матеріали справи, суд
дійшов до висновку про неможливість
задоволення позовних вимог, оскільки
позивачем не доведений факт того, що
ОСОБА_3 помилялась щодо природу
правочину. який вона вчинила. Підстав
для поновлення строку оскарження
договору судом встановлено не було.

Суд повно і всебічно встановив
обставини, що мають значення для
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав належну оцінку доказам у їх
сукупності. Ухвалене судове рішення
відповідає матеріалам справи і вимогам
закону, а тому підстав для його
скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної
скарги,аналогічні доводам позивачки та
її представника в суді першої
інстанції, не спростовують висновків
суду першої інстанції, яке є законним,
обґрунтованим та таким, що відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 24 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте, може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

судді: