АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 789/501/14Головуючий у 1-й
інстанції Гуменний П.П. Провадження №
22-ц/789/501/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, поданої його
представником ОСОБА_2, на ухвалу
Тернопільського міськрайонного суду
від 13 вересня 2011 року про розгляд
питання за поданням Головного
державного виконавця Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року Головний державний
виконавець Другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції звернувся
в суд із поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 має ряд невиконаних зобов'язань,
покладених судовими рішеннями, у тому
числі, зі сплати аліментів,
систематично перетинає державний
кордон, що дає підстави вважати, що
боржник ухиляється від виконання
судових рішень.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 13 вересня 2011
року подання Головного державного
виконавця Другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції
задоволено.

Тимчасово обмежено в праві виїзду за
межі України громадянина України
ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає в
АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 -ОСОБА_2 просить ухвалу суду
скасувати й постановити нову ухвалу,
якою відмовити в задоволенні подання
державного виконавця, посилаючись на
те, що питання тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
було вирішено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що розгляд питання
відбувся без участі ОСОБА_1, що
унеможливило подати докази на
підтвердження його заперечень з
приводу подання державного виконавця,
а з поданих державним виконавцем
доказів неможливо зробити висновок про
умисне ухилення боржника від виконання
обов'язку, покладеного на нього судовим
рішенням.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу ОСОБА_1, зіславшись на доводи,
викладені в ній, просить її
задовольнити.

Представник Другого відділу ДВС
Тернопільського МУЮ в судове засідання
не з'явився. Про час і місце його
повідомлений належним чином.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника апелянта ОСОБА_2, колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід частково задовольнити.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1
має невиконані зобов'язання, покладені
на нього судовим рішенням, а обмеження
у праві виїзду за межі України є одним
із заходів забезпечення виконання ним
цих зобов'язань.

Колегія вважає, що з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки судом
належним чином не перевірено, чи
ухиляється ОСОБА_1 від виконання цих
зобов'язань, хоча з'ясування цієї
обставини має значення для правильного
вирішення питання про тимчасове
обмеження його в праві виїзду за межі
України.

Судом установлено, що 11 липня 2011
року державним виконавцем Данилевичем
А.Б. винесено ряд постанов про
відкриття виконавчого провадження з
виконання судових наказів
Зборівського районного суду: № 2-н-100
від 02.09.2009 року, № 2-н-19 від 27.05.2010 року, №
2-н-23 від 09.07.2010 року та виконавчих
листів: № 2-104 від 30.03.2011 року, № 2-319 від
06.05.2011 року, № 2-1738 від 12.01.2011 року.

З вищевказаних постанов
убачається, що боржнику ОСОБА_1 надано
строк до 17.07.2011 року для добровільного
виконання зобов'язань за рішеннями
Зборівського районного суду .

12 липня 2011 року державним
виконавцем Данилевичем А.Б. винесено
постанову про арешт майна боржника
ОСОБА_1 та заборону на здійснення
відчуження будь-якого майна.

Відповідно до довідки
Тернопільського міського бюро
технічної інвентаризації від 11.08.2011
року станом на 10 серпня 2011 року ОСОБА_1
не має зареєстрованого права власності
нерухомого майна в місті Тернопіль.

Транспортні засоби за ОСОБА_1 не
зареєстровані, що стверджується
довідкою, виданою ВДАІ УМВ у
Тернопільській області.

Заборгованість ОСОБА_1 за
рішеннями Зборівського районного суду
становить 497 931, 18 грн.

Як видно з доданих до апеляційної
скарги документів, ОСОБА_1 частково
погасив вищевказану заборгованість, а
саме:

- заборгованість за судовим
наказом Зборівського районного суду №
2-н-19 від 27.05.2010 року погашена в повному
обсязі, що стверджується листом
представника ПАТ "Укртелеком" від 27.01.2014
року;

- заборгованість за судовим
наказом Зборівського районного суду №
2-н-100 від 02.09.2009 року погашена в повному
обсязі, що підтверджується листом
представника Кредитної спілки
"Самопоміч" від 03.02.2014 року;

- частково погашена
заборгованість за виконавчим листом
Зборівського районного суду № 2-319 від
06.05.2011 року, що стверджується листом
ОСОБА_3 від 24.02.2014 року;

- заборгованість за судовим
наказом Зборівського районного суду №
2-н-23 від 09.07.2010 погашена згідно з
клопотанням АТ "Банк "Фінанси та Кредит"
про закриття виконавчого провадження
та повернення виконавчого документа
стягувачеві.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 року регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Так, ст. 6, п.п. 2,5 вищевказаного
Закону передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність неврегульованих
аліментних та невиконаних зобов'язань,
але лише до моменту виконання
зобов'язань, або забезпечення заставою,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України, та ухилення
громадянина від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 11, ч. 3, п. 18 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Виходячи зі змісту вищенаведених
правових норм, застосування
тимчасового обмеження права особи на
виїзд за межі України (за кордон) слід
вважати доцільним у випадках, коли
особа ухиляється від виконання
зобов'язання, покладеного на неї
рішенням суду.

Однак, судом належним чином не
перевірено, чи ухилявся ОСОБА_1 від
виконання цих зобов'язань.

Розгляд подання Другого відділу
ДВС Тернопільського МУЮ здійснювалося
судом першої інстанції за відсутності
ОСОБА_1, що позбавило його можливості
реалізувати законне право на подання
доказів, пояснень та заперечень з
приводу вказаного подання.

Як убачається з доданих до
апеляційної скарги документів, ОСОБА_1
частково погасив заборгованість за
рішеннями Зборівського районного суду.

Згідно з ст. 312, ч. 1, п. 3 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що ухвалу
Тернопільського міськрайонного суду
від 13 вересня 2011 року слід скасувати, а
питання розгляду подання Головного
державного виконавця Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України передати
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

При новому розгляді подання
державного виконавця слід врахувати
наведене і в залежності від
установленого та у відповідності з
вимогами Закону розглянути питання про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України.

На підставі ст. 33 Конституції
України; ст. 13 Загальної декларації
прав людини; ст. 6, п. 2 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України”та;
керуючись ст.ст. 307, ч. 2, п. 4; 312, ч. 1, п. 3; 313;
314; 317; 319; 324; 325, 377-1 ЦПК України, колегія
суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 13 вересня 2011
року скасувати і передати питання
розгляду подання Головного державного
виконавця Другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України на новий розгляд
у той же суд в іншому його складі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько