№ 201/418/14 ц
провадження 2/201/473/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про
стягнення в порядку зворотної вимоги
суми страхового відшкодування та
судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ СК «УНІКА» 13 січня 2014 року
звернулося до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення в
порядку зворотної вимоги суми
страхового відшкодування та судових
витрат. Позивач в своїх позовних
вимогах посилався на те, що 22 червня 2011
року ОСОБА_1 завдано шкоду шляхом
пошкодження її автомобіля Форд винними
діями відповідача в
дорожньо-транспортній пригоді, винним
в цьому пошкодженні є відповідач
ОСОБА_1. Було складено акт, є постанова
суду, подія визнана страховим випадком,
у відповідача був страховий поліс
добровільного комплексного
страхування на транспорті ПрАТ «Джей
Ті Інтернешнл Компані Україна».
Позивач за вимогою вказаної страхової
організації виплатив суму страхового
відшкодування відповідно до договору в
повному обсязі в сумі 3387 грн. 19 коп..
Після виплати вказаної суми позивач
звернувся до відповідача з питанням
відшкодування шкоди, виплаченої суми в
порядку зворотної вимоги, але
відповідач вказаної суми не сплатив,
виник спір. Представник позивача
просив стягнути з відповідача на
користь позивача страхове
відшкодування в порядку зворотної
вимоги в сумі 3387 грн. 19 коп. та витрати
на судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилася, про день та час
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки суду
не повідомила. Суд вважає можливим
розгляд справи без вказаного
відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 22
червня 2011 року о 18.25 годині відповідач
ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Міцубісі
Ланцер», державний номер НОМЕР_1, в
районі площі Перемоги м.
Дніпропетровська не переконалася в
безпечності свого маневру при зміні
напрямку руху, не вжила заходів щоб не
допустити зіткнення з іншим
автомобілем, порушила вимоги п. 10.1
Правил дорожнього руху України, в
результаті чого допустила зіткнення з
транспортним засобом, автомобілем
«Форд», державний номер НОМЕР_2, під
керування водія ОСОБА_1, який рухався
там же в попутному напрямку, скоївши
дорожньо-транспортну пригоду, таким
чином допустивши вказане зіткнення з
їхавшим в попутному напрямку
автомобілем «Форд», що керувався і
належить ОСОБА_1.

Вина відповідача в скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
підтверджується постановою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
06 липня 2011 року про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
по ст. 124 КУПАПП в вигляді штрафу в дохід
держави в сумі 340 грн., яка набрала
чинності та сторонами не оскаржувалася
і виконана. Внаслідок вказаної ДТП
винними діями відповідача було
пошкоджено застрахований автомобіль
«Форд», державний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_1.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду в справі про адміністратвине
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Постанова Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2011
року набрала законної сили і виконана,
а тому є достатньо підстав для
звільнення позивача від доказування
даного позову в частині питань чи мали
місце дії відповідача, а саме дії, що
містять в собі склад порушення,
наявність причинно-слідчого зв'язку
між винними діями, пов'язаними з
порушенням вимог Правил дорожнього
руху України, відповідача і завданням
шкоди позивачу. Вказаними
протиправними діями відповідача
потерпілій особі було завдано
матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
..., що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку....
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
відповідача, пов'язаними з
використанням джерела підвищеної
небезпеки (транспортного засобу)
ОСОБА_3 було завдано майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні з позовної заяви
та наявних документів встановлено, що
відповідно до страхового полісу
автомобіль «Форд» державний номер
НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ
«Страхова компанія «УНІКА» за
договором добровільного комплексного
страхування на транспорті № 011060/4002/0000067
від 26 квітня 2011 року.

Між позивачем ПрАТ «Страхова
компанія «УНІКА» та ПрАТ «Джей Ті
Інтернешнл Компані Україна» було
укладено Договір добровільного
комплексного страхування на
транспорті № 11060/4002/0000067 від 26 квітня 2011
року; на виконання вказаного договору 04
листопада 2011 року ПрАТ «Джей Ті
Інтернешнл Компані Ураїна» звернулася
до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» з
заявою про виплату страхового
відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній договорі. грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Враховуючи викладене та зважаючи на
зібрані документи на підставі
страхового акту № 00069401 ПрАТ «Страхова
компанія «УНІКА» було прийнято рішення
про визнання даної події страховим
випадком та виплати 3 387.19 грн.
страхового відшкодування. Платіжним
дорученням № 000985 страхове
відшкодування було перераховане на
банківський рахунок ПАТ «Джей ТІ
Інтернешнл Компані Україна»

Після виплати вказаного страхового
відшкодування позивач отримав право
вимоги до винуватця ДТП (відповідача)
на підставі наступних норм
законодавства: згідно ст. 1188 ЦК України
шкода завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої
особи,відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи назване відповідачу були
направлені претензії щодо
добровільного відшкодування збитків,
проте відповіді позивачем так і не були
отриманні.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування» (та ст. 993 ЦК України) до
страховика, який здійснив виплату
страхового відшкодування за договором
майнового страхування в межах
фактичних затрат переходить право
вимоги, яке страхувальник має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Таким чином відповідач, особа, що
спричинила завдання збитки,
зобов'язана відшкодувати в порядку
зворотної вимоги шкоду завдану
власнику автомобіля «Форд» державний
номер НОМЕР_2.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
відповідач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним належним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
відповідачу було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача по укладанню
договору страхування, полісу, завданню
шкоди, страхове відшкодування
виплачене вірно, відповідач не довів
зворотнього, твердження відповідача
про наявність будь-яких інших
зобов'язань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу
позицію відповідача стосовно не
визнання позовних вимог, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
користь ПрАТ «Страхова компанія
«УНІКА» страхове відшкодування в
порядку зворотної вимоги в сумі 3387 грн.
19 коп. і витрати на судовий збір 229 грн. 40
коп., а всього 3616 грн. 59 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення коштів страхового
відшкодування в порядку зворотної
вимоги знайшли своє підтвердження в
ході судового засідання, грунтуються
на вимогах закону і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 25, 27 Закону України «Про
страхування», ст. ст. 15, 16, 22, 979, 1166, 1187, 1188,
1191 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «УНІКА» страхове
відшкодування в порядку зворотної
вимоги в сумі 3387 грн. 19 коп. і витрати на
судовий збір 229 грн. 40 коп., а всього 3616
грн. 59 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -