Справа №585/4058/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Очиргораєва Номер
провадження 22-ц/788/648/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою приватного акціонерного
товариства «Український Страховий
Дім»

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 лютого 2014
року

у справі за позовом приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» до ОСОБА_2 про
відшкодування спадкоємцем майнової
шкоди у вигляді виплаченого страхового
відшкодування,

в с т
а н о в и л а:

Приватне акціонерне товариство (далі -
ПрАТ) «Український Страховий Дім» 12
листопада 2013 року звернулось до суду з
вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що 16 лютого 2011 року між ОСОБА_3 і ВАТ
«Державний ощадний банк України» був
укладений договір №701083 про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою, згідно з яким банк відкрив
ОСОБА_3 картковий рахунок і
відновлювальну кредитну лінію, а
позичальник зобов'язався погашати
кредит і відсотки за користування ним.

31 серпня 2011 року між банком і ПрАТ
«Український Страховий Дім» був
укладений договір КР-11 №0030
добровільного страхування кредитного
портфелю, предметом якого є майнові
інтереси банку, що не суперечать
чинному законодавству України та
пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
банку своїх зобов'язань за договорами
про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою по
програмі «Арсенал», у рамках якого
страховиком був прийнятий на
страхування, у тому числі, ризик
невиконання або неналежного виконання
ОСОБА_3 як позичальником банку своїх
договірних зобов'язань.

У березні 2012 року у зв'язку із
невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань
за кредитною угодою, а саме:
виникненням у зв'язку із його смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1 року простроченої
заборгованості за його картковим
рахунком, банк звернувся до страховика
з заявою про настання страхового
випадку та виплату страхового
відшкодування.

Згідно з умовами договору страхування
страховиком було визнано заявлену
подію страховим випадком і 10 травня 2012
року здійснено виплату банку
страхового відшкодування в сумі 7 627,72
грн.

Про відкриття спадщини спадкоємці
ОСОБА_3 страховика не повідомили; про
смерть спадкодавця страховику стало
відомо у березні 2012 року після
отримання від банку документів,
необхідних, згідно з умовами договору
страхування, для виплати страхового
відшкодування.

Відповідно до листа приватного
нотаріуса Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 03
серпня 2013 року з заявою про прийняття
спадщини спадкодавця звернулась
спадкоємець ОСОБА_3 ОСОБА_2

Після виплати банку страхового
відшкодування страховик набув статусу
кредитора спадкодавця, до страховика
перейшло право на отримання від
спадкоємців ОСОБА_3 компенсації
завданих збитків - суми виплаченого
страхового відшкодування. Отримавши
право вимоги до спадкоємця про
відшкодування збитків, страховик у
визначені законом строки звертався до
спадкоємця ОСОБА_3 з відповідними
вимогами, однак вказані збитки
страховику спадкоємцем в
добровільному порядку не відшкодовані.

Позивач на підставі ст. ст. 1216, 1218, 1282 ЦК
України просив стягнути з ОСОБА_2 на
його користь компенсацію завданих
збитків - суму виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 7 627,72 грн. та
відшкодувати витрати на сплату
судового збору (а. с. 2-6).

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 лютого 2014
року в задоволенні позову ПАТ
«Український Страховий Дім»
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Український
Страховий Дім», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, який
заперечує проти скарги, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів тому, що померлий
ОСОБА_3 під час підписання кредитного
договору з ВАТ «Державний ощадний банк
України» був повідомлений про можливу
зміну кредитора на ПрАТ «Український
Страховий Дім» у разі його можливої
неплатоспроможності; договір
добровільного страхування між ПрАТ
«Український Страховий Дім» та ВАТ
«Державний ощадний банк України» був
укладений після укладення кредитного
договору між ОСОБА_3 і ВАТ «Державний
ощадний банк України» - 31 серпня 2011 року
без відома позичальника і без
посилання на існуючі між ним і банком
правовідносини, що не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 516 ЦК України. Також суд
послався на те, що нормами цивільного
законодавства не передбачене
заподіяння фізичною особою збитків
смертю її самої, і, крім того, позивач,
визначаючи розмір збитків, не довів, що
вартість успадкованого відповідачем
майна буде в межах розміру його вимог.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 16
лютого 2011 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 був
укладений договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
системою (для пенсіонерів по програмі
«Арсенал - N пенсій» з кредитною лінією).

18 березня 2011 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 був
укладений додатковий договір № 701083/1 до
вказаного договору від 16 лютого 2011
року.

За умовами кредитного договору
від 16 лютого 2011 року та додаткового
договору від 18 березня 2011 року ВАТ
«Державний ощадний банк України»
відкрив ОСОБА_3 картковий рахунок у
гривнях з відновлюваною кредитною
лінією з лімітом кредиту в сумі 7 300 грн.
зі сплатою процентів за користування
кредитом на строк дії картки (а.с. 14-18).

ОСОБА_3 зобов'язався повертати банку
кредитні кошти та сплачувати проценти
за користування кредитом відповідно до
умов укладених з ним угод: не пізніще 25
числа місяця, наступного за звітним,
сплачувати проценти за користування
кредитом та інші платежі.

31 серпня 2011 року між ПрАТ «Український
Страховий Дім» та ВАТ «Державний
ощадний банк України» був укладений
договір добровільного страхування
кредитного портфелю КР-11 № 0030.

Відповідно до п.п. 1.1. цього договору,
предметом договору є майнові інтереси
страхувальника (ВАТ «Державний ощадний
банк України»), що не суперечать
чинному законодавству України і
пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
своїх договірних зобов'язань за
договорами про відкриття фізичній
особі карткового рахунку та здійснення
його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою для пенсіонерів по програмі
«Арсенал N пенсій», які укладені між
страхувальником та позичальником.

П. 1.2 договору страхування було
передбачено, що його дія
розповсюджується на кредитні угоди,
укладені після набрання чинності цим
договором з урахуванням вимог п.п. 1.4-1.5
цього договору.

П.1.3 договору страхування передбачає,
що вигодонабувачем за цим договором є
страхувальник, тобто ВАТ «Державний
ощадний банк України»

Згідно п. 2.1 договору, страхова сума по
кожній окремій кредитній угоді
(об'єкту страхування) визначається в
розмірі суми кредиту на підставі
конкретних кредитних угод, що є
діючими протягом строку дії цього
договору.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору
страхування, страховим випадком є
невиконання або часткове невиконання
позичальником своїх зобов'язань по
поверненню суми кредиту та/або сплати
процентів за користування кредитом в
строки та на умовах, що передбачені в
конкретній кредитній угоді внаслідок
неплатоспроможності позичальника. Під
неплатоспроможністю позичальника
сторони розуміють заборгованість по
сплаті відсотків та/або кредиту
протягом 10 календарних днів з
будь-яких причин, за винятком тих, що
передбачені розділом 8 цього Договору.

Розділ 8 страхового договору не
передбачає такої підстави для відмови
у здійсненні страховиком страхової
виплати як смерть позичальника (а. с. 7-11,
42-43).

1 вересня 2011 року банк і страховик
уклали додатковий договір до договору
страхування від 31 серпня 2011 року,
згідно якого п. 1.2 договору виклали в
наступній редакції:

«Дія цього договору розповсюджується
на кредитні угоди, які: а) діють на дату
укладання договору; б) укладені після
набрання чинності цим договором, з
урахуванням вимог п. п. 1.4-1.5 цього
договору (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер (а.с. 22).

7 березня 2012 року ВАТ «Державний
ощадний банк України» повідомило
позивача-страховика про настання
страхового випадку, а саме - про
порушення позичальником ОСОБА_3 умов
кредитного договору та про розмір
наявної заборгованості. У повідомленні
зазначено, що ОСОБА_3 помер (а.с. 13).

7 травня 2012 року був складений
страховий акт № КР-11/ 0030/ГО-См1, згідно
якого страховою сумою визнано 7627,72 гр.
(а.с.23).

Розмір кредитної заборгованості
померлого підтверджується наданими
банком розрахунками, відомостями
руху коштів за кожен місяць
користування кредитною карткою (а.с.
110-119).

Відповідач не оспорила наявність та
розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ВАТ
«Державний ощадний банк України» за
кредитним договором станом на час його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ПрАТ «Український Страховий Дім» 10
травня 2012 року здійснило ВАТ
«Державний ощадний банк України»
виплату страхового відшкодування в
розмірі суми боргу ОСОБА_3 перед банком
- 7627 грн. 72 коп., що підтверджується
платіжним дорученням № 746 від 10 травня
2012 року (а.с. 24).

Єдиним спадкоємцем після смерті
ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2, яка
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.
Відповідач не отримала свідоцтво про
право на спадщину. З наданих нотаріусом
відомостей вбачається, що інші
спадкоємці померлого ОСОБА_3 - його
двоє повнолітніх дітей відмовились від
прийняття спадщини після батька на
корить його дружини - відповідача в
справі. (а.с. 103, 142).

26 липня 2012 року страховик надіслав
спадкоємцю позичальника за місцем
проживання останнього вимогу про
сплату суми страхового відшкодування
та відповідне повідомлення Роменській
міській нотаріальній конторі, на що
отримав відповідь від 6 жовтня 2012 року
про те, що його претензія зареєстрована
приватним нотаріусом Роменського
міського нотаріального кругу ОСОБА_4,
яка відкрила спадкову справу після
померлого ОСОБА_3 за заявою його
дружини ОСОБА_2, після чого вимога про
сплату страхових коштів була надіслана
безпосередньо ОСОБА_2 (а.с.25-41).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України
підставою для зміни кредитора в
зобов'язанні є виконання обов'язку
боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Під виконанням зобов'язання належними
сторонами, відповідно до ст. 527 ЦК
України, слід розуміти виконання
боржником свого обов'язку, а кредитором
- прийняття цього виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Кожна із сторін у зобов'язанні
має право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
пред'явлення такої вимоги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Підставою відповідальності за
порушення зобов'язання особою, в силу ч.
1 ст. 614 ЦК України, є вина особи (умисел
або необережність), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1218, 1231
ч. 1 ЦК України спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті. До спадкоємця
переходить обов'язок відшкодувати
майнову шкоду (збитки), яка була завдана
спадкодавцем.

Згідно ст. ст. 1281 ч. 1, 1282 ч. 1 ЦК
України, спадкоємці зобов'язані
повідомити кредитора спадкодавця про
відкриття спадщини, якщо їм відомо про
його борги. Спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором не
встановлено інше.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 32
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних
правовідносин»» з урахуванням
положень статі 1282 ЦК України
спадкоємці боржника за умови прийняття
спадщини є боржниками перед кредитором
у межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

Ст. 20 Закону України «Про страхування»
передбачає, що страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. 993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно ст. 22 ЦК України збитками,
зокрема, є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа
зробила, або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивач
відповідно до вказаних норм
процесуального закону довів
обгрунтованість своїх вимог, а
висновки суду про те, що своєю смертю
позичальник не міг заподіяти збитки
кредитору, є безпідставними. В даному
випадку вимоги позивача є похідними
від вимог кредитора, які останній міг
мати до позичальника у вигляді вимоги
сплати боргу за кредитом по картковому
рахунку.

Відповідно до ч. 4 ст. 10, ст. 57 ЦПК України
суд повинен сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
сприяти здійсненню прав осіб, які
беруть участь у справі, у випадках,
встановлених цим Кодексом, а також
встановлювати наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Всупереч вказаним нормам
процесуального права, суд першої
інстанції, розглядаючи справу
відповідно до принципу
диспозитивності, передбаченого ч. 1 ст.
11 ЦПК України, в межах заявленого
позову щодо стягнення суми страхового
відшкодування не з'ясував вартість
спадкового майна, хоча це має суттєве
значення для правильного вирішення
спору, зокрема, для визначення обсягу
відповідальності відповідача як
спадкоємця перед позивачем.

Посилання суду в рішенні на
недоведеність позивачем співмірності
вартості спадкового майна і розміру
позовних вимог, є необґрунтованими,
оскільки в справі є докази про
наявність спадкового майна. Згідно
технічного паспорту, складеного станом
на 6 липня 2012 року, витягу з реєстрації
прав власності на нерухоме майно,
вбачається, що спадкодавець був одним
із трьох співвласників приватизованої
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартість належної йому 1/3 частини
квартири як спадкового майна складає
36061 гр. (а.с. 104-106).

Вказану вартість сторони не оспорюють,
клопотань про призначення експертизи
на предмет визначення іншої вартості, в
тому числі на час розгляду спору, суду
не заявляли.

Статті 1268, 1273 ЦК України передбачають,
що спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її, може відмовитися
від прийняття спадщини протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини.

Доводи відповідача, з якими погодився
суд першої інстанції, про те, що
спадкодавця не повідомили про можливу
заміну кредитора, також безпідставні і
не грунтуються на вимогах закону,
оскільки закон не передбачає обов'язку
кредитора повідомляти чи узгоджувати з
боржником таку обставину. З огляду на
зазначене є необґрунтованими і
посилання суду на ту обставину, що
договір страхування та доповнення до
нього були укладені після укладення
кредитного договору.

Посилання суду в рішенні на те, що при
такому неповідомленні кредитор несе
ризик, що передбачено ч. 2 ст. 516 ЦК
України, є помилковими, оскільки такий
ризик виникає у випадку, коли боржник,
не знаючи про заміну кредитора у
зобов'язанні, може виконати його на
користь первісного кредитора, що буде
вважатись належним виконанням, і
вимоги послідуючого кредитора в цій
частині будуть безпідставними.

В даному спорі такого виконання з боку
як позичальника до моменту його смерті
, так і відповідача на користь першого
кредитора - банку не відбулось, а тому
застосування вказаної норми закону
судом є безпідставним.

Та обставина, що відповідач подала
заяву про прийняття спадщина, але не
отримала свідоцтво про право на
спадщину, не звільняє її від обов'язку
відшкодувати позивачеві суму
страхового відшкодування, сплаченого
останнім банку, оскільки, відповідно
до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від
часу прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296
ЦК України).

Статтями 1297 та 1299 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно; якщо у складі спадщини,
яку прийняв спадкоємець, є нерухоме
майно, спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу).

Таким чином, невиконання спадкоємцем
вимог закону щодо оформлення та
реєстрації права власності на спадкове
майно не може бути підставою для
відмови у задоволенні позову в межах
вартості майна, одержаного у спадщину,
оскільки відповідач, відповідно до ст.
1216, ч. 1 ст. 1231, ст. 1281 ЦК України, набула
права та обов'язки спадкодавця, що
належали йому на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті, в межах вартості спадщини,
в тому числі і обов'язок відшкодувати
суму страхової виплати.

Згідно з п. 4.10 глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012
року, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 року за №
282/20595, видача свідоцтва про право на
спадщину спадкоємцям, які прийняли
спадщину, ніяким строком не обмежена.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» отримання спадкоємцем,
який прийняв спадщину, свідоцтва про
право на спадщину, відповідно до статі
1296 ЦК, є правом, а не обов'язком
спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв
спадщину стосовно нерухомого майна,
але зволікає з виконанням обов'язку,
передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема, з
метою ухилення від погашення боргів
спадкодавця, кредитор має право
звернутися до нього з вимогою про
погашення заборгованості спадкодавця,
розмір якої може бути визначений за
правилами статі 625 цього Кодексу.

Відповідач в особі свого представника
не спростувала тієї обставини, що вона
відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України не
повідомила вчасно попереднього
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, і після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року спадкодавця двічі скористалась
його карткою та зняла кредитні кошти з
картки, які ввійшли в страхову суму,
сплачену позивачем на користь банку, що
підтверджено розрахунком боргу та
довідкою про рух коштів на рахунку
позичальника, наданими банком.

Доводи її представника про те, що вона
не знала, що картковий рахунок
позичальника обслуговувався за
дебетово-кредитною схемою, а була
впевнена, що на картці знаходяться лише
пенсійні кошти чоловіка, не звільняють
її від обов'язку відшкодувати страхові
кошти страховику, який виплатив їх
банку, обґрунтовано вважаючи,
відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору
страхування, смерть позичальника, в
результаті якої виникла
заборгованість по сплаті кредитних
коштів, страховим випадком.

Позивач у встановлені законом строки
(стаття 1281 ЦК України) звертався до неї
з вимогою про відшкодування сплаченої
банку страхової суми, але вона не
відшкодувала вказану суму добровільно.

Отже, є безпідставним висновок суду про
те, що до позивача не перейшло право на
отримання від спадкоємця померлого
позичальника компенсації суми
виплаченого банку страхового
відшкодування.

Обов'язки спадкодавця за кредитною
угодою не належать до зобов'язань, які
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця - боржника, тобто не
припиняються смертю спадкодавця
(боржника), у зв'язку з цим вимоги
позивача (кредитора спадкодавця) про
відшкодування страхової суми
підлягають виконанню відповідачем як
спадкоємцем, що прийняла спадщину.

Таким чином, обставини, на які
посилається відповідач, підтвердили
необґрунтованість рішення суду, і
свідчать про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції не можна визнати
законним і обґрунтованим, а тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення у справі про
задоволення позову.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати по
сплаті судового збору за звернення з
позовом до суду в сумі 229,4 гр. і за
апеляційне оскарження рішення суду 121, 8
гр., всього 351, 2 гр.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 лютого 2014
року в даній скасувати.

Позов приватного акціонерного
товариства «Український Страховий
Дім» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» 7627,72 гр.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» судовий збір в сумі 351, 2
гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -