22-ц/772/42/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Іщук Т. П.Категорія:
37Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області в складі:
головуючого - судді Якименко М.М.,
суддів Денишенко Т.О., Оніщука В.В. при
секретарі Куленко О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсною відмови від прийняття
спадщини за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 29 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И
Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
відповідно до якого просила визнати
недійсною її відмову від 20 липня 2011
року від прийняття спадщини на користь
ОСОБА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її
сина ОСОБА_5, посвідчену приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_6

Вказувала, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, що після
смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на
квартиру АДРЕСА_1. Заяву про відмову від
спадщини підписала на третій день
після поховання ОСОБА_5 під впливом
тяжкої обставини - смерті сина, на вкрай
невигідних умовах, тому що спадкова
квартира є її єдиним житлом. Для
підписання заяви ОСОБА_3 скористалась
її пригніченим станом та юридичною
необізнаністю, самостійно привела
нотаріуса за її місцем проживання
відразу після поховання сина.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 29 жовтня 2013 року
у позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове - про
задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника ОСОБА_2, колегія суддів
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
доказів підписання заяви про відмову
від спадщини під впливом тяжкої
обставини і на вкрай невигідних умовах.

Судом встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (свідоцтво про
смерть а. с. 6) відкрилася спадщина на
квартиру АДРЕСА_1, що належала
спадкодавцеві на підставі договору
купівлі-продажу № 2124 від 20 липня 1992
року (а. с. 8).

20 липня 2011 року ОСОБА_2 підписала
заяву про відмову від прийняття
спадщини після смерті її сина ОСОБА_5 на
користь його дружини ОСОБА_3, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_6 (а. с.
10).

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК
України спадкоємець за законом має
право відмовитися від прийняття
спадщини на користь будь-кого із
спадкоємців за законом незалежно від
черги.

Відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з підстав,
визначених ст. ст. 225, 229 - 231 і 233 цього
Кодексу.

Ч. 1 ст. 233 ЦК України встановлено, що
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі ст. 233 ЦК України,
якщо його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Такими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім`ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно терміново укласти такий
правочин. Особа (фізична чи юридична)
має вчиняти такий правочин
добровільно, без наявності насильства,
обману чи помилки. Особа, яка оскаржує
правочин має довести, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено взагалі або вчинено не на таких
умовах.

При вчиненні такого правочину
сторона, яка відчужує майно (майнове
право), усвідомлює, що вчиняє його на
вкрай невигідних умовах, але вимушена
це зробити під впливом тяжкої
обставини.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 видно, що
вона відмовилась від спадщини на
користь ОСОБА_3 без будь-яких умов,
тобто цей правочин за своєю природою є
безоплатним і за його умовами
відповідачка не має перед позивачкою
будь-яких зобов'язань матеріального
характеру.

Жодних доказів, які б вказували на
те, що у зв'язку із відмовою від
спадщини ОСОБА_3 взяла на себе будь-які
зобов'язання щодо ОСОБА_2, що змусило
останню підписати оспорювану заяву, у
справі немає.

Колегія суддів звертає також
увагу, що зі змісту позовної заяви (а. с.
2 - 4) та письмових пояснень позивача (а.
с. 91 - 97) вбачається, що вона, як на
підставу позову посилалась також на те,
що заяву підписала внаслідок помилки
(ст. 229 ЦК України), тому що вважала, що
підписує довіреність на ім`я
відповідачки на представлення її
інтересів в суді, тобто помилялася у
правовій природі вчинюваного
правочину. Не спростовує вона цього і у
заяві про уточнення позовних вимог (а.
с. 135), зазначаючи лише, що правовою
підставою її позову є вчинення
правочину під впливом тяжкої
обставини. При цьому помилка в правовій
природі правочину виключає можливість
вчинення його під впливом тяжкої
обставини, тому що вчиняючи такий
правочин фізична особа розуміє його
зміст і відповідні негативні наслідки
для себе у виді неотримання того, що
вона мала б отримати за цим правочином
за звичайних умов, але погоджується на
них задля уникнення або зменшення
пливу тяжкої життєвої обставини.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, норми матеріального і
процесуального права судом
застосовані правильно, а тому підстав
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Колегія вважає, що надані
представником позивача в суді
апеляційної інстанції документи на
підтвердження позовних вимог не
доводять наявність тяжких обставин в
розумінні ст.233 ЦК України, і обставини,
на які посилається позивач, не є
такими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 29 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: .
М.М. Якименко

Судді:
Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук