Справа № 1316/144/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/693/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді -
Ніткевича А.В.

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представника позивачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 - ОСОБА_5, представників
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
представника відповідача
Лисиничівської сільської ради Глущук
Г.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
04 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про визнання недійсним
державного акту, зобов»язання вчинити
дії та усунення перешкод,-

встановила:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квітні 2009 р.
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_6 та
Лисиничівської сільської ради,
Пустомитівського району, Львівської
області, з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 22.08.2013 р.
просили суд визнати недійсним
державний акт на право власності на
землю серія ЛВ № 19613, виданий
Лисиничівською сільською радою
Пустомитівського району Львівської
області 11.08.2000 року ОСОБА_6 на право
власності на земельну ділянку площею
0,2284 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в с. Лисиничі,
зобов'язати відповідачів відновити на
місцевості вулицю Квіткову в с.
Лисиничі, Пустомитівського району
Львівської області, в частині, що межує
із земельною ділянкою ОСОБА_6 та веде до
присадибної земельної ділянки ОСОБА_11,
шириною 6 м. та довжиною 28,2 м. згідно
проекту забудови земельної ділянки
ОСОБА_6, а також усунути їм перешкоди у
користуванні вказаною вулицею та
заїздом шляхом зобов'язання ОСОБА_6
звільнити цю вулицю від багаторічних
насаджень і піску. Судові витрати
покласти на відповідачів (а.с. 1-4 т.1, а.с.
150-151 т.2.).

В обґрунтування позовних вимог
покликаються на те, що позивачі після
смерті ОСОБА_11 успадкували в рівних
частках земельну ділянку площею 0,1498 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, яка розташована на території
села Лисиничі, Пустомитівського
району, Львівської області. Земельна
ділянка належала ОСОБА_11 на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю, серія І-ЛВ №069154,
виданого Лисиничіською сільською
радою 25.12.1997 року. Згідно із зазначеним
державним актом їхня земельна ділянка
має два заїзди (з двох боків) з вулиці
Квіткової, про що зазначено в плані
зовнішніх меж земельної ділянки.
Зокрема, в описі меж вказано, що від Б до
В знаходяться землі Лисиничівської
сільської ради (вулиця), від Ж до З землі
Лисиничівської сільської ради (вулиця).
Фактично вулиця Квіткова
переривається їх присадибною ділянкою.
З метою переоформлення державного акту
в порядку спадкування позивачі
звернулися в землевпорядну
організацію та замовили виготовлення
технічної документації. Складовою
такої документації є акт узгодження і
відновлення меж земельної ділянки,
який підписують суміжні
землекористувачі. Однак, відповідач
ОСОБА_6., ділянка якої межує з ділянкою
позивачів, відмовилася підписати акт,
мотивуючи свою позицію тим, що дороги,
яка зазначена в абрисі земельної
ділянки під літерами від В до Б в її
державному акті немає.

Вважають, що оскільки через земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_6 згідно з
їх державним актом проходить вулиця,
яка ділить таку земельну ділянку на дві
частини, приватизація зазначеної
земельної ділянки відповідачкою
проведена незаконно, зокрема через
включення до площі спірної земельної
ділянки земель загального
користування, які не підлягають
приватизації. Також наголосили на тому,
що відповідно до проекту забудови
земельної ділянки ОСОБА_6, погодженого
районним архітектором, ширина дороги,
що межує з її присадибною ділянкою і
включена до площі приватизованої
земельної ділянки згідно оспорюваного
державного акту, становить 6 м.
Вважають, що ОСОБА_6 провела
приватизацію присадибної земельної
ділянки з порушенням вимог чинного
законодавства України. В результаті
приватизації порушено їх права та
інтереси як суміжних
землекористувачів. Просили суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про визнаня недійсним
державного акту, зобов»язання вчинити
дії та усунення перешкод - відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_3
та ОСОБА_2

Вважають, що оскаржуване рішення
ухвалене судом при неповному
з"ясуванні обставин справи, що мають
значення, невідповідністю висновків
суду обставинам справи та внаслідок
порушення і неправильного
застосування норм матеріального права.

Стверджують, що відповідно до проекту
забудови земельної ділянки ОСОБА_6. та
проектів забудови земельних ділянок
суміжних землекористувачів (ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15) в кварталі забудови с.
Лисиничі визначено дорогу шириною 6
метрів, яка межує із земельною ділянкою
ОСОБА_6. і веде до земельної ділянки
ОСОБА_11, якою переривається.

Таким чином, до земельної ділянки, на
яку виданий оспорюваний державний акт
ОСОБА_6, незаконно включено земельну
ділянку, а саме землю загального
користування Лисиничівської сільської
ради (частина вул. Квіткова), що є
порушенням ст. 4 ЗК УРСР(1990 року, в ред.
ЗУ від 13.03.1992 року).

Єдиним документом, на який
покликаються відповідачі і який на їх
думку спростовує доводи позивачів щодо
незаконного включення до площі
державного акту ОСОБА_6. частини вулиці
Квіткової, є планово-картографічний
матеріал Проекту роздержавлення і
приватизації земель агроспілки "Нива"
Лисиничівської сільської ради.

Судом не надано жодної правової оцінки
відповіді відділу держземагенства у
Пустомитівському районі Львівської
області у листі вих. № 01-15/1371 від 19.07.2013
року, якою спростовується
планово-картографічний матеріал
Проекту роздержавлення і приватизації
земель агроспілки «Нива»
Лисиничівської сільської ради, на що,
як на підставу своїх заперечень
покликаються відповідачі.

Звертають увагу на те, що зазначений
планово-картографічний матеріал
Проекту роздержавлення і приватизації
земель, який розроблений та
затверджений розпорядженням голови
Пустомитівської районної
адміністрації, не визначає конкретні
вулиці та присадибні ділянки с.
Лисиничі, а визначає категорії земель,
угіддя та умовні межі населених
пунктів.

Крім цього, Положенням про паювання і
приватизацію землі в агропромисловому
комплексі Львівської області,
затвердженого ухвалою ХІУ сесії
Львівської обласної Ради від 08.12.1993
року № 351, у п. 2.4 передбачено, що
дорожньо-транспортну мережу
населеного пункту Проект не визначає.

Суд не дослідив, земельна ділянка якої
площі передана ОСОБА_12 у власність
відповідно до рішення Лисиничівської
сільської ради Пустомитівського
району № 38 від 18.08.1995 р., та чи
відповідає площа земельної ділянки в
державному акті ОСОБА_6. площі,
зазначеній в рішенні № 38.

Лисиничівська сільська рада на вимогу
суду не надала рішення № 38 від 18.08.1995
року, покликаючись на те, що всі
протоколи рішень ради та виконавчого
комітету включно по 2009 рік передані в
архів Пустомитівської РДА. Разом з тим,
згідно із відповіддю архіву № 389/У-2 від
07.02.2012 року рішення № 38 в протоколах
засідань виконкому відсутнє.

Поза увагою суду залишився той факт, що
Державний акт про право власності на
земельну ділянку на ім»я ОСОБА_6. та
Державний акт на право власності на
земельну ділянку на ім»я ОСОБА_11,
видано на підставі одного рішення
виконкому Лисиничівської сільської
ради.

Площа земельної ділянки, яка зазначена
в оспорюваному державному акті (0,2284 га)
не відповідає площі земельної ділянки,
відведеної ОСОБА_6. під забудову - 1129
кв.м.

Відповідність площі земельної ділянки,
зазначеної в оспорюваному державному
акті та площі земельної ділянки,
переданої у власність ОСОБА_6. рішенням
№ 38 від 18.08.1995 року, судом не
встановлено.

Суд виключив з об"єкту дослідження та
оцінки містобудівну документацію, якою
регулюється забудова та використання
земель населеного пункту та залишив в
силі державний акт, який виданий
органом місцевого самоврядування з
порушенням ст. 4 ЗК УРСР.

Підставами для визнання державних
актів недійсними є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та
визначеній законом компетенції органу,
який його видав, що спростовує висновок
суду про те, що вимога про скасування
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку є
похідною і залежить від доведеності
незаконності рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
виданий оспорюваний державний акт.

Просять скасувати рішення
Пустомитівського районного Львівської
області від 04.11.2013 року та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Позивач ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_4 та представник позивачів ОСОБА_5
в судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали, в обґрунтування навели
доводи, аналогічні викладеним у скарзі
та додаткових письмових поясненнях.

Представники відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 та ОСОБА_16 в судовому засіданні
апеляційну скаргу заперечили, в
обґрунтування надали пояснення,
аналогічні викладеним у письмовому
запереченні.

Представник відповідача
Лисиничівської сільської ради Глущук
Г.М. апеляційну скаргу заперечила, в
обґрунтування повідомила, що
відповідно до проекту забудови
кварталу вул. Квіткова в с. Лисиничі,
виготовленому у 1991 році, передбачено
наявність вул. Квіткова, яка не
переривається, як земельною ділянкою
ОСОБА_6, так і земельною ділянкою
ОСОБА_11 Проте, така вулиця на
передбачалася у картографічних
матерілах села станом на 1968 рік. Не
пригадує, щоб така вулиця існувала
попередньо, і фактично така вулиця не
існує на даний час, що підтверджується
планом території с. Лисиничі станом на
25.03.2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників позивача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення
представників відповідачів на
заперечення таких, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що державний акт на право
власності на земельну ділянку є
документом, що видається на підставі,
зокрема, рішення відповідного органу
місцевого самоврядування, тому вимога
про скасування державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності законності рішення органу
місцевого самоврядування, на підставі
якого видано цей документ.

Незважаючи на це, позивачі не
оспорювали рішення виконавчого
комітету Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району,
Львівської області від 18.08.1995 року № 38.

Крім цього, матеріалами справи не
доведено порушення прав позивачів,
тому на переконання суду першої
інстанції, вимоги позивачів про
скасування державного акту на земельну
ділянку є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначали, що сільська
рада фактично змінила цільове
призначення спірної земельної ділянки,
виділивши відповідачці землю на якій
було розташовано проїзд загального
користування.

На підтвердження своїх вимог позивачі
надали для порівняння проект забудови
земельної ділянки АДРЕСА_1 на ім"я
ОСОБА_6., у якому відображено проїзд до
земельної ділянки ОСОБА_11 вздовж
земельної ділянки ОСОБА_6.

Крім цього, вказаний проїзд
відображено і на проектах забудови
земельних ділянок НОМЕР_1 на ім"я
ОСОБА_13, НОМЕР_2 на ім"я ОСОБА_14 та НОМЕР_3
на ім"я ОСОБА_15 (а.с. 8 т. 1, а.с. 94, 103, 104 т. 2).

Заперечуючи проти позову відповідач
ОСОБА_6 зазначає, що жодна земельна
ділянка загального користування
відповідачці не надавалася, дороги
загального користування не існує,
відсутнє рішення сільської ради про
відкриття дороги та погодження із
суміжними землевласниками, відсутнє
звернення позивачів з приводу
відкриття дороги, а також як проектом
генерального плану, так і опорним
планом дороги, не передбачено
наявність дороги, яка проходить через
земельну ділянку відповідачки.
Посилання позивачів на рішення
виконавчого комітету Лисиничівської
сільської ради від 25.08.1976 року є
необґрунтованим, оскільки дане рішення
стосується дороги, яка проходить до
земельної ділянки позивачів з
протилежної сторони, а тому жодного
відношення до земельної ділянки
ОСОБА_6. немає.

Як встановлено судом та стверджується
матеріалами справи, ОСОБА_11 згідно
державного акта на право приватної
власності на землю серії 1-ЛВ № 069154,
виданого Лисиничіською сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області 25.12.1997 року,
належала на праві власності земельна
ділянка площею 0,1498 га для будівництва
та обслуговуванн житлового будинку і
господарських будівель, яка
розташована на території села
Лисиничі, Лисиничівської сільської
ради, Пустомитівського району
Львівської області.

Після смерті ОСОБА_11, відповідно до
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом від 22.05.2008 року, позивачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували вказану
земельну ділянку в рівних частках (а.с.
15-16, т.1).

Згідно із планом зовнішніх меж
(державний акт ОСОБА_11) вказана
земельна ділянка від позначки Б до В.
межує із землями Лисиничівської
сільської ради (вулиця), що за
твердженнями позивачів є вул.
Квітковою, яка захоплена відповідачкою
ОСОБА_6 (а.с. 205 т.1).

В свою чергу, відповідно до державного
акту на право власності на землю серія
ЛВ №19613, виданого Лисиничівською
сільською радою Пустомитівського
району Львівської області 11.08.2000 року,
на підставі рішення виконавчого
комітету Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області від 18.08.1995 року № 38,
ОСОБА_6 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,2284 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд. Вказана земельна ділянка по
межі від Е до Є межує із земельною
ділянкою ОСОБА_11 і не переділена на дві
частини землями загального
користування (вулицею), як зазначають
позивачі (а.с. 3 т. 2).

Статтею 14 Конституції України
визначено, що земля є основним
національним багатством, яка перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно у відповідності до
закону.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (у
редакції 1990 року, чинної на час
виникнення спірних правовідносин)
передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Відповідно до проекту забудови
земельної ділянки ОСОБА_6, погодженого
районним архітектором 21.07.1991 року та
відповіді архівного відділу
Пустомитівської РДА від 07.02.2012 року № 63,
відповідачу ОСОБА_6 на підставі рішення
виконкому Пустомитівської районної
ради народних депутатів № 253 від 20.06.1991
року надано дозвіл на будівництво
індивідуального житлового будинку на
відведеній земельній ділянці площею 1129
кв.м. відповідно до рішення
Лисиничівської сільської ради від
24.05.1991 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_6, в силу
приписів ст. 17 ЗК України (в ред. 1990 року)
мала право на приватизацію земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель площею 0,1129 га.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (у
редакції 1990 року) право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України (в ред. 2001
року) власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю.

На підставі ч. 3 цієї статті одним зі
способів захисту порушеного права
громадян на землю є визнання недійсним
рішень органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування.

В свою чергу, у спорах, пов'язаних із
правом власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним, належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 22 травня 2013
р. у справі №? 6-33цс13, яка в силу ст. 360-7
ЦПК є обов'язковою для застосування
всіма судами України).

Таким чином, покликання представників
відповідача ОСОБА_6 на те, що державний
акт ОСОБА_6 не може бути визнаний
недійсним без перевірки законності
рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
видано такий державний акт, суперечить
викладеній правовій позиції
Верховного Суду України по справі №?
6-33цс13.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 4
Земельного Кодексу України (в ред. 1990
року), який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, не можуть
передаватися у колективну та приватну
власність землі загального
користування населених пунктів -
майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
пасовища, сінокоси, набережні, парки,
міські ліси, сквери, бульвари,
кладовища, місця знешкодження та
утилізації відходів, а також землі,
надані для розміщення будинків в
органів державної влади та державної
виконавчої влади.

Згідно із ст. 65 ЗК України (в ред. 1990
року) використання земель сільського
населеного пункту здійснюється
відповідно до проектів планіровки та
забудови даного населеного пункту.

В ході розгляду апеляційної скарги
представник відповідача
Лисиничівської сільської ради надав
Проект кварталу індивідуальної
житлової забудови в с. Лисиничі,
виготовлений Львівським обласним
проектно-виробничим
архітектурно-планувальним бюро,
погоджений районним архітектором
07.06.1991 року. У вказаному Проекті
передбачено наявність вулиці Квіткова
в с. Лисиничі, яка не переривається, як
земельною ділянкою ОСОБА_6, так і
земельною ділянкою ОСОБА_11

На підставі вказаного Проекту,
виготовлений проект забудови
земельної ділянки ОСОБА_6. та проекти
забудови земельних ділянок суміжних
землекористувачів (ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15), у яких передбачено наявність
дороги, яка межує із земельною ділянкою
ОСОБА_6. і веде до земельної ділянки
ОСОБА_11

Крім цього, відповідно до ст. 16 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності"
планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій ї детальних планів
територій, їх оновлення та внесення
змін до них.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вказаного Закону
детальний план у межах населеного
пункту уточнює положення генерального
плану населеного пункту та визначає
планувальну організацію і розвиток
частини території. Відповідно до п. 9 ч. 4
ст. 19 Закону детальний план території
визначає порядок організації
транспортного і пішохідного руху.

Генеральний план с. Лисиничі,
Пустомитівського району виготовлений
держаним підприємством державного
інституту проектування міст
"Містопроект" та затверджений рішенням
Лисиничівської сільської від 27.12.2012
року.

На Генеральному плані показані
орієнтовні червоні лінії існуючої
вулиці Квіткова.

З наданого суду фрагменту Генерального
плану с. Лисиничі встановлено, що
вулиця Квіткова показана без
переривань. На вказану територію
детальний план інститутом
"Містопроект" не розроблявся.

Таким чином, надані колегії суддів
докази дають підстави для висновку, що
відповідачу ОСОБА_6 передано у приватну
власність частину земельної ділянки,
яка згідно із Генеральним планом села
Лисиничі та Проектом кварталу
індивідуальної забудови є землею
загального користування - вулицею
Квіткова, чим порушено права позивачів,
як спадкоємців власника суміжної
земельної ділянки, користуватися такою
вулицею.

В свою чергу, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до листа
відділу держземагенства у
Пустомитівському районі Львівської
області № 01-15/1371 від 19.07.2013 року,
планово-картографічний матеріал
Проекту роздержавлення та
приватизації земель агроспілки "Нива"
Лисиничівської сільської ради не
визначає конкретні вулиці (заїзди,
проїзди) та присадибні ділянки с.
Лисиничі, а лише визначає категорії
земель, угіддя та умовні межі населених
пукнтів (а.с. 131 т. 2).

Таким чином, вказаний
планово-картографічний матеріал не
може бути належним та допустими
доказом того, що вул. Квіткова в с.
Лисиничі розривається присадибними
земельними ділянками ОСОБА_6

В свою чергу, відповідно до ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду позивач за
власним розсудом обирає спосіб
захисту.

Обравши способом захисту права, серед
інших, позовні вимоги про зобов"язання
відповідачів відновити на місцевості
вулицю Квіткову в с. Лисиничі,
Пустомитівського району, а також
усунення перешкод у користуванні
вказаною вулицею та заїздом, шляхом
зобов'язання ОСОБА_6 звільнити цю
вулицю від багаторічних насаджень і
піску, позивачі в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язані довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 152 ЗК України (в ред. 2001
року) власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов"язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Оскільки незаконною приватизацією
частини вулиці Квіткової в с. Лисиничі
порушується право позивачів на
користування земельною ділянкою
загального користування (вулицею),
відповідно вимога відновити на
місцевості вулицю Квіткову в с.
Лисиничі, Пустомитівського району
Львівської області, в частині, що межує
із земельною ділянкою ОСОБА_6 та веде до
присадибної земельної ділянки ОСОБА_11
підлягає до задоволення.

Разом з тим, позивачі не надали суду
належних та допустимих доказів про те,
що на спірній земельній ділянці
відповідач ОСОБА_6. посадила
багаторічні насадження та розмістила
пісок, відповідно, позовна вимога про
зобов"язання відповідача звільнити цю
вулицю від багаторічних насаджень і
піску не підлягає до задоволення.

З наведених підстав, апеляційна скарга
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає до
задоволення частково, рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 04.11.2013 року слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
частково. Визнати недійсним державний
акт на право власності на землю серія
ЛВ № 19613, виданий Лисиничівською
сільською радою Пустомитівського
району Львівської області 11.08.2000 року
ОСОБА_6 на право власності на земельну
ділянку площею 0,2284 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в с. Лисиничі,
зобов'язати відповідачів ОСОБА_12 та
Лисиничівську сільську раду
Пустомитівського району відновити на
місцевості вулицю Квіткову в с.
Лисиничі, Пустомитівського району
Львівської області, в частині, що межує
із земельною ділянкою ОСОБА_6 та веде до
присадибної земельної ділянки ОСОБА_11,
а також зобов"язати ОСОБА_6 усунути
перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
користуванні вказаною вулицею.

У задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на землю серія ЛВ № 19613,
виданий Лисиничівською сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області 11.08.2000 року ОСОБА_6
на право власності на земельну ділянку
площею 0,2284 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в с. Лисиничі.

Зобов'язати відповідачів ОСОБА_12 та
Лисиничівську сільську раду
Пустомитівського району відновити на
місцевості вулицю Квіткову в с.
Лисиничі, Пустомитівського району
Львівської області, в частині, що межує
із земельною ділянкою ОСОБА_6 та веде до
присадибної земельної ділянки ОСОБА_11,
відповідно до проекту кварталу
індивідуальної житлової забудови с.
Лисиничі, виготовленого Львівським
обласним проектно-виробничим
архітектурно-планувальним бюро та
погодженого районним архітектором
07.06.1991 року.

Зобов"язати ОСОБА_12 усунути перешкоди
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні
вказаною вулицею.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин