Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/309/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гармаш Т.І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів :
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» на заочне рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В серпні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»
(далі-банк) звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначав, що 21 квітня 2011 року між
банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав споживчий кредит в сумі 3 568
грн. 94 коп. зі сплатою 0,12 відсотків
річних, з кінцевим терміном повернення
20 квітня 2012 року. Умови кредитного
договору щодо внесення щомісячного
платежу відповідач виконував не
належним чином, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитом в сумі 27 925
грн. 51 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом 2 608 грн. 95
коп., заборгованості по процентам 2 грн.
44 коп., заборгованості по комісії 1 498
грн. 92 коп., пені 22 009 грн. 22 коп., штрафу
(фіксована частина) 500 грн., штрафу
(процентна складова) 1 305 грн. 98 коп.

Просив суд стягнути з
відповідача на користь банка вказану
заборгованість та 279 грн. 26 коп.
судового збору.

Заочним рішенням
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь банка заборгованість за
кредитом в розмірі 4 610 грн. 31 коп., в тому
числі заборгованість за кредитом 2 608
грн. 95 коп., заборгованість по процентам
2 грн. 44 коп., заборгованість по комісії 1
498 грн. 92 коп., штраф (фіксована сума) 500
грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто
з відповідача на користь банка 46 грн. 07
коп. судового збору. Судом встановлено,
що розмір пені у декілька разів
перевищує подвійну облікову ставку
Національного банку України, а тому
суперечить закону. Також не підлягає
стягненню штраф, розрахований у
відсотковому співвідношенні від суми
загальної заборгованості .

В апеляційній скарзі банк просить
змінити рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні вимог
щодо стягнення пені та штрафу
(процентної ставки), і ухвалити нове
рішення про задоволення вимог в цій
частині. Зазначає, що суд неповно
з'ясував обставини по справі,
застосував ті норми матеріального
права, які не підлягають застосуванню
та не застосував норми ЦК України, які
підлягали застосуванню при розгляді
справи.

В засідання апеляційного суду
представник банку не прибув, просив
розглянути справу в його відсутності
та задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином під розписку (а.с.82), а також
смс-повідомленнями, які доставлено на
мобільний телефон, зазначений в
кредитному договорі (а.с.71,81), в судове
засідання не прибув повторно, причини
неявки не повідомив, клопотання про
відкладення розгляду справи і
заперечень на апеляційну скаргу не
подавав.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи
підтверджується, що 29 листопада 2007 року
відповідач подав банку заяву про
надання споживчого кредиту в сумі 3568
грн. 95 для придбання ноутбуку (а.с.12).

Своїм підписом відповідач
підтвердив факт отримання повної
інформації про умови кредитування в
банку, факт ознайомлення з Умовами
надання споживчого кредиту, Тарифами
банку, які були надані йому в
письмовому вигляді та згоду з тим, що
його заява з Умовами надання
споживчого кредиту, Тарифами становить
між ним та банком кредитно-заставний
договір (а.с.5-12).

Відповідно до заяви та п.2.1 Умов
надання споживчого кредиту банк надає
позичальнику кредит шляхом
перерахування на рахунок торгівельно -
сервісного підприємства 3568 грн.95 коп.
на строк 12 місяців з 21 квітня 2011 року по
20 квітня 2012 року включно зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0.01% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту зі сплатою
щомісячного платежу в сумі 422 грн.52 коп.
в період з 21 по 26 число. Дата останнього
погашення заборгованості має бути не
пізніше ніж 20 квітня 2012 року. Терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлено сторонами
тривалістю 5 років (п.5.5 Умов).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Суд правильно встановив, що
відповідач порушив умови договору
щодо своєчасного повернення кредиту,
погашення процентів за користування
кредитом та комісії, внаслідок чого
виникла заборгованість, разом з тим,
ухвалюючи рішення щодо відмови в
позові про стягнення штрафу та пені,
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Істотними умовами кредитного
договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638
та ст. 1054 ЦК України є умови про мету,
суму і строк кредиту, умови і порядок
його видачі і погашення, розмір,
порядок нарахування та виплата
процентів, відповідальність сторін.

Пунктом 5.1 укладеного між сторонами
договору передбачено, що в разі
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
але не менше 1 грн., при цьому відсотки
за користування кредитом на суму
простроченої заборгованості додатково
до вищезазначеної пені банком не
нараховуються. При порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову (п.5.3 договору).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК
України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (
ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Цивільне законодавство не
встановлює обмежень передбачати в
договорі одночасне

стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з боржника,
який порушив умови договору, штрафу
та пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

У постанові Верховного Суду
України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
викладена правова позиція, що у разі
встановлення у договорі різних видів
цивільно-правової відповідальності за
різні порушення його умов, одночасне
застосування таких заходів
відповідальності не свідчить про
недотримання положень, закріплених у
ст. 61 Конституції України щодо заборони
подвійної цивільно-правової
відповідальності за одне і те саме
порушення, яка, відповідно до положень
статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою
для всіх судів України.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним
(презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215
ЦК України ). Позов про визнання
недійсним кредитного договору в
частині розміру пені та встановлення
неустойки у вигляді штрафу
відповідачем не заявлявся, договір в
цій частині не визнано судом недійсним.

Висновок суду про те, що розмір пені
за кредитним договором не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується, є
неправильним і не ґрунтується на
нормах матеріального права. Кредитний
договір укладено між банком та
фізичною особою ОСОБА_2

У рішенні Конституційного Суду
України №7-рп/13 від 11 липня 2013 року за
конституційним зверненням гр.ОСОБА_3
зазначено, що в аспекті
конституційного звернення положення
другого речення преамбули Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями статей 1, 3 цього закону
потрібно розуміти так, що обмеження
пені у грошових зобов'язаннях
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
поширюється на правовідносини,
суб'єктами яких є лише підприємства,
установи та організації незалежно від
форм власності і господарювання та
фізичні особи підприємницької
діяльності (підприємці).

Таким чином, обмеження пені
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України не
розповсюджується на правовідносини, в
яких однією із сторін є фізична особа.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В п.27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що положення частини
третьої статті 511 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи
судом ухвалено заочне рішення у
відсутності відповідача, який тричі
належним чином під розписку
повідомлений про час та місце розгляду
справи, зокрема, 16 вересня 2013 року
(а.с.28), 24 жовтня 2013 року (а.с.35), 12
листопада 2013 року (а.с.39). Відповідач
заперечень на позов і пояснень по
справі не давав, клопотань ніяких не
заявляв, в засідання апеляційного суду
не прибув двічі.

Виходячи із диспозитивності
цивільного судочинства (ст.11 ЦПК) при
відсутності клопотання відповідача,
суд з власної ініціативи не має права
зменшити розмір неустойки.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що станом на 18
червня 2013 року заборгованість по
кредиту становила 27925 грн.51 коп.:

з них заборгованість за кредитом
2608 грн.95 коп.,

заборгованість за процентами
2 грн.44 коп.,

заборгованість по комісії
1498 грн.92 коп.,

пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання 22009 грн.22 коп.,

штраф ( п.5.3 Умов надання споживчого
кредиту) 500 грн. (фіксована частина),

1305 грн.98 коп.(процентна
складова),

що підтверджується розрахунком (а.с.4).

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права щодо
стягнення неустойки, тому відповідно
до п.4 ст.309 ЦПК України рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення пені, штрафу (процентна
складова) підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення зазначених позовних
вимог.

Відповідно до ч. 1 і ч.5 ст.88 ЦПК
України позивачеві суд присуджує з
відповідача понесені судові витрати у
справі пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог: судовий
збір в сумі 279 грн. 26 коп.

Рішення суду в частині задоволення
позову не оскаржується.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Акцент-Банк» задовольнити .

Скасувати заочне рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення пені,
штрафу (процентна складова) та судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент -Банк» пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором в сумі 22099 грн.22 коп., штраф
(процентна складова) в сумі 1305 грн.98 коп.
та судовий збір в сумі 279 грн.26 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: