печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1695/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Цокол Л.І. ,

при секретарі - Насурлаєвої
К. Е. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання боргу
спільним та покладення обов'язку по
поверненню заборгованості на певних
осіб,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання спільним боргом подружжя
зобов'язання за кредитним договором №
530-ПК/07 від 28 грудня 2007 року, що
укладений між ОСОБА_2 та ВАТ АБ
«Південний» (правонаступником якого є
ПАТ АБ «Південний»), покладення
обов'язку з повернення всієї
заборгованості за договором застави №
GZ2011-00091 від 20 червня 2011 року в рівних
частках на відповідачів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
посилається на те, що відповідачі
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано за рішенням суду 06
липня 2012 року. За час шлюбу ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, за згодою
ОСОБА_3, з АБ "Південний» зі строком
повного повернення до 18 грудня 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 28
грудня 2007 року укладено договір
іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3
передала в іпотеку банку будівлю
службового приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

18 жовтня 2010 року ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_2 передане в іпотеку нерухоме
майно.

20 червня 2011 року між ОСОБА_1, яка діяла
на підставі особистого волевиявлення
як майновий поручитель відповідача, з
однієї сторони, і АБ «Південний» з
другої сторони, був укладений договір
застави № GZ2011-00091. Предметом цього
договору є надання заставодавцем в
заставу майнових прав на отримання
грошових коштів, що належать їй на
момент укладення цього договору, та
майнових прав, що можуть виникнути у
майбутньому, які витікають із договору
банківського вкладу № 0431 від 20
червня 2011 року та всіх додаткових угод
до нього, укладений заставодавцем та
заставодержателем в забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
перед заставодержателем.

За цим договором застави
забезпечувалось виконання зобов'язань
відповідача, що випливають з
кредитного договору від 28 грудня 2007
року за № 530-ПК/07 та всіх додаткових
угод до нього.

20 червня 2012 року між АБ «Південний» та
позивачем було укладене договір про
внесення змін та доповнень до договору
застави № 1 від 20 червня 2011 року.

Згідно зі зазначеним договором про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору від 28 грудня 2007
року № 530-ПК/07 відповідач був
зобов'язаний повернути кредит у
розмірі 1 612 983 долари США не пізніше 19
грудня 2012 року. Відповідач свої
зобов'язання не виконав, внаслідок чого
грошові кошти були списані з рахунку
НОМЕР_1 заставодавця в рахунок
погашення простроченої заборгованості
за кредитом.

Враховуючи, що кошти за кредитним
договором були отримані у період, коли
відповідачі проживали однією сім'єю,
мали спільний бюджет та кошти були
витрачені на потреби та в інтересах
сім'ї, позивач просить суд на підставі
ст. 61, 65 СК України позов задовольнити.

Під час судового розгляду представник
позивача ОСОБА_5 підтримав вимоги
ОСОБА_1, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_6вимоги не визнали, заперечували
проти їх задоволення, посилаючись на
те, що кредитні кошти які були отримані
ОСОБА_2 на потреби сім'ї не
використовувались, та були витрачені
не в інтересах сім'ї, а на особисті
потреби позичальника. Крім того
зверталась увага на те, що жодним
законом або іншим нормативним актом
України не передбачено такого способу
захисту, який обраний позивачем,
відсутні й договори між сторонами, які
б такий спосіб встановлювали.

Відповідач ОСОБА_2 вдруге в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового розгляду був повідомлений
належним чином, своїх письмових
пояснень або заперечень по суті
порушеного питання не подавав.

Вислухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_5 , відповідача ОСОБА_3,
її представника ОСОБА_6, дослідивши
письмові докази надані сторонами, суд
прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3
знаходились в зареєстрованому шлюбі з
14 грудня 1989 року по 22 листопада 2012 року.

Під час перебування відповідачів у
зареєстрованому шлюбі, між ОСОБА_2 та АБ
«Південний» 28 грудня 2007 року було
укладено кредитний договір № 530-ПК/07
від 28 грудня 2007 року, зі строком повного
повернення кредиту до 18 грудня 2009 року.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору,
вказаний кредит було отримано
відповідачем в особистих потребах.

В забезпечення зобов'язань за
кредитним договором 28 грудня 2007 року
було укладено договір іпотеки, згідно з
п. 1.2 якого кредитний договір є його
невід'ємною частиною та відповідно до
умов якого ОСОБА_3 передала в
забезпечення виконання відповідачем
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором нерухоме майно: будівлю
службового приміщення (Літера Д),
загальною площею 417,7 кв. м, що
знаходиться у АДРЕСА_1.

18 жовтня 2010 року ОСОБА_3 подарувала
відповідачу ОСОБА_2 передане в іпотеку
нерухоме майно, відповідно до договору
дарування нежитлової будівлі.

20 червня 2011 року між ОСОБА_1, яка діяла
на підставі особистого волевиявлення
як майновий поручитель відповідача
ОСОБА_2, та АБ «Південний» був укладений
договір застави № GZ2011-00091, відповідно
предметом якого є надання позивачем в
заставу майнових прав на отримання
грошових коштів, що належать їй на
момент укладення цього договору та
майнових прав, що можуть виникнути у
майбутньому, які витікають з договору
банківського вкладу № 0431 від 20
червня 2011 року та всіх додаткових угод
до нього.

За цим договором застави
забезпечувалось виконання зобов'язань
ОСОБА_2, що випливають з кредитного
договору від 28 грудня 2007 року за №
530-ПК/07 та всіх додаткових угод до нього,
згідно з яким заставодержатель
зобов'язується надати позичальнику 28
грудня 2007 року кредит на суму 2 100 000
доларів США з терміном повернення 16
грудня 2011 року, а позичальник
зобов'язується в розмірі, на умовах та в
строки, визначені в кредитному
договорі, повернути заставодержателю
кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом, а також
сплатити штраф та пеню, передбачені
умовами кредитного договору.

20 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АБ
«Південний» було укладено договір про
внесення змін та доповнень до договору
застави №GZ20011-00091. На момент укладення
цього договору, залишок коштів на
депозитному рахунку НОМЕР_1, що
відкритий до договору банківського
вкладу, складав 1 675 000 доларів США.

Згідно з договором про внесення змін та
доповнень до кредитного договору №
530-ПК/07 відповідач був зобов'язаний
повернути кредит у розмірі 1 612 983 долари
США не пізніше 19 грудня 2012 року.

Внаслідок невиконання позичальником
грошового зобов'язання банк звернув
грошові вимоги на заставодавця, списав
з рахунку НОМЕР_1 прострочену
заборгованість за кредитом у розмір 1 612
983 долари США та проценти у сумі 8 279,98
доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем).

Застава майнових прав регулюється
главою V Закону України «Про заставу».

Зокрема права та обов'язки
заставодавця визначені ст. 50 цього
закону та п. п. 2.2, 2.3 договору застави №
GZ2011-00091.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 65 Сімейного
кодексу України при укладенні
договору одним із подружжя вважається,
що він діє за згодою другого з подружжя.
Для укладення одним із подружжя
договорів стосовно цінного майна згода
другого з подружжя має бути подана
письмово. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Під час судового розгляду суду не було
надано жодного доказу , що підтверджує
посилання позивача на те, що кредитні
кошти , що були отримані ОСОБА_2 згідно
кредитного договору №530-ПК/07 від 28
грудня 2007 року, були використані на
потреби сім'ї , а сам договір укладений
в інтересах сім'ї.

Письмові докази, які знаходяться в
матеріалах справи, та свідчать про
придбання рухомого та нерухомого майна
ОСОБА_3, в тому числі використання
коштів на здійснення ремонтних робіт ,
підтверджують факт придбання майна,
його утримання, здійснення інших
поточних витрат , при цьому вказані
надбання та витрати були вчинені до
укладеного договору, тобто до грудня 2007
року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
кредитний договір містить
застереження щодо надання кредиту
позичальнику виключно на особисті
потреби.

Суд також звертає увагу на те, що
відповідачем ОСОБА_3 було передано
нерухоме майно в забезпечення
виконання умов кредитного договору , а
в подальшому передано в дар ОСОБА_2

Суд оцінює критично і не бере до уваги
надані документи щодо поточної
діяльності відповідача ОСОБА_3, як то
внесення коштів до статутного фонду в
2009 році, відпочинок в 2008 році, оскільки
вказані обставини не доводять фактичне
використання кредитних коштів в
розмірі 2 100 000,00 доларів США на вказані
цілі та заходи.

Щодо наявності згоди ОСОБА_3 на
укладення кредитного договору, то
вказане питання є спірним в даний час,
оскільки позивач оспорює дійсність
підпису здійсненого від її імені, а
згідно висновку спеціаліста
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України №75 від 27.12.2012р. зображення
підпису від імені ОСОБА_3, в копії заяви
на отримання кредиту в АБ "Південний"
№530-ПК/07 від 28.12.2007р., виконано ймовірно
не ОСОБА_3, а іншою особою. Вирішити
питання в категоричній формі можливо
лише при надані на дослідження
оригіналу заяви на отримання кредиту в
АБ "Південний" №530-ПК/07 від 28.12.2007р. Крім
того, суд враховує наведені вище
обставини , а також з урахуванням
встановленого і позицію Верховного
Суду України з приводу подібних
правовідносин.

Так, при розгляді справи № 6-55 цс 13,
предметом якої був спір подружжя про
поділ спільного майна, Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї. Договір, укладений одним із
подружжя, за яким майно використане не
на задоволення потреб сім'ї, а на інші
потреби, не створює обов'язків для
іншого з подружжя.

Також , Верховний Суд України у справі
№ 6-88 цс 12, предметом якої був спір про
визнання договору поруки недійсним,
зробив наступний висновок : Договір
укладений одним із подружжя, створює
обов'язок для другого з подружжя лише в
тому разі, якщо договір укладено в
інтересах сім'ї, а майно одержане за цим
договором використовується для потреб
сім'ї. Якщо договір одним із подружжя
укладено не в інтересах сім'ї, він не
створює обов'язку для другого з
подружжя і згоди останнього на його
укладення законом не вимагається, а
відсутність такої згоди не може бути
підставою для визнання такого договору
недійсним.

Отже під час судового розгляду було
встановлено, що дійсно кредитний
договір був укладений ОСОБА_2 в період
шлюбу з ОСОБА_3, однак виключено для
особистих потреб. В судовому засіданні
не було доведено , що отримані кредитні
кошти були фактично використано на
задоволення потреб сім'ї. За таких
обставин, сама по собі обставина
знаходження ОСОБА_3 в шлюбі з ОСОБА_2 в
період отримання останнім кредитних
коштів, не може бути підставою для
покладення на неї спільного боргу та
обов'язку по поверненню
заборгованості.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 14- 16 ЦК України,
ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання боргу
спільним та покладення обов'язку по
поверненню заборгованості на певних
осіб, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, що брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення ,- в той же строк з
дня отримання копії рішення.

Суддя
Цокол Л.І.