Справа № 569/4564/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Рівненський міський
суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі - Райковській
О.К.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представників відповідача - Голубокої
Т.В., Торбіч А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Рівненської обласної правозахисної
громадської організації "Агенство
журналістських розслідувань", ОСОБА_3
про захист особистих немайнових прав,
стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в

До Рівненського міського суду
звернулася з позовом ОСОБА_1 до
Рівненської обласної правозахисної
громадської організації «Агентство
журналістських розслідувань», ОСОБА_3
про захист особистих немайнових прав.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні позов підтримали в
межах доводів позовної заяви і просили
суд визнати недостовірною та такою, що
має негативний характер, ганьбить та
принижує позивачку серед
громадськості та мережі Інтернет,
наносить шкоду інформацію "ревнива
коханка", " політична соратниця в
сімейних війнах", "спроба наїзду",
"облила двері, сходи будинку фарбою",
"грюкала у двері, вікна будинку та
несамовито кричала", "обіцяла посприяти
звільненню з роботи", визнати дії
відповідачів протиправними, стягнути
солідарно з відповідачів 61938,00 гривень
за завдану моральну шкоду, зобов'язати
відповідачів надрукувати
спростування, стягнути з відповідачів
судові витрати та винести щодо
відповідача ОСОБА_3 окрему ухвалу в
порядку ст. 211 ЦПК України.

В обгрунтування позову покликається на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на веб-сайті
www.4vlada.com Рівненсько-Волинського
інформаційно-аналітичного порталу
"Четверта влада" було розміщено статтю
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказує, що в
цій статті відповідачі публічно
поширили недостовірну інформацію
негативного характеру, що принижує та
ганьбить позивачку, приносить шкоду, а
поширена інформація є звинуваченням не
тільки в аморальності, а й в серйозних
злочинах. Позивачка вказує, що
оскаржена інформація була поширена в
засобах інтернет-мережі, тому
належними відповідачами є автор статті
ОСОБА_3 та власник веб-сайта РОПГО
«Агентство журналістських
розслідувань». Зазначає, що у зв'язку з
розповсюдженням недостовірної
інформації негативного характеру їй
було завдано моральну шкоду, яку вона
оцінює в розмірі 61938,00 грн.

Відповідачі РОПГО «Агентство
журналістських розслідувань», ОСОБА_3
та їх представники в судовому
засіданні позов не визнали, просять суд
в задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог
відповідачі подали письмові
заперечення, які підтримали в судовому
засіданні, та згідно яких посилаються
на те, що позивачкою не доведено
поширення відповідачами спірних
відомостей (відомості, які є предметом
спору, є інтерпретацією позивачки і не
співпадають із текстом статті), спірні
висловлювання відносяться до
оціночних суджень, а тому не підлягають
спростуванню і доведенню їх
правдивості, спірна інформація є
достовірною, а відповідачі не можуть
бути притягнутими до цивільно-правової
відповідальності за поширення
відомостей, висловлених іншою особою,
оскільки вони точно передали їх зміст і
зазначили автора спірної інформації.
Крім того, позивачкою не надано доказів
того, що Рівненській обласній
правозахисній громадській організації
«Агенство журналістських
розслідувань» належить веб-сайт
www.4vlada.com., який в дійсності належить
ОСОБА_3

Заслухавши пояснення позивачки,
представника позивачки, відповідача,
представників відповідача, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
на веб-сайті www.4vlada.com було розміщено
статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1»автором якої є
відповідач ОСОБА_3

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27.02.2009 року №1
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права,. Згідно п.12 вказаної
Постанови належним відповідачем у разі
поширення оспорюваної інформації в
мережі Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайта, особи яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві. Дані про власника веб-сайта
можуть бути витребувані відповідно до
положень ЦПК в адміністратора системи
реєстрації та обліку доменних назв та
адреси українського сегмента мережі
Інтернет.

Проте позивачкою не надано суду жодних
доказів тому, що власником сайту
www.4vlada.com є РОПГО «Агентство
журналістських розслідувань».
Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що є
керівником РОПГО «Агентство
журналістських розслідувань» та
власником веб-сайту, на якому було
поширено статтю.

Зважаючи на це, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог позивачки ОСОБА_1 до
РОПГО «Агентство журналістських
розслідувань» у зв'язку з
недоведеністю позовних вимог.

Як слідує з позовної заяви, позивачка
вважає недостовірними поширені в цій
статті відомості: "ревнива коханка", "
політична соратниця в сімейних війнах",
"спроба наїзду", "облила двері, сходи
будинку фарбою", "грюкала у двері, вікна
будинку та несамовито кричала",
"обіцяла посприяти звільненню з
роботи".

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка є
керівником громадської організації
"Град" та керівником Рівненської
обласної організації Української
національної консервативної партії.
Позивачка в позові наполягала, що саме
через її активну громадську позицію,
участь у багатьох акціях із захисту
прав рівнян, на неї було організовано
інформаційну атаку. Обставину участі
позивачки у суспільно-політичному
житті підтвердили також свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9

Крім того, ОСОБА_9 вказав, що мав і
боргові зобов'язання перед ОСОБА_1, а на
даний час тільки ділові відносини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 межа
допустимої критики щодо політичного
діяча чи іншої публічної особи є значно
ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Виходячи з наданого у Резолюції 1165 (1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя поняття "публічна фігура" та
керуючись положеннями Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації, схваленої 12 лютого
2004 року на 872-му засіданні Комітету
Міністрів Ради Європи, суд приходить до
висновку, що позивачка є публічною
особою, яка неминуче відкривається для
прискіпливого висвітлення її слів та
вчинків і повинна це усвідомлювати.

Одночасно судом було заслухано свідка
ОСОБА_12, яка пояснила суду, що у січні 2013
року вона звернулася до Рівненського
районного відділу МВС із заявою про
вчинене кримінальне правопорушення, в
якій і зазначила інформацію, яку
позивачка просить спростувати. Свідок
вказала, що надала для відповідача
ОСОБА_3 текст заяви, із якою вона
зверталася до правоохоронних органів,
надала тексти смс-повідомлень, що
містяться на її телефоні та повідомила
відповідачу ОСОБА_3 ті обставини, які
позивачка просить спростувати.

Судом також було досліджено матеріали
протоколу прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення свідка
ОСОБА_12, інформацію з органів
прокуратури щодо кримінального
провадження, розпочатого за її заявою.

В ході допиту свідок ОСОБА_12
підтвердила, що саме вона надала
відповідачу ОСОБА_3 ту інформацію, яку
просить визнати недостовірною
позивачка, та в усній бесіді вказала, що
зі слів ОСОБА_9 їй стало відомо про
відносини чоловіка з ОСОБА_1, який в
ході допиту в суді не надав достовірних
доказів, на спростування тверджень
ОСОБА_12, та доказів які б вказували на
наявність підстав у ОСОБА_12 щодо
надання недостовірних показань в суді
та обговорення ОСОБА_9.

Судом враховано положення п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009
року №1, згідно якого відповідно до
статті 40 Конституції України усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації. У випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа
про поширення відомостей).

Така правова позиція щодо неможливості
притягнення особи до відповідальності
за висловлювання іншої особи
закріплена у рішеннях Європейського
Суду з Прав Людини у справі «Газета
«Україна-Центр проти України» від 15
липня 2010 року та у справі «Редакція
газети «Правое дело» і Штекель проти
України» від від 5 травня 2011 року.

Таким чином, позивачкою заявлено
позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3, а
не до особи, яка висловила ці
твердження.

У зв'язку з цим, суд прийшов до
висновку, що заявлені до відповідача
ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Суд зазначає, що висловлювання
"політична соратниця в сімейних війнах"
та "спроба наїзду" в тексті публікації
не згадуються. Водночас вжиті
висловлювання "ревнива коханка",
"політична соратниця" та "сімейні
війни", які є оціночними судженнями, що
не підлягають спростуванню.

Згідно ч.2 ст. 30 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями,
за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та

доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Що стосується позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди, то суд
визнає їх безпідставними та
недоведеними. Суд враховує, що позивач
належними та достатніми доказами не
довів ні самого факту заподіяння йому
моральної шкоди, ні обставин, які
визначають її характер та обсяг. Не
зазначив позивач і того, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір моральної шкоди виходячи з
кратних розмірів мінімальної
заробітної плати, та якими доказами це
підтверджується.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_3 було надано можливість для
позивачки висловити свою позицію, про
що зазначено у тексті публікації.
Вказане свідчить про відсутність у
діях позивача умислу на поширення
недостовірної інформації, а також
спростовує протиправний характер дій
відповідача. Тому суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав, передбачених ст. 1167 ЦК України,
для задоволення позовної вимоги про
стягнення з відповідача ОСОБА_3
моральної шкоди.

На підставі викладеного, ст.. Керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову
до Рівненської обласної правозахисної
громадської організації "Агенство
журналістських розслідувань", ОСОБА_3
про захист особистих немайнових прав,
стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
О.В.Панас