Провадження № 22-ц/779/354/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Шалаути Г.І. Шишка А.І.

секретаря
Турів О.М.

з участю представників:
апелянта-ОСОБА_5, позивача-ОСОБА_3,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду 11
грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду 11 грудня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти в
користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в
розмірі по 1000грн. щомісячно на кожну
дитину до досягнення повноліття.

На дане рішення представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що сторони тривалий
час проживають у Німеччині і саме суд
першої інстанції м. Мюнхен прийняв
рішення про розірвання шлюбу.
Позивачка також звернулася у Німеччині
з аналогічними вимогами до урядового
органу, який займається призначенням
аліментів - в Мюнхенське міське
управління у справах молоді. Факт
перебування аналогічних вимог на
розгляді в іноземному суді чи іншому
юрисдикційному органі є достатньою
підставою для відмови у відкритті
провадження у даній справі.

Апелянт також вказує, що доводи
позивачки про роботу відповідача в
Єпархіальному управлінні Бучацької
єпархії УГКЦ та про придбання ним
автомобіля були спростовані.
Відповідач підтвердив письмовими
доказами той факт, що він є студентом 3
курсу Мюнхенського університету
Людвіга-Максиміліана, а тому власних
доходів немає. Кошти за навчання та
проживання отримує від батьків.

Вважає, що суд не оцінив матеріальних
можливостей відповідача сплачувати
аліменти у заявленому позивачкою
розмірі.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягувати з відповідача аліменти
у розмірі 30% прожиткового мінімуму на
кожну дитину.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просив про їх
задоволення.

Представники позивача апеляційну
скаргу заперечили, вважають її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідач, як
батько дитини зобов'язаний утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається із матеріалів справи,
рішенням суду першої інстанції м.
Мюнхена від 21.02.2012 року було розірвано
шлюб між сторонами у справі (а.с.3-4). Від
шлюбу у них народилося двоє дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с.5,7), які
на даний час проживають разом з матір'ю
та знаходяться на її утриманні. При
цьому відповідач не надає матеріальної
допомоги на утримання своїх дітей.

Відповідно до вимог ст.180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно довідки Єпархіального
управління Бучацької єпархії УГКЦ від
23.09.2013 року (а.с. 23), ОСОБА_4 працював у
Єпархіальному управлінні Бучацької
єпархії УГКЦ з 01.06.2010 року по 27.08.2010 року,
після вказаного терміну ОСОБА_4
звільнився за власним бажанням та на
даний час не працює.

Відповідно до ст.ст.184,188 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Згідно ст. 182 СК, при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина та інші обставини,
що мають істотне значення.

Колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні розміру аліментів,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
182 СК України, належним чином дослідив
та врахував обставини справи, а саме:
матеріальне становище платника
аліментів; величину прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
встановлену законодавством; те, що
відповідач, будучи молодою особою
працездатного віку, на даний час не
працює; інших утриманців та стягнень по
виконавчих листах немає, а також
врахував положення ст.180 СК про те, що
обов'язок утримувати дитину є рівною
мірою обов'язком як матері так і батька.
А тому, суд зробив обґрунтований
висновок про те, що ОСОБА_4 має
сплачувати аліменти на утримання дітей
в розмірі по 1000 гривень щомісячно на
кожну дитину.

Посилання апелянта на те, що в нього
практично відсутні доходи, а тому він
не впевнений, що в майбутньому зможе
сплачувати аліменти по 1000 грн.
щомісячно не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до положень ст.192
СК України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду може бути
згодом зменшено за рішенням суду за
позовом платника аліментів у разі
зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, позивач просила стягувати
аліменти на кожну дитину по 2000грн.
щомісячно, однак суд першої інстанції
врахував матеріальний стан апелянта.

А тому, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог позивачки.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.І. Шалаути

А.І. Шишко