У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки
та піклування Ленінської районної у
місті Дніпропетровську ради, Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання договору
дарування удаваним правочином, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що вона з 21 листопада 2003
року перебуває у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_5, від якого мають доньку -
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період
подружнього життя у 2004 році за ціною 13500
доларів США, вони придбали у ОСОБА_6
будинок АДРЕСА_1, у якому постійно
проживали до листопада 2012 року. Проте у
листопаді 2012 року вона
дізналася, що будинок їй не належить,
оскільки ОСОБА_5 було укладено
не договір купівлі-продажу, а договір
дарування спірного будинку. Вважаючи,
що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
договір дарування будинку від 30 червня
2004 року є удаваним правочином, вчинений
його сторонами з метою приховати
дійсний правочин, а саме договір
купівлі-продажу будинку, позивачка
просила визнати договір дарування
спірного будинку, який був укладений 30
червня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
удаваним правочином, а саме договором
купівлі-продажу.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 вересня 2013 року, позов
було задоволено. Визнано договір
дарування домоволодіння НОМЕР_1, з
господарчими та побутовими будівлями
та спорудами, розташованими на
земельній ділянці розміром 732 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1, який був
укладений 30 червня 2004 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_5, та посвідчений державним
нотаріусом Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 2-3978, удаваним правочином.

Визнано, що 30 червня 2004 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу домоволодіння НОМЕР_1,
з господарчими та побутовими будівлями
та спорудами, розташованими на
земельній ділянці розміром 732 кв.м., ще
знаходиться в АДРЕСА_1 на суму 71937,45 грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження судами і при їх
дослідженні та встановленні судами
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов О.В. Кафідова