АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/7163/13-ц 22-ц/774/708/К/14
Справа № 216/7163/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/708/К/14
Категорія № 27 (ІУ )
Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» -
Брадька Анатолія Івановича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 24
січня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ
"ПриватБанк") звернулось із позовом до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором №DNH4КР85950171 від 28
січня 2006 року в розмірі 84983,55 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 28 січня 2006 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційним банком «Приват Банк), яке
в подальшому змінило назву на ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений
Кредитний договір №DNH4КР85950171, згідно
умов якого він отримав кредитні кошти
у розмірі 4 899,68 грн., з встановленою
відсотковою ставкою у розмірі ( 2,09% на
місяць) 25,08% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 15.07.2006 року
включно.

Відповідач умови Договору належним
чином не виконав, у зв'язку з чим,
виникла заборгованість, яка станом на 01
червня 2013 року складає: 84983,55 грн., яку
позивач просив суд стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 24
січня 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції із ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції невірно застосовано норми
матеріального права, а саме
застосовано до спірних правовідносин
вимоги ст. 258 ЦПК України щодо строку
позовної давності, без заяви сторони
спорі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2006 року
між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5
укладений Кредитний договір
№DNH4КР85950171, згідно умов якого
Відповідач отримав кредитні кошти у
розмірі 4 899,68 грн. з встановленою
відсотковою ставкою у розмірі 25,08%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення по 15.07.2006 року включно. ( а.с.
2).

Відповідач ОСОБА_5 зобов'язання за
кредитним договором не виконував
належним чином, у зв'язка у із чим
станом на 01 червня 2013 року утворилась
заборгованість, яка становить - 84 983,55
грн., з яких: заборгованість за кредитом
- 4 826.33 грн.; заборгованість по відсотках
- 25 473,96 грн.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань - 50 160,33 грн.; штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф
(процентна складова) - 4 023,03 грн..( а.с. 4)

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності
звернення до суду із позовом ,
передбачений ст. 257 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття
позовної давності, згідно з якою це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із
абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання
починається зі спливом строку
виконання кредитного договору. Разом з
тим із настанням певної події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ст. ст.
251, 252 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Заповнюючи 28 січня 2006 року Заяву
позичальника та підписуючи її,
позичальник ОСОБА_5 погодився з тим, що
ця заява разом з запропонованими
банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(далі - Умови), тарифами банку
складатимуть кредитний договір між ним
та банком.

Згідно умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (
«Розстрочка») позичальник
зобов'язався повернути наданий йому
кредит, сплатити відсотки, винагороди,
штрафні санкції, які зазначені в заяві
позичальника та Умовах. Сторони
погодили, що погашення заборгованості
відбувається в наступному порядку:
щомісячно, у період сплати, за який
приймається період з « 10» по « 17» число
кожного місяця, позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 878,24 грн. для
погашення заборгованості по кредиту. (
а.с.5)

Пунктами 5.1 Умов передбачено, що при
порушенні позичальником взятих на
себе зобов'язань Банк має право
нарахувати , а Позичальник сплатити
пеню в розмірі 0,15 % від суми
простроченого платежу. ( ас.6-7).

Пунктом 5.3. передбачено, що при
порушенні Позичальником строків
платежів по будь - якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Вимоги Банку, щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором не суперечать
умовам договору, які визначені
сторонами і погоджені ними.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги з приводу того, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо пропуску
позивачем строку позовної давності для
стягнення заборгованості за укладеним
кредитним договором.

Висновок суду першої інстанції з
приводу того, що позивач звернувся до
суду з позовом 19 вересня 2013 року,
тобто поза межами строку позовної
давності, щодо якого домовились
сторони, якій закінчився 28 липня 2009
року, не відповідає обставинам справи
та є передчасним.

Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу яка його порушила.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Так з матеріалів справи вбачається, що
у Заяві на отримання кредиту вказано,
що боржник ознайомлений та згодний із
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
Стандарт), які були надані йому у
письмовій формі, своїм підписом
підтвердив факт надання йому повної
інформації про умови кредитування.

Згідно п.п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту, термін позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється в 5
років. Вказане відповідає положенню ч.1
ст. 259 ЦК України.

Зі змісту Заяви позичальника про
надання споживчого кредиту, укладеного
між сторонами, убачається, що
позичальник ознайомлений з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам , які були надані йому у
письмовій формі.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача ОСОБА_5 про застосування
строків позовної давності.

Разом з тим, у відповідності до
правової позиції, викладеній в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, п.
7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим, висновок суду першої
інстанції про застосування строку
позовної давності до спірних
правовідносин без заяви сторони у
справі є помилковим.

Стаття 611 ЦК України містить перелік
правових наслідків, які можуть
застосовуватись до порушника в
сукупності або окремо, залежно від
умов, передбачених договором або
законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

Перевіривши правильність даного
позивачем розрахунку (а.с. 3), колегія
суддів погоджується з сумою
заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідача за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором,
однак не може погодитися із визначеним
позивачем розміром пені.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та дослідивши доводи сторін, колегія
суддів вважає неправомірним стягнення
пені за несвоєчасне погашення
відсотків та кредиту у сумі 50160,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Враховуючи викладене, розмір
неустойки, який підлягає стягненню з
відповідачів за період з вересня 2012
року по 01 червня 2013 року, тобто за рік до
звернення до суду із позовом, та в межах
заявлених позовних вимог становить
8957,97 грн.

Таким чином з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню
заборгованість у зв'язку з порушенням
зобов`язань за кредитним договором
№DNH4КР85950171 від 28 січня 2006 року в
розмірі 43781,29 грн., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 4826.33 грн.; заборгованість по відсотках
- 25 473,96 грн.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за період з
вересня 2012 року по 01 червня 2013 року -
8957,97 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00
грн.; штраф (процентна складова) - 4 023,03
грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Тому, відповідно до вимог ч.5 ст.77 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати в сумі 1274,75 грн. за розгляд
спарви в суді першої та апеляційної
інстанцій.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч.1 ст.309, 313-
314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк"- задовольнити.

Заочне рішення Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 24
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним
договором №DNH4КР85950171 від 28 січня 2006
року в розмірі 43781,29 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 4 826.33 грн.;
заборгованість по відсотках - 25 473,96
грн.; пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 8957,97 грн.; штраф (фіксована
частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна
складова) - 4 023,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" судовий
збір в загальному розмірі 1274,75 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: