Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Широкової Л.В.,Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та
піклування Житомирської міської ради,
ОСОБА_3, про визначення місця
проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 27 лютого 2014 року, -

встановила:

У апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 27
лютого 2014 року, яким йому відмовлено у
задоволенні позову про визначення
місця проживання неповнолітнього сина
з батьком, та ухвалити нове рішення,
яким даний позов задовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд
неправомірно, всупереч положенням ч.2
ст.29 ЦК України, ч.3 ст.160 СК України
відмовив у задоволенні позову, чим
порушив право дитини на вільний вибір
місця проживання. Крім того, на його
думку, суд дійшов помилкового висновку
про відсутність спору між сторонами.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Звертаючись до суду, позивач просив
визначити місце проживання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним (батьком).
Послався на те, що син досяг 14 років і
виявив бажання проживати з ним. Проте,
мати дитини ОСОБА_2 не схвалює рішення
сина, перешкоджає у реалізації права
дитини на вільний вибір місця
проживання.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
неповнолітній син сторін досяг 14 років
та самостійно може обирати місце свого
проживання з батьком чи матір'ю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що сторони є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній
після досягнення ним 14 років вирішив
проживати з батьком.

За змістом ч.3 ст. 160 СК України якщо
батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Частиною другою статті 29 ЦК України
передбачено, що фізична особа, яка
досягла чотирнадцяти років, вільно
обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частина 3 ст. 160 СК України кореспондує
ч. 2 ст. 313 ЦК, згідно якої фізична особа,
яка досягла чотирнадцяти років, має
право на вільне самостійне пересування
по території України і на вибір місця
перебування.

За обставин, коли вік неповнолітнього
ОСОБА_1 дає йому передбачене законом
право самостійно визначати місце
проживання з одним із батьків, які
проживають окремо, і таке право не
потребує додаткового підтвердження
судовим рішенням, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і на законність
ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 27 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: