У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука
В.М.,Дербенцевої Т.П., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області до територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України в
Дніпропетровській області, треті
особи: товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «Триплекс»,
фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про
визнання випадку таким, що не
пов'язаний з виробництвом, визнання
незаконним рішення спеціальної
комісії щодо складання і змісту актів
та скасування актів, за касаційною
скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання випадку таким, що не
пов'язаний з виробництвом, визнання
незаконним рішення спеціальної
комісії щодо складання і змісту актів
та їх скасування.

Позов обґрунтовував тим, що 10 грудня 2009
року на автомобільній дорозі Київ-Чоп у
Сколівському районі Львівської
області стався нещасний випадок. У
дорожньо-транспортній пригоді загинув
менеджер товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Триплекс»
(надалі ТОВ фірма «Триплекс»)
ОСОБА_7, який повертався з відрядження
за кермом власного транспортного
засобу та не врахував стану дорожнього
покриття, вибрав швидкість, яка не
дозволила безпечно завершити
проходження повороту траси, автомобіль
винесло на смугу зустрічного руху, де
він зіткнувся з сідловим тягачем марки
«Вольво».

15 лютого 2010 року територіальним
управлінням Державного комітету
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по
Дніпропетровській області
(правонаступник територіальне
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
по Дніпропетровській області)
призначена спеціальна комісія для
розслідування нещасного випадку, яка
визначила що він пов'язаний з
виробництвом та 18 березня 2010
року склала два акти: про розслідування
за формою Н-5 та про нещасний випадок по
формі Н-1, з якими не погодився член
комісії - страховий експерт з охорони
праці відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області та виклав окрему думку, яку
додано до актів. До складу комісії
входили також представники ТОВ
фірма «Триплекс».

Складені акти надають право особам, які
визначені Законом, на страхове
відшкодування.

Однак, згідно трудового договору від 28
липня 2009 року ОСОБА_7 працював
менеджером за основним місцем роботи у
фізичної особи-підприємця (надалі ФОП)
ОСОБА_6 До ТОВ фірма «Триплекс» ОСОБА_7
також прийнятий менеджером за
сумісництвом (наказ № 30/К-1 від 03 серпня
2009 року). Комісія з
розслідування нещасного випадку, який
стався 10 грудня 2009 року, зробила
бездоказовий висновок щодо
знаходження потерпілого в відрядженні
в інтересах ТОВ, поза її увагою
залишився факт перебування ОСОБА_7 в
трудових відносинах з двома
роботодавцями, до участі в
розслідуванні ФОП ОСОБА_6 не залучено,
чим порушено п. 42 «Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»,
який затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві» №
1112 від 25 серпня 2004 року, що був
чинним на час виникнення зазначеного
випадку.

Крім того, посадовою інструкцією
менеджера зі збуту ТОВ фірма
«Триплекс» не передбачено
використання власного транспорту без
дозволу та доручення роботодавця для
виконання трудових обов'язків.

Комісія вказані обставини, як це
передбачено п. 14 Порядку не прийняла до
уваги та зробила висновок, у протиріч
ст. 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що нещасний випадок,
який стався з ОСОБА_7, пов'язаний з
виробництвом.

Згідно п. 2.4 «Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат», який затверджено Постановою
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України № 24 від 27 квітня 2007
року «Про затвердження Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат», якщо
потерпілий працює за сумісництвом,
допомога призначається та
виплачується страхувальником за
місцем роботи, де стався страховий
випадок. При цьому враховується
заробітна плата за основним місцем
роботи та за сумісництвом на підставі
довідок про середню заробітну плату.

Позивач вказував, що висновок про
виробничий характер випадку зроблено
без належного встановлення обставин
події, просив визнати: випадок, що
стався з ОСОБА_7 не пов'язаним з
виробництвом; незаконними висновки
комісії та скасувати акти Н-5 і Н-1 від 18
березня 2010 року.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 27
травня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
вересня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено у
справі нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області просить скасувати оскаржуване
рішення апеляційного суду і передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є недоведеними та
необґрунтованими.

Ухвалюючи у справі нове рішення про
відмову в позові на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний
суд виходив з того, що суд першої
інстанції, у порушення вимог ст. 33 ЦПК
України, не уточнив позицію відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області щодо
залучення співвідповідачами, а не
третіми особами товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Триплекс» і
фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 та
участі осіб, які мають право на
страхові виплати, незважаючи на те, що
позивачем оспорюються підстави для
визнання випадку, що пов'язаний з
виробництвом, потерпілий перебував у
трудових відносинах з двома
роботодавцями. Крім того, районний суд
не перевірив чи не порушено порядок
розслідування нещасного випадку,
відповідно до вимог Закону.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

На відміну від сторін, участь третіх
осіб які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору, у цивільній
справі зумовлена тим, що судовий спір
між сторонами стосується прав та
інтересів інших осіб. Тому участь у
справі третіх осіб є формою захисту їх
прав та інтересів, що пов'язані зі
спірними правовідносинами. Окрім того,
їх участь у справі дозволяє суду повно
та всебічно дослідити обставини
справи, з'ясувати дійсні
взаємовідносини учасників спору. В
зазначеному випадку їх право не
порушується тим що вони не залучені як
співвідповідачі.

В даній справі відділення Фонду
оскаржує висновок комісії із
спеціального розслідування нещасного
випадку із смертельним наслідком щодо
його пов'язаності з виробництвом.

Відповідно до п. 42 Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№ 1112, який діяв на час настання
нещасного випадку з ОСОБА_7, спеціальне
розслідування нещасного випадку (крім
випадків, передбачених пунктом 43 цього
Порядку) проводиться комісією із
спеціального розслідування нещасного
випадку (далі - спеціальна комісія), що
призначається наказом керівника
територіального органу
Держнаглядохоронпраці за
місцезнаходженням підприємства або за
місцем настання нещасного випадку,
якщо він стався з особою, яка
забезпечує себе роботою самостійно, чи
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за погодженням з органами,
представники яких входять до її складу.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України,
апеляційним судом справу розглянуто
поверхнево, належним чином не
перевірено правових висновків суду
першої інстанції та не враховано при
розгляді справи роз'яснень викладених
в п. 59 Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року за N 1112, за якими у разі
незгоди роботодавця, потерпілого або
члена його сім'ї чи особи, яка
представляє його інтереси, із змістом
затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1
(або форми НПВ) рішення спеціальної
комісії може бути оскаржено у судовому
порядку.

Отже, безпідставно скасувавши рішення
суду першої інстанції з процесуальних
підстав, апеляційний суд доводів
апеляційної скарги щодо законності і
обґрунтованості рішення районного
суду не перевірив.

Оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції не відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України, воно підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
вересня 2013 року скасувати, а
справу передати справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька Т.П. Дербенцева В.М.
Колодійчук О.В. Умнова