Справа № 149/240/14-ц
Провадження №6/149/10/14
У Х В А Л А

"31" січня 2014 р. Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого судді Слободонюк М.В.

за участю секретаря Коломієць В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмільнику заяву
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Хмільницького міськрайонного
управління юстиції Лесик А.Л. про
розшук боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014 року до Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області надійшла заява головного
державного виконавця ВДВС
Хмільницького МРУЮ Лесик А.Л. про
розшук боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заява мотивована тим, що на виконанні у
відділі ДВС Хмільницького МРУЮ
знаходиться вимога № 183 від 07.08.2013р.,
видана УПФ в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі про стягнення з
боржника боргу в сумі 2388,06 грн. та
виконавчий лист №2а/0270/4276/12 від 01.10.2012р.
Вінницького окружного
адміністративного суду про стягнення
4010,30 грн. заборгованості.

17.01.2014 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Разом із тим вжитими заходами
встановлено, що боржник ОСОБА_2 жодного
майна та доходу, на яке можливо
звернути стягнення, не має, місце його
проживання не відоме, що змусило
державного виконавця на підставі ст. 40
Закону України "Про державну виконавчу
службу" звернутися до суду з
відповідною заявою про оголошення
розшуку боржника.

Згідно поданої 31.01.2014 року письмової
заяви державний виконавець Лесик А.Л.
підтримала свої вимоги щодо оголошення
розшуку боржника та просила
здійснювати розгляд даного питання без
її участі.

Розглянувши подану заяву та вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
її задоволення зважаючи на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК
України, ч. 1 ст. 40 Закону України "Про
виконавче провадження" вирішення
питання про оголошення розшуку
боржника ініціюється державним
виконавцем шляхом зверненням до суду з
відповідним подання. Отже, суд
розглядає саме подання державного
виконавця про оголошення розшуку
боржника.

У даному ж випадку державний
виконавець звернувся до суду із заявою
про оголошення розшуку боржника, що не
передбачено вимогами Закону України
"Про виконавче провадження" та ЦПК
України.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження", заяви
(подання) мають відповідати загальним
вимогам щодо форми та змісту позовної
заяви, передбаченим положеннями ЦПК,
ГПК та КАС України.

Враховуючи, що вирішення питання про
оголошення розшуку боржника
здійснюється судом на підставі подання
державного виконавця, а не заяви,
відповідно, правових підстав для
розгляду судом такої заяви у
передбаченому ст. 375 ЦПК України
порядку, - не має.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що самі мотиви, якими
державний виконавець керується при
зверненні до суду з відповідним
питанням, не є обґрунтованими та не
підтверджені достатніми доказами, які
б свідчили про необхідність оголошення
розшуку боржника.

Як вбачається із акту державного
виконавця від 27.01.2014р., боржник за
вказаною адресою (не зазначено якою) не
проживає, майно на яке можливо звернути
стягнення не виявлено.

Однак, суд відхиляє даний акт як доказ,
оскільки в ньому не міститься жодних
відомостей, які б давали підстави
вважати, що боржник дійсно відсутній за
місцем свого проживання чи реєстрації.

Згідно з п. 3.12 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року №
512/5, перед зверненням до суду з поданням
про винесення ухвали про розшук
боржника - фізичної особи або дитини,
який здійснюється відповідно до статті
40 Закону, державний виконавець вживає
заходів, спрямованих на встановлення
фактичного місцезнаходження боржника -
фізичної особи або дитини щодо: а)
отримання відповіді на запит від
відповідних територіальних органів
МВС України щодо місця реєстрації
особи; б) отримання інформації від
учасників виконавчого провадження та
інших осіб, у тому числі усно (в такому
випадку отримана інформація
відображається в акті державного
виконавця), про можливі місця
перебування боржника; в) перевірки
наявності боржника за можливими
місцями його перебування,
встановленими під час проведення
виконавчих дій; г) отримання інформації
щодо місця роботи боржника; ґ)
отримання інформації про боржника з
інших джерел.

У свою чергу перед зверненням до суду з
відповідним питанням про розшук
боржника ОСОБА_2, державний виконавець
не вжив усіх можливих заходів,
спрямованих на встановлення
фактичного місцезнаходження боржника,
оскільки навіть не отримав відомостей
від відповідних територіальних
органів МВС України щодо місця
реєстрації даної особи.

Наведені вище обставини, на ряду із
недотриманням порядку звернення до
суду, свідчать про передчасність
ініціювання даного питання про
оголошення розшуку боржника. За таких
обставин заява державного виконавця
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 375 ЦПК України, ст. 40
Закону України "Про виконавче
провадження", суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Хмільницького міськрайонного
управління юстиції Лесик А.Л. про
розшук боржника ОСОБА_2, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через суд
першої інстанції протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з
отримання копії ухвали.

Суддя
Слободонюк М.В.