інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/462/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 26
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І., Бойка В. Б.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про
стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 січня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» на користь ОСОБА_3 (РНОКПП
НОМЕР_1) 12000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та судовий збір в дохід
держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе», посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
рішення, ухваленого судом з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповноту з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову позивачу у
задоволенні позову.

При цьому зазначає, що судом
недостатньо врахована вина позивача у
настанні страхового випадку, який був
повідомлений про шкідливі умови праці
на його робочому місці. Крім того,
вказує, що судом безпідставно не
застосовано позовну давність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» Журавльової
М.В., яка підтримала доводи апеляційної
скарги, представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, який заперечував проти доводів
скарги, вивчивши матеріали справи і,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з 24
липня 1975 року по 15 травня 2009 року
позивач перебував у трудових
відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе»
(а.с. 3-4).

Відповідно до акту № 42 розслідування
хронічного професійного захворювання
від 14 травня 2009 року, ОСОБА_3 отримав
хронічне професійне захворювання на
робочому місці у зв'язку з тим, що
роботодавцем не було створено належних
умов праці на виробництві (а.с. 6).

Згідно з висновком МСЕК від 21 липня 2009
року позивачу вперше встановлено 65 %
стійкої втрати професійної
працездатності та третю групу
інвалідності на один рік внаслідок
професійного захворювання (а.с. 23-26).

10 грудня 2013 року під час повторного
огляду МСЕК позивачу було встановлено
другу групу інвалідності безтерміново
та 80 % стійкої втрати професійної
працездатності (а.с. 11, 19-22).

Внаслідок виникнення у позивача
професійного захворювання він зазнав
душевних страждань у зв'язку зі значним
погіршенням його стану здоров'я, у
результаті чого він значно обмежений в
життєдіяльності, звичках, бажаннях, що
вимагає від нього вживати додаткових
зусиль по організації свого життя та
веде до нових переживань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
тим, що ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» не
створило належних умов праці, позивач
отримав професійне захворювання,
внаслідок чого він зазнав моральної
шкоди.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлено та не
спростовано відповідачем у справі, що
позивачу з боку роботодавця не було
забезпечено безпечних умов праці, в
результаті чого він зазнав моральних
страждань.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для стягнення з роботодавця
коштів на відшкодування позивачу
моральної шкоди, що відповідає вимогам
ч. 2 ст. 153, ст. 237-1 КЗпП України. Доводи
представника відповідача про
протилежне є безпідставними.

Доводи відповідача про те, що при
ухваленні рішення судом першої
інстанції не було взято до уваги ту
обставину, що позивач усвідомлював
можливі негативні наслідки для свого
здоров'я під час роботи, не
відповідають матеріалам справи,
оскільки в рішенні судом було
враховано цей факт при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди.

Отже, на думку колегії суддів, розмір
відшкодування моральної шкоди
позивачу визначений з урахуванням
глибини фізичних та душевних страждань
останнього, ступеня вини як
роботодавця, так і самого працівника,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що позивач пропустив строк позовної
давності, передбачений ст. 233 КЗпП
України, не ґрунтуються на законі.

До вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством, дійсно
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а
не строк позовної давності. Однак, у цій
справі позивач звернувся до суду за
захистом свого порушеного особистого
немайнового права, а саме - порушення
права на життя та на охорону здоров'я у
процесі його трудової діяльності.

У КЗпП України стаття 173 є бланкетною
(відсилочною), у якій йдеться про те, що
шкода, заподіяна каліцтвом, або іншим
ушкодженням здоров'я на виробництві,
відшкодовується у визначеному
законодавством порядку.

Безпосередньо такий порядок
врегульований не трудовим, а цивільним
законодавством: ч.1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1168 ЦК
України.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що
випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків,
встановлених законом.

Це положення закону узгоджується з
роз'ясненнями п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами і
доповненнями).

Немає застережень щодо застосування
такого строку і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами і
доповненнями).

Інші доводи апеляційної скарги, на
думку колегії суддів, висновку суду
також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване
рішення суду першої інстанції є
законним і обгрунтованим, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське МНВО
ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -