Справа № 369/180/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/1797/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 травня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Комунальне підприємство
«Бюро технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом частково недійсним та визнання
права власності на прибудову,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначав,
що 22 вересня 2010 року відповідачу видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 52/100 частки домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. В свідоцтві зазначено, що
спадкове майно складається з житлового
будинку під літерою «А», житловою
площею 69,0 кв.м, загальною площею 127,0
кв.м, сараю-Б, вбиральні-Д, погребу-В,
вбиральні-Е, гаража-Ж, літнього душу-З,
сараю-прибудови-К, сараю-прибудови-О,
свердловини-І, огорожі-1-5. Нотаріус
помилково включила до складу
спадкового майна те, яке належить
позивачу і знаходиться у його
користуванні. У зв'язку з цим просив
задовольнити позов, визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності на спадкове майно видане на
ім"я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3,
виключивши із спадкового майна
приміщення 1-2, 1-3, 1-4, які належать йому,
визнати за ним право власності на
приміщення 1-2, площею 19,2 кв.м, 1-3, площею
11 кв.м, 1-4 площею 13,7 кв.м за адресою
АДРЕСА_1 та визначити його частку право
власності в будинку 75/10 частин, а за
відповідачем 25/10 частин, які визначені
БТІ на день розгляду цивільної справи в
суді.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
травня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 25 вересня 2013 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 травня 2013 року
скасовано та ухвалено нове, яким
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом
видане приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області 22 вересня 2010 року на ім'я ОСОБА_2
Перерозподілено частки у праві
власності на домоволодіння АДРЕСА_1,
встановивши, що частка у будинку, яка
належить ОСОБА_1, становить 75/100, а
частка ОСОБА_2 становить 25/100. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на 25/100 частин
житлового будинку та домоволодіння
АДРЕСА_1, житловою площею 69,0 кв.м,
загальною площею 127,0 кв.м, а саме: кухню
2-1 площею 11,6 кв.м; житлову 2-2 площею 15,2
кв.м; сарай літ «В», погріб літ «В»;
сарай літ «О»; вбиральню літ «Д»;
огорожу 1/2; ворота з хвірткою, вартістю
44374 грн. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на 75/100 частин житлового
будинку та домоволодіння АДРЕСА_1, а
саме: вітальню 1-2 площею 19,2 кв.м; житлову
1-3 площею 11,0 кв.м; житлову 1-4 площею 13,7
кв.м; житлову 1-5 площею 19,0 кв.м; житлову
1-6 площею 10,0 кв.м; коридор 1-7 площею 5,1
кв.м; погріб літ «А»; вбиральню літ «Е»;
гараж літ «Ж»; літній душ літ «З»; 1/2
частину огорожі; ворота з хвірткою № 1,
вартістю 135949 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду Київської
області від 25 вересня 2013 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до цього суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, посилався на
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
яке полягає в тому, що суд не дав оцінки
тим обставинам, що при видачі свідоцтва
про право власності на спадщину ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_3 домоволодіння вже
складалося з будинку А житловою площею
69,0 кв.м, загальною площею 127,0 кв.м і тих
самих надвірних будівель. В судовому
засіданні він надав докази, що до його
частини будинку добудовані приміщення
1-2, 1-3, 1-4 з 1982 року, тому в свідоцтві про
право власності на спадщину дані
приміщення підлягають виключенню.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд обґрунтовував свої висновки тим, що
позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК
України не доведено та не надано
безспірних доказів, що приміщення в
будинку, на які він просить визнати
право власності, побудовані саме ним та
за його кошти, крім того, в даному
випадку відсутні підстави для визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що згідно рішення
Києво-Святошинського районного
народного суду Київської області від
16.05.1980 року ОСОБА_1 виділено в натурі
кімнату площею 9,8 кв.м, кімнату площею
17,6 кв.м, коридор площею 5,1 кв.м,
веранду-кухню площею 5,7 кв.м та ? частину
огорожі та визнано за ним право
власності на 48/100 частин будинку
АДРЕСА_1

Цим же рішенням суду ОСОБА_5 виділено в
натурі кімнату-котельну площею 11,9 кв.м,
кімнату площею 13,2 кв.м, кладову площею
2,3 кв.м, сарай, гараж та ? частину огорожі
та визнано за нею право власності на
52/100 частини будинку АДРЕСА_1 (а. с. 16-18, 163)

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 26.02.1996 року ОСОБА_6
успадкував після смерті ОСОБА_5 52/100
частини зазначеного спірного
житлового будинку і 07.03.1996 року продав
за договором купівлі-продажу належні
йому 52/100 частини ОСОБА_7, який 22.04.1997
року подарував належні йому 52/100
частини будинку ОСОБА_8, який в свою
чергу 15.04.1999 року подарував належні
йому 52/100 частини будинку ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 22.09.2010 року ОСОБА_2
успадкував 52/100 часток домоволодіння,
що знаходиться в АДРЕСА_1, що належали
ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
підставі договору дарування від 15.04.1999
року. В даному свідоцтві зазначено, що
вказане домоволодіння складається з
житлового будинку під літерою "А" -
цегла, житловою площею 69,0 кв.м,
загальною площею 127,0 кв.м, сараю-Б,
вбиральні-Д, погребу-В, вбиральні-Е,
гаража-Ж, літнього душу-З,
сараю-прибудови-К, сараю-прибудови-О,
свердловини-І, огорожі1-5. Побудовано
самовільно: кухня 1-1 площею 10,7 кв.м,
коридор 1-8 площею 6,4 кв.м, санвузол 1-9
площею 5,0 кв.м; за рахунок самовільного
переобладнання житлова площа зменшена
на 17,0 кв.м. (а. с. 21)

Як убачається з уточненої позовної
заяви від 28.01.2013 року (а. с. 31-33) позивач
свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що на період видачі ОСОБА_2 свідоцтва
про право на спадкове майно нотаріус
помилково зазначила, що спадкове майно
після смерті ОСОБА_3 складає 52/100 часток
від будинку. Дана частка спадкового
майна не змінювалася з 1980 року по
теперішній час, що стверджується
правовстановлюючими документами.
Добудовані ним у 1982 році приміщення 1-2,
1-3 та 1-4 примикають до його частини
будинку, є невід"ємною її частиною, тому
підлягають виключенню зі спадкового
майна ОСОБА_2

Однак, вказані позивачем спірні
приміщення 1-2, 1-3 та 1-4 у свідоцтві про
право на спадщину за законом від 22.09.2010
року не зазначені і в спадкове майно не
включені, оскільки в даному свідоцтві
зазначено про те, що побудовано
самовільно кухня 1-1, коридор 1-8 та
санвузол 1-9.

Крім того, доводи позивача про те, що
нотаріус помилково зазначила, що
спадкове майно після смерті ОСОБА_3
складає 52/100 часток від будинку, є
надуманими та безпідставними, оскільки
52/100 частини будинку належало
спадкодавцю ОСОБА_3 згідно договору
дарування від 15.04.1999 року, який не
визнавався недійсним в частині розміру
частки майна набутого за ним, як не
визнавалися недійсними і всі попередні
правовстановлюючі документи в частині
розміру частки майна, предметом яких є
52/100 частини спірного житлового
будинку.

З урахуванням наведеного суд
дійшов вірного висновку про те, що в
даному випадку відсутні підстави для
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним.

За правилами ст. 119 ЦК УРСР 1963 року коли
учасник спільної часткової власності
на жилий будинок збільшить в ньому за
свій рахунок корисну площу будинку
шляхом прибудови, надбудови або
перебудови, проведеної за згодою решти
учасників і в установленому порядку,
частки учасників у спільній власності
на будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

За змістом частин 3 та 4 ст. 357 ЦК України
2003 року, який діє на час виникнення у
ОСОБА_2 права спільної часткової
власності на житловий будинок,
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.
Співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Встановлено, що позивач не надав
доказів того, що він провів добудову
зазначених у позові приміщень за
згодою решти учасників і в
установленому порядку. Тому відсутні
підстави для зміни часток учасників у
спільній власності на спірний будинок.

З урахуванням наведеного,
оскільки позивач всупереч вимогам ст.
ст. 10, 57-60 ЦПК України не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що він провів
добудову зазначених у позові приміщень
за згодою решти учасників і в
установленому порядку, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
27 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді