Провадження № 2/756/544/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне )

20 січня 2014 року
м.
Київ

Оболонський районний суд міста Києва в
складі:

головуючого судді - І.В.
Белоконна

за участю секретаря -
М.С. Поливко

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди, та просили
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 8095,56 грн,
моральну шкоду в розмірі 10000 грн, судові
витрати в сумі 229,41 грн, також витрати
пов'язані за подання позову до
Приморського районного суду м.Одеси в
розмрі 331.34 грн, витрати пов'язані із
сплатою поштових послуг в розмірі 116,99
грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 26»
грудня 2010 року у « 17» годині « 20» хвилин
ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Шкода»,
номерні знаки НОМЕР_3, по пр. Палладіна
18/30 вчинив ДТП унаслідок чого
автомобіль «ВАЗ 2107» , номерні знаки
НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва по справі №3-297 від « 14»
лютого 2011 року встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини Відповідача.

Оскільки відповідальність відповідача
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ 0556070 була
застрахована у Приватного
акціонерного товариства „Міська
страхова компанія", яка діяла на момент
виникнення страхового випадку,
позивачем було повідомлено ПрАТ „МСК"
про страховий випадок, та відповідно до
ст.35 подано заяву про страхове
відшкодування та ряд інших документів.

Як також зазначив позивач, після
надання Київській дирекції ПрАТ „МСК"
постанови Святошинського районного
суду м. Києва від 14.02.2011, йому повинні
були перерахувати на підставі
експертної оцінки страхове
відшкодування в розмірі 6681,74 грн., однак
на момент звернення до суду зазначена
сума не була виплачена страховою
компанією.

Внаслідок невиконання ПрАТ „МСК" своїх
зобов'язань, позивач 25.04.2012 направив
позовну заяву до Приморського
районного суду м. Одеси про стягнення
суми страхового відшкодування з ПрАТ
„МСК", сплачено судовий збір у розмірі
214,60 грн. та відсотки банку за
перерахування коштів в сумі 3,0 грн.

В результаті розгляду справи, позовні
вимоги позивача були задоволені, в
результаті чого було винесено рішення
від 28.03.2013 про стягнення з ПрАТ „МСК" на
користь позивача відшкодування
майнової шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля у розмірі 8095,56 грн. та 214,60
грн. судового збору.

На підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси було відкрито
виконавче провадження, та надано строк
для добровільного виконання рішення
суду до 15.09.2013 року.

Але, як зазначає позивач, його у
телефонному режимі 07.10.2013 представник
виконавської служби по телефону
повідомив його про неможливість
виконання ПрАТ „МСК" зобов'язань по
відшкодуванню майнової шкоди, оскільки
у компанії відсутні будь-які активи.
Саме тому позивачем було прийнято
рішення звернутися до Оболонського
районного суду м. Києва за захистом
своїх прав.

Також, позивач зазначив, що протягом
тривалого часу у зв'язку з пошкодженням
автомобіля йому довелося самостійно
шукати гроші для ремонту автомобіля,
через що він тривалий час не міг вночі
спокійно спати. До того ж суворий
сімейний бюджет йому довелося
спрямувати на ремонт пошкодженого в
результаті ДТП автомобіля. Це все
спричинило виникнення пригніченого
стану, внаслідок чого він почав до
всього нервово відноситися. Від такого
стану та нецільового використання
сімейних грошей постраждали крім нього
і члени його родини, родичі, що призвело
до розладу стосунків у їх родині.

На тривалий час після ДТП йому та його
близьким довелося пересісти на
громадський транспорт, що викликало
суттєві незручності у пересуванні.
Багато справ, запланованих раніше, що
потребували пересування
автотранспортом, довелося відкласти, а
від деяких з них взагалі необхідно було
відмовитись, що спричинило проблеми з
роботою. Через втрату автомобіля, він
не міг виконувати деякі доручення
керівництва, пов'язані з переїздом, що
спричинило зменшення заробітної плати.

Саме тому розмір моральної шкоди
позивач оцінює в 10000,00 грн.

У судове засідання позивач не з'явився,
про час та дату розгляду справи був
повідомлений належним чином, надав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі в якій також зазначив, що не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив.

Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд, на підставі ч.1
ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК
України, постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

« 26» грудня 2010 року у « 17» годині « 20»
хвилин ОСОБА_2 (надалі - Відповідач)
керуючи автомобілем «Шкода», номерні
знаки НОМЕР_3, по пр. Палладіна 18/30
вчинив ДТП унаслідок чого були
нанесені автомобілю «ВАЗ 2107» (номерні
знаки НОМЕР_4) механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва по справі №3-297 від « 14»
лютого 2011 року встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини Відповідача (а.с.21).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

В судовому засіданні було встановлено,
що цивільно-правова відповідальність
власників наземних транспортних
засобів відповідача була застрахована
у ПАТ «Міська страхова компанія».

Позивач, згідно чинного законодавства
України, звернувся до ПАТ «Міська
страхова компанія» із заявою про
виплату страхового відшкодування.

Згідно інформаційного листа ПАТ
«Міська страхова компанія» від 30.11.2011
року, вищезазначена ДТП була визнана
страховою, а кошти в розмірі 6681,74 грн
мають бути перераховані на рахунок
позивача (а.с.18).

Але станом на 18.10.2013 року розмір
страхового відшкодування позивачу
відшкодований не був.

Внаслідок невиконання ПАТ «Міська
страхова компанія» своїх зобов'язань,
позивач 25.04.2012 направив позовну заяву
до Приморського районного суду м. Одеси
про стягнення суми страхового
відшкодування з ПАТ «Міська страхова
компанія».

В результаті розгляду справи, позовні
вимоги позивача були задоволені, в
результаті чого було винесено рішення
від 28.03.2013 про стягнення з ПАТ «Міська
страхова компанія» на користь позивача
відшкодування майнової шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля у розмірі 8095,56
грн. та 214,60 грн. судового збору (а.с.40-41).

На підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси було відкрито
виконавче провадження, та надано строк
для добровільного виконання рішення
суду до 15.09.2013 року.

На думку суду, у задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача суми
майнової шкоди в розмірі 8095,56 грн
необхідно відмовити, оскільки саме
така вимога, та саме з цих
правовідносин була задоволена
Приморським районним судом м. Одеси.
Виконавчий лист, по виконанню
вищезазначеного рішення знаходиться
на виконанні у ДВС, відомостей щодо
закриття виконавчого провадження, або
його зупинення матеріали справи не
містять, тому фактично, задоволення
даної позовної вимоги дублювало б
рішення Приморського районного суду м.
Одеси, але змінено в частині стягнення
з іншої особи.

Також не можуть бути задоволенні
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору при поданні
позову до Приморського районного та
апеляційного суду м.Одеси в розмірі 331,34
грн, та витрати пов'язані зі сплатою
поштових послуг, оскільки дані витрати
не пов'язані з підготовкою та розглядом
безпосередньо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Ст.1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Судом було встановлено, що позов в
частині стягнення з відповідача 10000,00
грн. на відшкодування моральної шкоди
задоволенню в повному обсязі не
підлягає, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
стягнення 10000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, позивач посилався на
те, що протягом тривалого часу у зв'язку
з пошкодженням автомобіля йому
довелося самостійно шукати гроші для
ремонту автомобіля, через що він
тривалий час не міг вночі спокійно
спати. До того ж суворий сімейний
бюджет йому довелося спрямувати на
ремонт пошкодженого в результаті ДТП
автомобіля. Це все спричинило
виникнення пригніченого стану,
внаслідок чого він почав до всього
нервово відноситися. Від такого стану
та нецільового використання сімейних
грошей постраждали крім нього і члени
його родини, родичі, що призвело до
розладу стосунків у їх родині.На
тривалий час після ДТП йому та його
близьким довелося пересісти на
громадський транспорт, що викликало
суттєві незручності у пересуванні.
Багато справ, запланованих раніше, що
потребували пересування
автотранспортом, довелося відкласти, а
від деяких з них взагалі необхідно було
відмовитись, що спричинило проблеми з
роботою. Через втрату автомобіля, він
не міг виконувати деякі доручення
керівництва, пов'язані з переїздом, що
спричинило зменшення заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 3 постанови № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено,
що відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Ураховуючи те, що суду доказів, якими
підтверджується факт заподіяння
позивачам моральних страждань або
втрат немайнового характеру не надано,
а також не обґрунтовано розмір
моральної шкоди, який просять стягнути
позивачі, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди на користь позивача. На
думку суду моральна шкода яка
заподіяна позивачу позивачу, внаслідок
неправомірних дій відповідача, може
бути оцінена в розмірі 5000,00 грн.

Беручи до уваги наведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди підлягають
частковому задоволенню.

Також згідно ст.ст.79, 88 ЦПК України
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача судові витрати в
сумі 114,70 грн за подання позову не
майнового характеру, які
підтверджуються долученими до справи
платіжними дорученнями про їх оплату
(а.с.1)

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 179, 208, 209,
212-215, 218, 224-226, 231-233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму
моральної шкоди в розмірі 5000 (п'ять
тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати в розмірі 117 (сто сімнадцять)
гривень 40 коп.

Відповідачем, який не приймав участі у
розгляді справи, протягом десяти днів з
дня отримання копії заочного рішення
може бути подана письмова заява про
перегляд заочного рішення, відповідно
до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене
іншими особами, шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
заяви про перегляд заочного рішення
відповідачем, який не приймав участі у
розгляді справи, якщо заяву про
перегляд заочного рішення не було
подано, після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, у разі якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
І.В. Белоконна