У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Держави України в особі Державної
казначейської служби України, третя
особа - Деснянське районне управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві, про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою Державної
казначейської служби України на
рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 30 вересня 2013
року й рішення апеляційного суду
Черкаської області від 13 листопада 2013
року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом,
посилаючись на те, що 3 липня 2012 року
його було затримано працівниками
правоохоронних органів та доставлено
до приміщення Управління СБУ в м. Києві.
Під час затримання слідчим СВ
Деснянського РУ ГУ МВС України в
м. Києві Дудником С.Л. у нього було
вилучено гроші в розмірі 468 800 грн, які
він зняв із його особистого рахунку в
банку. 11 липня 2012 року прокуратурою
Деснянського району м. Києва відносно
нього була порушена кримінальна справа
за фактом вчинення фіктивного
підприємництва з участю приватного
підприємства «Ремагродеталь», за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
205 КК України. 12 липня 2012 року
відносно нього було обрано запобіжний
захід у виді підписки про невиїзд та
допитано як підозрюваного у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК
України. Постановою Деснянського
районного суду м. Києва від 13 липня
2012 року за результатами розгляду
подання слідчого СВ Деснянського РУ ГУ
МВС України в м. Києві по кримінальній
справі, порушеної відносно нього за ч. 2
ст. 205 КК України, накладено арешти на
грошові кошти, що знаходились на
рахунку приватного підприємства
«Ремагродеталь» єдиним засновником та
директором якого є він. У кінці грудня
2012 року він дізнався, що кримінальну
справу, порушену відносно нього за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
205 КК України закрито ще 22 липня 2012 року
на підставі ст. 213 КПК України та п. 2 ст. 6
КПК України за відсутності в його діях
складу злочину.

Позивач вважав, що незаконне порушення
відносно нього кримінальної справи та
обрання запобіжного заходу, введення
його в оману щодо результатів
розслідування кримінальної справи та
не повідомлення про її закриття,
неповернення безпідставно вилучених у
нього грошових коштів, подальше
проведення незаконного кримінального
провадження, вчинення тиску на його
бізнес-партнерів призвело до порушення
його нормальних життєвих зв'язків. Крім
того, внаслідок незаконного порушення
відносно нього кримінальної справи,
застосування міри запобіжного заходу
підписки про невиїзд, накладення
арешту на рахунки він зазнав моральних
втрат, був вимушений припинити
підприємницьку діяльність і
позбавлений у зв'язку з цим засобів до
існування, через що відчував емоційну
напругу та хвилювання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4,
збільшивши позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
468 800 грн на відшкодування майнової
шкоди та 1 млн грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 30 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_4 468 800 грн на
відшкодування майнової шкоди та 10 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 13 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
відшкодування майнової шкоди
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовлено, а в частині
відшкодування моральної шкоди змінено,
зменшивши розмір стягнутої моральної
шкоди до 2 500 грн. У решті - рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду в частині
стягнення з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_4 2 500
грн на відшкодування моральної шкоди
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити в цій
частині нове рішення яким відмовити в
задоволенні позову в цій частині; у
решті - рішення апеляційного суду
залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарг
цих висновків не спростовують.

Зокрема, апеляційний суд, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині відшкодування майнової шкоди
та відмовляючи в задоволенні позову в
цій частині, та, зменшуючи розмір
стягнутої на користь позивача
моральної шкоди, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку, що грошові кошти
в розмірі 468 800 грн визнані речовими
доказами і передані на зберігання до
фінансової частини Деснянського РУ ГУ
МВС України в м. Києві, а процесуальні
документи про вилучення цих коштів,
визнання їх речовими доказами і
передачу на зберігання не скасовані.

Крім того, наявними є підстави та умови
для відшкодування моральної шкоди,
завданої ОСОБА_4 незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства та прокуратури відповідно до
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду». Суд
стягнув на користь позивача із
розрахунку мінімальної заробітної
плати за час знаходження під слідством,
а також, ураховуючи засади розумності
та справедливості, моральну шкоду в
розмірі 2 500 грн.

Щодо розміру стягненої на користь
позивача моральної шкоди, то в цій
частині рішення апеляційного суду
відповідає вимогам чинного
законодавства та роз'ясненням, даним у
п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу, рішення суду першої
інстанції у нескасованій та незміненій
частині та рішення апеляційного суду
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної
казначейської служби України та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 30 вересня
2013 року в нескасованій та незміненій
частині та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 13 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта