У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука
В.М.,Дербенцевої Т.П., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
стягнення безпідставно отриманих
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Піреус Банк МКБ»
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_7 322 900
доларів США безпідставно отриманих
коштів та 138 739,81 доларів США в рахунок
відшкодування процентів за
користування безпідставно отриманими
коштами.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 03
лютого 2004 року між позивачем та ОСОБА_8
було укладено договір не
відновлювальної відкличної кредитної
лінії № 4, відповідач у справі
поручився за кредитними зобов'язаннями
боржника. В ході розгляду в судах
справи за позовом публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших осіб про
стягнення кредитної заборгованості
з'ясувалося, що позичальник не
отримувала кредитних коштів, такі
кошти безпідставно отримано
поручителем ОСОБА_7 і вони повинні бути
повернуті власникові - позивачу в
справі, з врахуванням процентів за
користування такими коштами.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 03 червня 2013 року в позові
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 вересня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача
322 900 доларів США безпідставно
отриманих коштів, 138 739,81 доларів США в
рахунок відшкодування процентів за
користування безпідставно отриманими
коштами та 5 276 грн 20 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
сторони проти цього не заперечують, що
рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 05 березня 2012 року в задоволені
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості за договором
не відновлювальної відкличної
кредитної лінії № 4 від 03 лютого 2004 року
та звернення стягнення на предмет
іпотеки та застави - відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили
і на цей час є чинним (а. с. 68-82).

В рамках розгляду зазначеної вище
цивільної справи на підставі ухвали
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 09 березня 2011 року була
призначена судова почеркознавча
експертиза, проведення якої доручено
експертам Кримського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз.

Згідно висновку Кримського науково -
дослідницького інституту судових
експертиз № 1021 від 01 червня 2011 року
підписи від імені ОСОБА_8 розташовані в
заявах на видачу грошових коштів: №
9174793 від 07 лютого 2008 року; № 9234120 від 26
лютого 2008 року; № 9323337 від 24 березня
2008 року; № 9336036 від 27 березня 2008 року; №
9345514 від 31 березня 2008 року; № 9377319
від 07 квітня 2008 року; №9401607 від 15 квітня
2008 року; № 9427373 від 22 квітня 2008
року; № 9466466 від 07 травня 2008
року; № 9479613 від 13 травня 2008 року; № 9526409
від 26 травня 2008 року; № 9570858 від
09 червня 2008 року; № 9576724 від 10 червня
2008 року; № 9592225 від 13 червня 2008 року;
№ 9598358 від 17 червня 2008 року;
№9673681 від 07 липня 2008 року; № 9726604 від 21
липня 2008 року; № 9786179 від 06
серпня 2008 року; № 9846232 від 26 серпня
2008 року; № 9869213 від 01 вересня 2008 року;
№ 9914469 від 16 вересня 2008 року в
графі «Підпис одержувача» виконані не
ОСОБА_8, а іншою особою.

Тобто тільки у червні 2011 року банку
стало відоме про те, що частка
кредитних коштів отримані не
позичальником, а іншою особою.

Позивач наполягав на тому, що,
відповідно до пояснень колишніх
працівників банку, а саме: начальника
валютного відділу ОСОБА_10, касира
ОСОБА_11 та касира ОСОБА_12, які були
працівниками Банку та в обов'язки яких
входило оформлення документів на
видачу валютного кредиту, вказані вище
заяви на видачу готівки підписував
ОСОБА_7, який є майновим поручителем
ОСОБА_8 по зобов'язанням за договором не
відновлювальної відкличної кредитної
лінії і звертався до каси банку з
боржником за отриманням кредиту.

Додатково представник позивача
пояснив, що із заявою про вчинення
кримінального правопорушення до
компетентних органів позивач не
звертався, оскільки вважає, що саме
ОСОБА_7 без достатньої правової
підстави набув майно позивача у
вигляді 322 900 доларів США.

З врахуванням встановлених обставин,
суд першої інстанції дійшов до
висновків про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки
представником позивача не було
доведено, що відповідач є
недобросовісним володільцем
зазначених грошових коштів, набутих
ним без достатньої правової підстави,
та зобов'язаний повернути позивачу
незаконно отримані ним кошти. Крім
того, позивач не обґрунтував яким саме
чином відповідальні працівники банку
видавали грошові кошти особі, яка
взагалі не мала на це ніяких правових
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи у справі нове
рішення про задоволення позову,
апеляційний суд послався на
відповідний висновок експертного
дослідження від 09 липня 2013 року, за
результатами проведення
почеркознавчого дослідження за заявою
в.о. Голови Правління акціонерного
товариства «Піреус Банк МКБ» (а. с. 192-219),
та дійшов до висновків, що саме ОСОБА_7
безпідставно набув та зберігає
відповідне майно позивача. Інші
задоволені позовні вимоги є похідними
та обґрунтованими.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України,кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, при розгляді справи
апеляційний суд не врахував положення
ст. 212 ЦПК України з яких вбачається, що
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

При цьому доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60
ЦПК України).

Зі змісту п. 4 висновків експертизи
покладеної апеляційним судом в основу
оскаржуваного в касаційному порядку
судового рішення, вбачається, що
«встановити, однією або різними
особами виконано підписи, описані у п. 2,
п. 3 Висновків цієї експертизи, а також
підпис від імені ОСОБА_7 у акті
перевірки наявності стану заставного
майна від 20 червня 2006 року в графі
«ОСОБА_7.» не виявилося можливим з
причин наведених у п. дослідницької
частини» (а. с. 217-218).

При цьому слід зазначити, що висновки
відповідної експертизи складаються з 4
пунктів і пунктом 1 лише встановлено що
підписи на документах наданих на
оцінку експертам виконано рукописним
способом без попередньої технічної
підготовки чи застосування технічних
засобів, тобто п. 1 висновків експертизи
також не підтверджує належність
підписів на заявах про видачу
позивачем готівки відповідачеві у
справі.

Наведене свідчить про те, що ухвалене у
справі рішення апеляційного суду
ґрунтується на припущеннях, а не
доказах відповідно до норм ст. 60 ЦПК
України. Законним і обґрунтованим його
визнати не можна.

Матеріали справи не містять інших
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що відповідачем
безпідставно отримано грошові кошти
позивача, тому висновки суду першої
інстанції про недоведеність заявлених
позовних вимог є переконливими та
обґрунтованими.

На підставі наведеного оскаржуване
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції, як того
вимагає ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 вересня 2013 року
скасувати.

Рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 03 червня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька Т.П. Дербенцева В.М.
Колодійчук О.В. Умнова