Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1262/13-ц

Провадження №2/377/86/14

25 лютого 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у
складі: головуючої - судді Теремецької
Н.Ф.,

при секретарі Прядко Н.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,-

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року до суду звернувся
позивач з позовом, у якому просив
стягнути з відповідачки борг за
договором позики в сумі 4000 гривень, три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення, понесені
судові витрати по оплаті судового
збору.

Позивач з посиланням на боргову
розписку зазначив, що 7 червня 2013 року
відповідачка під розписку взяла у борг
в нього гроші в сумі 500 доларів США, що
було еквівалентно 4000 гривень, які
зобов'язалася повернути до 7 серпня 2013
року, проте в установлений строк борг
відповідачка не повернула. У зв'язку з
цим він звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу.

Заочним рішенням Славутицького
міського суду Київської області від
17 грудня 2013 року, ухваленому у
справі за вищезазначеним позовом,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 3996 гривень 50 копійок боргу за
договором позики, 43 гривні 36 копійок -
три проценти річних від простроченої
суми, судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 229 гривень 40 копійок,
всього на загальну суму 4269 гривень 26. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

09 січня 2014 року від ОСОБА_3,
відповідачки у справі, до
канцелярії суду надійшла заява про
перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 29 січня 2014 року за
заявою відповідачки ОСОБА_3 заочне
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
було скасовано і призначено справу до
розгляду в загальному порядку.

В процесі судового розгляду справи
позивач збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з відповідачки на його
користь суму боргу в розмірі 4518 гривень
та три проценти річних від
простроченої суми за весь час
прострочення до прийняття рішення
судом в розмірі 65,7 гривень.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити,
пославшись на зазначені в позовній
заяві обставини. Позивач суду пояснив,
що він дав у борг відповідачці 500
доларів США, про що вона власноручно
написала розписку у присутності двох
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. На
неодноразові звернення до
відповідачки з вимогами про повернення
позики, вона до цього часу борг не
повернула. Збільшення розміру позовних
вимог викликано збільшенням курсу
долара по відношенню до гривні та
збільшенням кількості днів
прострочення суми боргу.

Відповідачка позов не визнала. Суду
пояснила, що вона не брала в борг кошти
у позивача, а написала розписку тому, що
її син ОСОБА_6 продав залізний
вагончик, який належав позивачу, і тому,
щоб не порушили кримінальну справу
проти її сина, вона 7 червня 2013 року
написала цю розписку та віддала
позивачеві.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 7 червня 2013 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
договір позики, згідно якого позивач
надав відповідачці в борг 500 доларів
США.

На підтвердження укладення
вказаного договору позивач надав
розписку від 7 червня 2013 року, оригінал
та копія якої долучені до матеріалів
справи, в якій зазначено, що ОСОБА_3,
відповідачка, позичила гроші в сумі 500
доларів США у ОСОБА_1. Гроші
зобов'язалась повернути протягом двох
місяців до 7 серпня 2013 року.

Показаннями свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтверджено, що 7 червня 2013 року
у їхній присутності відповідачка в
квартирі позивача власноручно
добровільно писала розписку про
отримання нею в борг 500 доларів США.
Передачу коштів позивачем
відповідачці вони не бачили.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За правилом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно правила ч. 2 ст. 640 цього
Кодексу якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як зазначено у ч.1 ст. 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Згідно ч.2 цієї статті, якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

В розписці, яка надана позивачем на
підтвердження укладеного договору
позики, зазначено про одержання певною
особою від іншої особи визначеної суми
грошей, також вона містить
зобов'язання однієї особи повернути
іншій особі визначену суму грошей, що
становить основний зміст і всі істотні
умови позикового зобов'язання,
передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України
і є належним підтвердженням укладеного
між сторонами договору позики
вказаної суми грошей.

Доводи відповідачки про
безгрошовість розписки суд до уваги не
приймає, оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами.
Доказів на підтвердження того, що
договір позики був укладений під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини,
відповідачкою суду також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику, - грошові кошти, у
такій самій сумі у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Як вбачається з наданої розписки,
відповідачка зобов'язалася повернути
борг протягом двох місяців до 7 серпня
2013 року.

Таким чином суд вважає встановленим, що
позика повинна була повернута
відповідачкою до 7 серпня 2013 року.

За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, прийнявши
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові, а разі
неможливості його повернення кредитор
повинен вказати про це у розписці, яку
він видає. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку (ч. 3 цієї
статті).

Враховуючи, що борговий документ
перебуває у позивача після закінчення
строку, зазначеного у ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, відповідачку слід вважати
такою, що прострочила виконання
зобов'язання.

Як зазначено у ч.2 ст.524 ЦК України,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно до встановлених судом
обставин справи та відповідних їм
правовідносин позов ґрунтується на
договорі, який відповідає вимогам
закону, наявність невиконаного
зобов'язання за договором підтверджена
наданими позивачем належними і
допустимими доказами, у зв'язку з чим
позов необхідно задовольнити і
стягнути з відповідачки на користь
позивача борг за договором позики в
судовому порядку.

Визначаючи розмір боргу відповідно до
договору, укладеного 7 червня 2013 року,
суд виходить з офіційного курсу долара
США на час постановлення рішення.
Станом на 25 лютого 2014 року офіційний
курс долару становив 903. 7700 гривень за
100 доларів США.

Таким чином, сума боргу, яку
відповідачка повинна повернути
позивачу становить 4518 гривень (500
доларів США х 9,0377).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов`язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора
зобов`язаний сплатити суму боргу, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку трьох процентів
річних, їх розмір за весь час
прострочення виконання грошового
зобов`язання (з 8 серпня 2013 року по 25
лютого 2014 року) станом на 25 лютого 2014
року, виходячи з розрахунку, наданого
позивачем, складає 65 гривень 70 копійок
(3996 гривень 50 копійок(сума боргу
вказана позивачем в наданому
розрахунку) х 3 % х 200 днів/365 днів), які
підлягають стягненню з відповідачки на
користь позивача.

За таких обставин стягненню з
відповідачки на користь позивача
підлягає сума боргу в межах заявлених
позовних вимог 4583 гривні 70 копійок(
4518 гривень + 65 гривень 70 копійок ).

За правилом ст. 88 ЦПК України
стягненню з відповідачки на користь
позивача підлягають судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 229, 40
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
4518 гривень боргу за договором позики,
65 гривень 70 копійок - три проценти
річних від простроченої суми, судові
витрати по оплаті судового збору в сумі
229 гривень 40 копійок, всього на загальну
суму 4813 гривень 10 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 2 березня 2014
року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька