Єдиний унікальний номер 237/5157/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2491/2014
Головуючий 1 інстанції Ліпчанський С.М.
Доповідач Биліна Т.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів Биліни Т.І.,
Хейло Я.В.,

при секретарі Мишко
Д.О.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар'їнського
районного суду Донецької області від 09
січня 2014 року по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди,

В С
Т А Н О В И В :

17 жовтня 2013 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної шкоди в
сумі 14 585 грн. 78 коп. та моральної шкоди в
сумі 50000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
постановою Мар'їнського районного суду
Донецької області від 29 лютого 2012 року
відповідача звільнено від
кримінальної відповідальності за
скоєння злочинів передбачених ст.ст.122
ч.1, 296 ч.1, 345 ч.2 КК України на підставі
ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію
в 2011 році» від 08 липня 2011 року,
провадження у справі закрито.
Постанова оскаржена не була та набула
законної сили. Під час скоєння злочину
позивачу були спричинені тілесні
ушкодження, за наслідками яких він став
інвалідом 2 групи, під час лікування на
придбання ліків витратив грошові
кошти в сумі 14 585,78 грн. крім того йому
спричинена моральна шкода, яку він
оцінив в розмірі 50000,00грн.

Рішенням Мар'їнського районного
суду Донецької області від 09 січня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди
стягнуто 14 585 грн. 78 коп. та у
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.,
вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення Мар'їнського
районного суду Донецької області від 09
січня 2014 року, як необґрунтоване та
незаконне і ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначив, що він не
згоден з рішенням суду, оскільки
злочини в яких його обвинувачували він
скоїв разом з ОСОБА_3, згідно висновку
судово-психіатричної експертизи -
неосудним. Тілесні ушкодження
позивачу, який на той час був
працівником правоохоронних органів,
спричинив ОСОБА_3 Вважає безпідставним
стягненням з нього матеріальної шкоди,
яку він відшкодував позивачу під час
розгляду кримінальної справи в розмірі
2000,00грн. та моральної шкоди, яку він
позивачу не заподіював.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні просив скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджено доказами, які мають місце
на аркуші справи 40. Зважаючи на вимоги
ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Мар'їнського районного суду
Донецької області від 29 лютого 2012 року
кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за
ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 1, ст.. 342 ч. 2. ст.. 345 ч. 2
КК України закрита на підставі ст. 1 п.
«в» Закону України «Про амністію в 2011
році» від 08 липня 2011 року №3680-У1.
Злочинні дії ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1
мали місце і вчинені саме
відповідачем.

Задовольняючи позов, суд дійшов
висновку, що саме діями відповідача
позивачу пошкоджено здоров'я та
спричинена моральна шкода.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно визначив матеріальні
норми, якими регулюються спірні
правовідносини, застосував належний
закон, проте не повно встановив
обставини у справі, та не вірно
визначив розмір відшкодування
спричиненої матеріальної шкоди.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, згідно п.3 ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що пошкодження здоров'я
ОСОБА_1 зазнав внаслідок неправомірних
дій відповідача ОСОБА_2 За наслідками
тілесних ушкоджень позивача визнано
інвалідом ІІ групи. Зазначене
підтверджується матеріалами
кримінальної справи, дослідженої в
судовому засіданні, та постановою про
закриття провадження у справі на
підставі акту амністії.

Залежно від наслідків, що настають у
результаті прийняття рішення про
закриття кримінальної справи для осіб,
щодо яких її було порушено,
підозрюваних, обвинувачених,
розрізняють підстави:1) такі, що
реабілітують; 2) такі, що не
реабілітують; 3) "нейтральні"
(формальні). До підстав таких, що не
реабілітують належать обставини,
передбачені п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК - наявність
акта амністії, якщо він усуває
застосування покарання за вчинене
діяння, а також у зв'язку з актом
помилування окремих осіб.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ст.16 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення з ОСОБА_2 на його
користь 14 585,78 грн. у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції, обґрунтовано
виходив з того, що оскільки з вини
відповідача позивачу були спричинені
тілесні ушкодження середньої тяжкості,
відповідачем не доведено, що шкоду
завдано не з його вини, тому така шкода
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі.

Проте, в повній мірі із зазначеним
висновком не можна погодитися,
оскільки суд першої інстанції не
перевірив докази, якими підтверджені
витрати на лікування та не здійснив
розрахунок, на підставі якого була б
визначена їх сума.

З матеріалів кримінальної справи
№58-18817 по обвинуваченню ОСОБА_2 у
скоєнні злочину за ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 1,
ст.. 342 ч. 2. ст.. 345 ч. 2 КК України
вбачається, що позивач придбавав ліки
на суму 12994,88грн.(447,15грн. + 1548,01грн. +
1769,50грн. + 2028,45грн. + 979,01грн. + 1640,00грн. +1430,
71 грн. + 2147,80грн. + 1004,25грн.)(кримінальна
справа т.2 а.с.19; т.4 а.с.44, 47, 50, 52, 55, 58, 61, 64)

Вимоги позовної заяви, щодо суми
1590,90грн. не підтверджені належними
доказами.

У відповідності до положень ст.ст.10, 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Судом першої інстанцій досліджено
обставини справи в цій частині повно,
зібраним доказам дана оцінка.

Рішення суду в частині задоволення
позову щодо стягнення моральної шкоди,
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни або скасування в
цій частині не встановлено. Розмір
відшкодування моральної шкоди
позивачем не оскаржується.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1167 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості
(частини 1, 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

З огляду на зазначене доводи
апеляційної скарги, що тілесні
ушкодження позивачу, який на той час
був працівником правоохоронних
органів, спричинив ОСОБА_3 не
переконливі та спростовуються,
постановою про закриття провадження у
кримінальній справі за актом амністії.

Доводи апеляційної скарги, що
матеріальну шкоду відповідач
відшкодував позивачу під час розгляду
кримінальної справи в розмірі 2000,00грн.
не обґрунтовані, оскільки нічим не
підтверджені.

Доводи апеляційної скарги, що
моральну шкоду він позивачу не
заподіював неспроможні, оскільки
позивач після застосування до нього
насильства став інвалідом ІІ групи.

Доводи апеляційної скарги, що шкоду
позивачу повинен відшкодувати ОСОБА_3 -
необґрунтовані, оскільки останній,
згідно висновку судово-психіатричної
експертизи є неосудним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1186 ЦК України шкода,
завдана фізичною особою, яка в момент
її завдання не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними, не відшкодовується. Якщо шкоди
було завдано особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними у зв'язку з
психічним розладом або недоумством,
суд може постановити рішення про
відшкодування цієї шкоди її чоловіком
(дружиною), батьками, повнолітніми
дітьми, якщо вони проживали разом з
цією особою, знали про її психічний
розлад або недоумство, але не вжили
заходів щодо запобігання шкоді.

Правила даної норми передбачають
вимоги, яким повинні відповідати дані
особи на момент завдання шкоди, тобто
бути повнолітніми та працездатними,
проживати разом з цією особою, знати
про її психічний розлад або недоумство.

Відповідач не довів, що тілесні
ушкодження були спричинені позивачу
неосудним та існування осіб, які за
законом могли б відшкодувати
спричинену шкоду.

Враховуючи вище зазначене рішення
Мар'їнського районного суду Донецької
області від 09 січня 2014 року в частині
стягнення матеріальної шкоди
необхідно змінити та ухвалити в цій
частині нове рішення, щодо стягнення на
користь позивача12994,88грн. В решті
рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Мар'їнського районного суду
Донецької області від 09 січня 2014 року в
частині стягнення матеріальної шкоди
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Донецька Донецької
області, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець сел.
Приболовичи Лельчицького району
Гомельскої області, ІПН НОМЕР_2) у
відшкодування матеріальної шкоди 12 994
(дванадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто
чотири) гривні 88 копійок.

В решті рішення Мар'їнського районного
суду Донецької області від 09 січня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Я.В. Хейло