У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 10 червня 2011 року,
додаткове рішення Макарівського
районного суду Київської області від 15
грудня 2011 року та ухвали апеляційного
суду Київської області від 17 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що згідно з
договором купівлі-продажу від 27 серпня
2008 року належний їй будинок
з господарськими будівлями АДРЕСА_1 був
проданий ОСОБА_4 від її імені на
підставі довіреності ОСОБА_5 Так, 29
травня 2007 року вона видала довіреність
на ім'я ОСОБА_4 для представництва її
інтересів в організаціях та установах,
однак останній вийшов за межі
повноважень, наданих йому даною
довіреністю, незаконно уклав договір
купівлі-продажу та привласнив отримані
за будинок грошові кошти.

Ураховуючи викладене, позивач,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
визнати договір купівлі-продажу від 27
серпня 2008 року недійсним і стягнути на
її користь 50 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 10 червня
2011 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Додатковим рішення Макарівського
районного суду Київської області від
15 грудня 2011 року відмовлено в
позові про повернення спірного будинку
з господарськими спорудами у власність
та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 5 квітня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задоволено та визнано недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 27 серпня 2008
року між ОСОБА_3, від імені якої діяв
ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
Додаткове рішення Макарівського
районного суду від 15 грудня 2011 року
залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 серпня 2012 року
поновлено ОСОБА_5 строк на касаційне
оскарження рішення апеляційного суду
Київської області від 5 квітня 2012
року та відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі з
підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 10 червня 2011
року закрито.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на додаткове
рішення Макарівського районного суду
від 15 грудня 2011 року відхилено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
просять оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_3 та визнати їх
добросовісними набувачами спірного
житлового будинку.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, закриваючи апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 10 червня 2011 року
та відхиляючи їхню апеляційну скаргу
на додаткове рішення Макарівського
районного суду від 15 грудня 2011 року,
виходив із того, що на час відкриття
апеляційного провадження в частині
оскарження рішення Макарівського
районного суду Київської області від 10
червня 2011 року не існувало предмета
апеляційного оскарження, а додатковим
рішенням Макарівського районного суду
від 15 грудня 2011 року не порушено прав і
обов'язків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Проте такого висновку апеляційний суд
дійшов із порушенням вимог
процесуального закону.

Частиною 1 ст. 36 ЦПК України
передбачено, що сторона, в якої за
рішенням суду виникне право заявити
вимогу до третьої особи або до якої у
такому випадку може заявити вимогу
сама третя особа, зобов'язана
повідомити суд про цю третю особу.

З касаційної скарги та доданих до неї
матеріалів убачається, що 16 жовтня 2009
року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі
договору купівлі-продажу придбали у
ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2
частці кожна, який, у свою чергу,
придбав його у ОСОБА_4 Право
власності на будинок зареєстровано за
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належним чином.
Задовго до звернення ОСОБА_3 до суду
зазначений будинок був повністю
перебудований.

Проте суд прийняв позовну заяву ОСОБА_3,
не з'ясувавши, хто на той момент є
власником будинку, та вирішив спір про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного будинку,
укладеного 27 серпня 2008 року між
ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, та
ОСОБА_5, який належав ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
не залучивши останніх до участі у
справі в якості третіх осіб.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, а відповідно до ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Крім того, апеляційний суд порушив
порядок розгляду апеляційної скарги
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що надійшла до
апеляційного суду після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що
якщо апеляційні скарги на рішення або
ухвалу суду першої інстанції були
подані в установлені цим Кодексом
строки, але надійшли до суду після
закінчення апеляційного розгляду
справи або коли строки на подання
апеляційної скарги у зв'язку з
пропущенням їх з поважних причин були
поновлені або продовжені і особа, яка
подала апеляційну скаргу, не була
присутня під час розгляду справи,
апеляційний суд розглядає цю скаргу за
правилами цієї глави.

Залежно від обґрунтованості скарги,
зазначеної в частині першій цієї
статті, суд ухвалює рішення або
постановляє ухвалу відповідно до
статті 307 цього Кодексу. При цьому за
наявності підстав може бути скасовано
рішення або ухвалу апеляційного суду.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_7
та ОСОБА_8 на рішення Макарівського
районного суду Київської області від 10
червня 2011 року, подана до суду після
закінчення апеляційного розгляду
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з
ухваленням судового рішення від 5
квітня 2012 року, підлягає розгляду по
суті з ухваленням рішення або
постановленням ухвали відповідно до
ст. 307 ЦПК України.

За таких обставин у апеляційного суду
не було законних підстав для закриття
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 на рішення Макарівського
районного суду Київської області від
10 червня 2011 року.

Ураховуючи викладене та положення п. 2
ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана
ухвала апеляційного суду про закриття
апеляційного провадження не може
вважатись законною та підлягає
скасуванню, а справа - передачі до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Разом із тим у зв'язку зі скасуванням
ухвали апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року про
закриття апеляційного провадження
підлягає скасуванню й ухвала
апеляційного суду Київської області
від 17 жовтня 2013 року про відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на
додаткове рішення Макарівського
районного суду Київської області від 15
грудня 2011 року, оскільки рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 10 червня 2011 року
за апеляційною скаргою останніх не
переглядалося.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8
задовольнити частково.

Ухвали апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко