У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Рівненського району в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Рівненській
області до Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання незаконним та скасування
рішення сільської ради, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
скасування державної реєстрації та
віднесення земельної ділянки до земель
запасу сільської ради, за касаційними
скаргами Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області та ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор Рівненського
району в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Рівненській області
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що
проведеною прокуратурою району
перевіркою встановлено, що рішенням
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області від 21 вересня 2006 року № 81 «Про
передачу земельних ділянок у
власність» у власність ОСОБА_3 передано
земельну ділянку площею 0,21 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, на підставі якого 18
грудня 2006 року останньому видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,2117 га.

Прокурор вважав, що прийняте рішення є
незаконним, оскільки п.
«а» ч. 3 ст. 83 ЗК України визначено
перелік земель, які не можуть
передаватись у приватну власність. До
таких земель, зокрема, віднесено землі
загального користування населених
пунктів, однак частина земельної
ділянки площею 0,0602 га, яка перебуває у
власності ОСОБА_3 та входить до
загальної площі 0,2117 га, знаходиться до
земель загального користування
(проїзд).

Ураховуючи викладене, прокурор просив
суд поновити строк для звернення до
суду; визнати незаконним та скасувати
рішення Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області від 21 вересня 2006 року № 81 «Про
передачу земельних ділянок у
власність» в частині передання у
приватну власність ОСОБА_3 земельної
ділянки загального користування
(проїзд) площею 0,0602 га; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
18 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_3,
скасувати його державну реєстрацію;
віднести земельну ділянку площею 0,0602
га до земель запасу Обарівської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 5 вересня
2013 року в задоволенні позову прокурора
Рівненського району в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Рівненській
області відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 21 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково: визнано
незаконним та скасовано рішення
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області від 21 вересня 2006 року № 81 «Про
передачу земельних ділянок у
власність» в частині передання у
приватну власність ОСОБА_3 земельної
ділянки користування (проїзд) площею
0,0602 га; визнано недійсним державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку ОСОБА_3 в частині
передання у приватну власність ОСОБА_3
земельної ділянки загального
користування (проїзд) площею 0,0602 га;
скасовано державну реєстрацію
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку ОСОБА_3 в
частині передання у приватну власність
ОСОБА_3 земельної ділянки загального
користування (проїзд) площею 0,0602 га. У
решті позову відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та
Обарівська сільська рада Рівненського
району Рівненської області просять
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не надано суду докази на
підтвердження того, що земельна
ділянка площею 0,0602 га відноситься чи
відносилась до земель загального
користування, та правовстановлюючих
документів на підтвердження даної
обставини, що було б підставою для
визнання незаконним та скасування
оспорюваного рішення сільської ради.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
частково позов, виходив із того, що
частина земельної ділянки загального
користування (проїзд) площею 0,0602 га із
земель комунальної власності передана
в приватну власність громадянина
ОСОБА_3, що суперечить вимогам
земельного законодавства та
генеральному плану забудови с. Обарів
Рівненського району Рівненської
області, відповідно до якого необхідно
використовувати землі житлової та
громадської забудови.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області від 21 вересня 2006 року № 81 «Про
передачу земельних ділянок у
власність» у власність ОСОБА_3 передано
земельну ділянку площею 0,21 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. На підставі
зазначеного рішення 18 грудня 2006 року
ОСОБА_3 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,2117 га, з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд. Згідно з листом Державної
інспекції сільського господарства в
Рівненській області від 21 січня 2013 року
Державною інспекцією сільського
господарства в Рівненській області за
результатами проведення перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Обарівською сільською
радою Рівненського району Рівненської
області встановлено факт передачі в
приватну власність громадянину ОСОБА_3
земельної ділянки загального
користування (проїзду) площею 0,0602 га в
с. Обарів Рівненського району
Рівненської області, що є порушенням
ст. 39, п. «а» ч. 3 ст. 83, ч. 2 ст. 118 ЗК
України. Матеріали перевірки
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області надіслано до прокуратури
Рівненської області для вжиття заходів
прокурорського реагування. Відповідно
до акта перевірки Державної інспекції
сільського господарства в Рівненській
області щодо дотримання вимог
земельного законодавства від 3 січня 2013
року рішення Обарівської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області від 21 вересня 2006 року № 81
прийнято з порушенням положень ст. 39, п.
2 ч. 3. ст. 83, ч. 2 ст. 118 ЗК України, а саме:
частина земельної ділянки загального
користування (проїзд) площею 0,0602 га із
земель комунальної власності передана
в приватну власність громадянина
ОСОБА_3, що суперечить вимогам
земельного законодавства та
генеральному плану забудови
с. Обарів Рівненського району
Рівненської області, відповідно до
якого необхідно використовувати землі
житлової та громадської забудови.

Проте судом не надано правової оцінки
акта перевірки Державної інспекції
сільського господарства в Рівненській
області щодо дотримання вимог
земельного законодавства від 3 січня 2013
року, оскільки державний інспектор не
наділений повноваженнями визначати
склад та цільове призначення землі, або
відносити землі з однієї категорії
землі до іншої.

Так, ч. 1 ст. 20 ЗК України в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Згідно зі ст. 39 ЗК України в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до генерального плану с.
Обарів Рівненського району
Рівненської області загального
наскрізного проїзду - дороги, на
земельній ділянці площею 0,2117 га немає,
проте усі житлові будинки забезпечені
заїздами з доріг загального
користування.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що на земельній
ділянці площею 0,2117 га має бути проїзд
площею 0,0602 га, оскільки це суперечить
вимогам Державних будівельних норм 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» (п. 3.22).

Також відповідно до даних з
погосподарської книги Обарівської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області під житловим
будинком з господарськими будівлями,
які з 20 вересня 2005 року належать ОСОБА_3,
знаходиться земельна ділянка площею 0,21
га. У період 1972-2005 років, до набуття
права власності на будинок ОСОБА_3, за
попередніми власниками цього будинку
(землекористувачами) була закріплена
земельна ділянка площею 0,31 га, з яких -
0,21 га присадибна ділянка, а 0,10 га - для
городництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право

власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Крім того, згідно з довідкою Управління
Держземагентства у Рівненському
районі Рівненської області з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями
від 12 березня 2013 року земельна ділянка
площею 0,2117 га відноситься до земель
житлової та громадської забудови, з
яких 0,1532 га - сільськогосподарські
угіддя - рілля; 0,0585 га - землі під
житловою забудовою. Разом з тим до
компетенції Управління
Держземагентства у Рівненському
районі Рівненської області входить не
тільки ведення даних щодо обліку
земель, але й підстави їх внесення.

Проте судом апеляційної інстанції не
надано належної оцінки довідкам
компетентних органів з відповідними
повноваженнями про категорію та склад
угідь, які були досліджені та покладені
в обґрунтування рішення судом першої
інстанції, при цьому не спростувавши їх
юридичного значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Проте будь-яких беззаперечних доказів
того, що земельна ділянка площею 0,0602 га
- це є дійсно проїзд, ні позивач, ні
третя особа не надали.

Разом із тим апеляційний суд, не взяв до
уваги, що ОСОБА_3 як користувачу
(власнику житлового будинку)
передавалась у приватну власність
органом місцевого самоврядування
земельна ділянка площею 0,2117 га під
будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд із земель
комунальної власності, а не за рахунок
земель державної власності.

Отже, апеляційний суд у порушення ст.
ст. 212-214 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, та дійшов передчасного
висновку про часткове задоволення
позову прокурора.

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Обарівської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 21 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є.
Червинська

В.А. Черненко