Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року Справа №607/2842/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання:
Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, надалі
відповідач, в якому, враховуючи подані
02.04.2014р. уточнення, просить стягнути на
його користь заборгованість в сумі 2000
доларів США в еквівалентні на гривневу
валюту по курсу НБУ станом на дату
ухвалення рішення.

Згідно заяви просить справу розглядати
без його участі, позов підтримує. В його
обґрунтування посилається на
неналежне виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_2
своїх зобов'язань по поверненні
позиченої суми, чим були порушенні
норми законодавства, умови договору
позики та його права, що змусило
звернутися до суду.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомленні належним
чином, заперечень проти позову не
подали, а тому суд в порядку ст.ст. 169, 224
ЦПК України ухвалює заочне рішення на
підстав наявних у справі доказах.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановив наступне.

27 серпня 2013 року ОСОБА_2 взяв у позику в
ОСОБА_1 2000 доларів США. Згідно розписки
даний факт отримання ОСОБА_2 позики
підтвердила ОСОБА_4, проставивши свій
підпис.

У відповідності до положень статей 1046,
1047 Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж саму грошових
коштів. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику грошові кошти у такій самій сумі
у строк та в порядку, що встановленні
договором. Якщо договором не
встановлений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

На адресу ОСОБА_4 11.01.2014р. була
направлена вимога про повернення
коштів, яка залишена без належного
реагування та задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що про
факт неповернення позики ОСОБА_1
06.01.2014р. звертався до Тернопільського
МВ УМВС України в Тернопільській
області.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
факт повернення відповідачем ОСОБА_2
позики не підтверджений матеріалами
справи, оскільки, аналізуючи норми
цивільного законодавства момент
повернення позики може
підтверджуватися розпискою,
прибутковим касовим ордером юридичної
особи чи іншим документом, що
підтверджує факт її повернення. Згідно
ст. 545 ЦК України прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку.

Позивачем долучений до матеріалів
справи оригінал розписки від 27.08.2013р.,
що свідчить про невиконання
відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання по
поверненні коштів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Станом на дату розгляду справи
сторонами не подано, а судом не здобуто
доказів сплати заборгованості, а тому
порушенні права і інтереси позивача
підлягають захисту шляхом стягнення на
його користь із відповідача ОСОБА_2
боргу в сумі 2000 доларів США, що
еквівалентно станом на дату ухвалення
рішення становить 22 220 грн., як такі, що
підтверджені матеріалами справи,
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, не спростовані
належними та допустимими доказами
відповідачем.

Позовні вимоги до ОСОБА_4 до
задоволення не підлягають, оскільки
матеріали справи не містять доказів
отримання також і нею позики по
розписці від 27.08.2013р., чи укладення
договору поруки в рахунок забезпечення
належного виконання ОСОБА_2 зобов'язань
по розписці від 27.08.2013р. і виникнення у
неї солідарного обов'язку по
поверненні позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір відшкодовуються позивачу за
рахунок відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1049, 1050 ЦК
України, ст.ст. 60, 88, 169, 212, 218, 224-226, 233, 294
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 про стягнення із
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості в сумі
2000 доларів США задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг в сумі 2000 доларів США, що
еквівалентно становить 22 220 грн., 243,60
грн. в повернення сплаченого судового
збору.

3. В частині позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення із ОСОБА_4
заборгованості в сумі 2000 доларів США - в
задоволенні відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Тернопільський міськрайонний
суд Тернопільської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дзюбановський
Ю.І.