Справа №
Провадження №2/571/47/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд
Рівненської області в складі: судді
одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі
Крупенко І.І., за участю сторін,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зобов'язання припинити неправомірні
дії, спрямовані на забруднення
земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання
припинити неправомірні дії, спрямовані
на забруднення земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач вказує, що на протязі
чотирьох років він неодноразово усно
та письмово звертався до Рокитнівської
сільської ради Рокитнівського району з
приводу ситуації, яка склалась щодо
знаходження місця для прання білизни
та виливання використаної води після
прання його сусідом ОСОБА_3, жителем
АДРЕСА_1.

За відсутності будь - якого
реагування з боку сільської ради, на
початку 2011 року він звернувся до
головного державного санітарного
лікаря Рокитнівського району,
Рокитнівської райдержадміністрації
та до прокурора району.

Проведеною перевіркою ДЗ
«Рокитнівська районна санітарно
-епідеміологічна станція» було
встановлено порушення п.п. 3.32, 3.33
Державний санітарних норм і правил
«Гігієнічні вимоги до води питного
призначення для споживання людиною» №
2.2.4-170-10 та на підставі Закону України
«Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
було запропоновано ОСОБА_3 припинити
забруднення земельної ділянки
стічними водами, перенести місце
прання на відстань 30 м від шахтної
криниці, а голові Рокитнівської
сільської ради застосувати заходи
адміністративного впливу до сусіда за
забруднення господарського -
побутовими водами санітарно - захисної
зони шахтного колодязя ОСОБА_2

Протягом 2012 року він отримав
відповіді від прокурора району про
відсутність підстав для
прокурорського реагування; головного
державного санітарного лікаря
Рівненської області про те, що фактів
забруднення стічними водами від прання
білизни належної позивачу земельної
ділянки не виявлено, показники води
відповідають вимогам ДСанПі Н 2.2.4 -171-10.

Згідно Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благоустрою населення»
кожна людина має право на споживання
питної води відповідної якості, а
державні санітарні норми та правила
забороняють в радіусі 50 м. від
колодязів діяльність, яка може
призвести до забруднення грунту та
води.

Оскільки на його заяви та скарги ОСОБА_3
не реагує, змушений звернутись за
захистом своїх порушених прав згідно
ст. 55 Конституції України до суду.

Під час судового розгляду справи
позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав з тих же підстав та пояснив,
що земельна ділянка, на якій на даний
час побудувався та проживає
відповідач, належала їхній матері.
Після смерті матері частину земельної
ділянки забрав ОСОБА_3 та розмістив
вбиральню неподалік від його криниці.
Крім того, неподалік від його криниці
знаходиться місце для прання, а
використані води від прання відповідач
постійно виливає на межу. На його
пропозиції перенести вбиральню та
місце для прання в іншу сторону,
відповідач відмовляється. Згідно
досліджень санепідемстанції вода у
колодязі відповідає нормам, але
відповідач постійно забруднює
земельну ділянку використаними
водами, які потім стікають у його
колодязь тому через деякий час вода
стане непридатною для вживання.

Просить зобов'язати відповідача
припинити неправомірні дії, спрямовані
на забруднення його земельної ділянки
шляхом перенесення місця для прання в
іншу сторону.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнали посилаючись на те, що вода з
колодязі позивача придатна для
вживання, що підтверджується
відповідними дослідженнями
санепідемстанції. Згідно норм діючого
законодавства позивач повинен був
розмістити колодязь на відстані 20
метрів від межі, а він його викопав на
відстані 6,8 метра. Вбиральня та місце
для сушіння білизни знаходиться
неподалік межі протягом 34 років, а
використані води від прання
виливаються відповідачем на своїй
земельній ділянці і жодним чином цим не
забруднюється земельна ділянка та вода
у колодязі позивача. Крім того,
земельна ділянка позивача по рівню до
земельної ділянки відповідача
знаходиться вище, тому використані
води від прання ніяким чином не можуть
потрапити у колодязь позивача. Просять
у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_5 дав показання, що
вбиральня та місце для сушіння білизни
побудовані кілька метріввід межі
більше 30 років назад, а позивач
побудував свій колодязь близько 3
років.

Свідок ОСОБА_6 дав показання, що
більше двох років Рокитнівська
сільська рада неодноразово розглядала
звернення позивача ОСОБА_2 щодо
забруднення земельної ділянки його
братом та сусідом ОСОБА_3 Вказана
земельна ділянка належала їхній
матері. У 1982 році відповідач ОСОБА_3
побудувався біля матері, згідно
погосподарської книги було відкрито
нове домоволодіння. Згідно рішення
виконавчого комітету Рокитнівської
сільської ради №29 від 19.09.1996 р. земельна
ділянка площею 0,16 га була передана
безоплатно у власність останньому.

ОСОБА_2 близько трьох років назад,
без відома сільської ради та згоди
власника суміжної земельної ділянки
побудував на своїх земельній ділянці
колодязь на відстані близько 7 метрів
від межі. Місце сушіння білизни ОСОБА_3
знаходиться на відстані близько 15
метрів від колодязя ОСОБА_2 Під час
перевірок, остання проведена кілька
днів назад, фактів забруднення
відповідачем земельної ділянки
позивача не було встановлено.

Також доповнив, що місце для
сушіння білизни являє собою
конструкцію з металевих труб та дротів,
а тому ніяким чином це не може
зашкодити позивачу. Сільською радою
рекомендовано позивачу звести паркан,
попередньо узгодивши з сільською радою
місце його розташування.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Встановлено, що земельна ділянка
позивача ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, належить
позивачу на праві власності в порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_7.

Земельна ділянка межує із земельною
ділянкою відповідача ОСОБА_3, АДРЕСА_3,
яка передана останньому безоплатно у
власність відповідачу відповідно до
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок».

Відповідно ч.4 ст.78 ЗК України
особам (їх спадкоємцям), які мали у
власності земельні ділянки до 15 травня
1992 року( з дня набрання чинності
Земельним кодексом України), земельні
ділянки не повертаються. Тобто,
відповідач ОСОБА_3 на відповідній
правовій підставі володіє та
розпоряджається земельною ділянкою
АДРЕСА_3.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
від 08 квітня 1994 р. кожен громадянин має
право на безпечні для здоров'я і життя
харчові продукти, питну воду, умови
праці, навчання, виховання, побуту,
відпочинку та навколишнє природне
середовище.

Пунктом 3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні
вимоги до води питної,
призначеної для споживання людиною" ,
затверджених наказом МОЗ України від
12.05.2010 року №400 передбачено, що місця
влаштування бюветів, колодязів та
каптажів джерел слід розташовувати на
незабрудненій та захищеній території,
яка знаходиться вище за течією
ґрунтових вод на відстані не менше ніж
30 м від магістралей з інтенсивним рухом
транспорту та не менше ніж 50 м (для
індивідуальних колодязів - не менше ніж
20 м) від вбиралень, вигрібних ям,
споруд та мереж каналізації, складів
добрив та отрутохімікатів, місць
утримання худоби та інших місць
забруднення ґрунту та підземних вод.

Згідно з приміткою 3 пункту 3.25а
Державних будівельних норм 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»,
затверджених наказом
Держкоммістобудування від 17 квітня 1992
р. N 44 (далі - ДБН 360-92), відстань від
артсвердловин та колодязів до окремих
будівель і споруд та інших джерел
забруднення слід приймати 20 метрів.

Відповідно п. 3.31. ДБН 360-92, дворову
вбиральню і компостосховище
рекомендується розміщувати
безпосередньо біля сараю для худоби на
відстані не менше 15 м від житлових
будинків і 20 м від джерела
водопостачання (колодязя), обов'язково
враховуючи напрямок ухилу ділянки.

Аналіз вказаних норм дає підстави
вважати, що при будівництві колодязя
позивач ОСОБА_2 мав врахувати ті
обставини, що на суміжній земельній
ділянці на відстані близько 10 м від
межі знаходиться місце сушіння білизни
та, як він стверджує, місце прання. В той
же час, на відстані близько 6,3 м від межі
та близько 15 метрів від місця сушіння
білизни він побудував колодязь, чим
саме допустив порушення санітарних та
будівельних норм.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
органи виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані утримувати надані в
користування чи належні їм на праві
власності земельні ділянки і території
відповідно до вимог санітарних норм.

Перевірками, проведеними прокуратурою
району, спеціалістами райСЕС та
облСЕС, Рокитнівською сільською радою,
фактів забруднення відповідачем
ОСОБА_3 земельної ділянки водами прання
не встановлено, що підтверджується
відповідними повідомленнями (а.с.7, 8,9-10,
).

Крім того, проведеними дослідженнями
води з колодязя позивача за
органолепничними та хімічними
показниками вода відповідає вимогам
ДСанПіН 2.2.4-171-10, вказане
підтверджується поясненням сторін та
повідомленням головного державного
санітарного лікаря області №ц48-1/1-4 від
10.07.2012 р. (а.с.8).

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про те, що відповідач ОСОБА_3
постійно забруднює водами прання
прилеглу частину його земельної
ділянки, що у подальшому призведе до
забруднення води в його колодязі,
оскільки вказане не підтверджене
належними доказами.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

В силу вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи зібрані по справі
докази та правові норми суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання
припинити неправомірні дії, спрямовані
на забруднення земельної ділянки,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рокитнівський районний суд
Рівненської області протягом десяти
днів з моменту його проголошення. У
разі, якщо рішення проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У випадку не подання апеляційної
скарги у десятиденний строк рішення
набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області
А.Ф.Комзюк

Повний текст рішення складено 27 лютого
2014 року.