Провадження № 2/0274/271/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2014 року
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк",
приватного нотаріуса Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_4 про визнання договорів
недійсними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 пред'явила в
суді позов до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» та приватного
нотаріуса Бердичівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 Просить:
визнати недійсними договір про надання
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528 від 18.02.2008 р., додаткову угоду №1
від 24.03.2008 р. про внесення змін до
договору відновлювальної кредитної
лінії №286/25-528 від 18.02.2008 р.; іпотечний
договір №1 від 18.02.2008 р.; додаткову угоду
№1 від 24.03.2008 р., реєстр №1613, про
внесення змін до іпотечного договору
№1 від 18.02.2008 року; зобов'язати
приватного нотаріуса Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
виключити з реєстру іпотек, запис про
іпотеку заборону відчуження
нерухомого майна - частину цілісного
майнового комплексу: прохідна,
загальною площею 18,4 кв.м. (літ. Б-1), цех
загальною площею 347,5 кв.м (літера Г-2), що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке
було передано у іпотеку за іпотечним
договором від 18.02.2008 р., укладеним між
ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк».

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
18.02.2008 р. між нею та
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
було укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №286/25-528, яким
обумовлено кредитне зобов'язання у
розмірі 700 000,00 грн., строком по 16.02.2018 р.

24.03.2008 р. було укладено додаткову угоду
№1 про внесення змін вказаного
договору відновлювальної кредитної
лінії №286/25-528, якою передбачалось
збільшення максимального ліміту
заборгованості до 800 000,00 грн.

На виконання визначених кредитних
правочинів між ОСОБА_4, як майновим
поручителем та ПАТ «Укрсоцбанк» 18.02.2008
року було укладено іпотечний
договір №1, предметом якого виступало
належне їй на праві власності нерухоме
майно, а саме частина цілісного
майнового комплексу: прохідна та цех,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

24.03.2008 р. було укладено додаткову угоду
№1 про внесення змін до іпотечного
договору, якою передбачалась зміна
заставної вартості предмета іпотеки.

Посилаючись на положення ч.1 ст. 229 ЦК
України просить визнати недійсним
договір відновлювальної кредитної
лінії від 18.02.2008 року та додаткову угоду
від 24.03.2008 року до договору з тих
підстав, що зі сторони ПАТ «Укрсоцбанк»
допущено істотні помилки щодо природи
правочинів.

Помилкою є те, що пунктом 2.1 Договору
відновлювальної кредитної лінії
передбачено, що видача траншів кредиту
проводиться після укладення договорів,
вказаних в п. 1.3 (з майновим поручителем
- іпотечний договір) та п. 3.3.3 (з
позичальником - договір страхування
предмету іпотеки) цього Договору,
шляхом перерахування кредитних коштів
з позичкового рахунку №2203... в
Житомирській обласній філії АКБ
«Укрсоцбанк» на поточний рахунок
Позичальника №2600... в Житомирській
обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», в
межах максимального ліміту
заборгованості, що діє на дату видачі
кредиту (відповідного траншу кредиту)
на підставі письмової заяви
Позичальника.

Кредит вважається наданим в момент
(день) списання суми кредиту (траншів
кредиту) з позичкового рахунку,
зазначеного в п. 2.1 цього Договору, на
підставі письмової заяви Позичальника.

Крім того, сплата процентів та
повернення заборгованості за кредитом
в повній сумі на підставі п. 2.4
вказаного Договору має здійснюватись
на невідомий рахунок №2068..., відкритий в
Житомирській обласній філії АКБ
«Укрсоцбанк».

Зловживання кредитора власними
правами та ігнорування обов'язків
покладених на нього, призвело до
порушень умов п. 3.1 (п.п 3.1.1-3.1.2) Договору,
тому такі помилки унеможливлюють
виконання п. 3.3.6-3.3.7 цього Договору.

Допущені помилки мають істотне
значення для природи правочину, а права
та обов'язки які покладаються на
позичальника умовами укладених
кредитних угод вказують на недбальство
кредитора, який за таких обставин
створює підстави для задоволення
власних майнових інтересів
незаконними шляхами.

Крім того Договором відновлювальної
кредитної лінії були обмежено її
конституційні права, передбачені ст.ст.
22, 41, 48 Конституції України, які мають
бути захищеними у судом, згідно ст. 55
Конституції.

Так в п. 3.3.10 Договору банк поклав на
неї обов'язок - без попередньої
письмової згоди Кредитора не
здійснювати дій на суму, що перевищує 50%
максимального ліміту заборгованості, а
саме: не отримувати кредити в інших
банківських установах; не надавати
гарантій та поручительств; не
обтяжувати своє майно будь-якими
зобов'язаннями.

Посилаючись на положення ч.2 ст. 548 ЦК
України просить визнати недійсними
іпотечний договір №1 від 18.02.2008 р. та
додаткову угоду №1 від 24.03.2008 р. до
вказаного іпотечного договору.

Крім того в заві про доповнення
позовної заяви в частині підстави
позову ( а.с. 51, 52) позивач посилається
на ту обставину, що ПАТ «Укрсоцбанк»
було розкрито інформацію по
кредитному договору, яка є банківську
таємницю, та згідно договору доручення
від 23.09.2012 року борговій агенції
«Пристав» передано дані по кредитному
договору. Цими діями банк застосував
обман всупереч природі даного
правочину, тому Договір про надання
відновлювальної кредитної лінії має
бути визнаний недійсним на підставі ст.
230 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали з
підстав, зазначених у позовній заяві.
Позивачка підтвердила, що вона
отримувала в банку кошти близько 700 000
гривень різними сумами, але не
впевнена, що то були кредитні кошти.
Вона також вносила кошти на повернення
кредиту, але куди ці кошти були
зараховані їй невідомо.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в
судовому засіданні позов не визнав з
тих підстав, що позивачкою не доведено
допущення помилки сторонами, тому
положення ст.. 229 ЦК України не
підлягають застосуванню. Просив крім
того відмовити в задоволенні позову
через пропуск позивачкою строку
давності звернення до суду, оскільки
договори, які оспорює позивачка були
укладені ще у 2008 році.

Відповідач - приватний нотаріус
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явився, про причини неявки не
повідомив.

Третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився,
направив заяву з проханням справу
слухати в його відсутність, вважає, що
позов підлягає задоволенню.

Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.02.2008 р. між
ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528, згідно яким банк надав
позичальнику кредит, який здійснюється
окремими частинами траншами зі сплатою
14,5 % річних в межах максимального
ліміту заборгованості у розмірі 700 000,00
грн., строком повернення до 16.02.2018 року (
а.с. 6-15).

24.03.2008 року між ОСОБА_2 та
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
було укладено додаткову угоду №1 про
внесення змін до договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528, якою передбачалось
збільшення максимального ліміту
заборгованості до 800 000,00 грн. ( а.с. 16-19).

18.02.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ
«Укрсоцбанк» укладено іпотечний
договір №1, згідно яким ОСОБА_4
поручився за виконання ОСОБА_2
виконання зобов'язань по договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528, належним йому на праві
власності нерухомим майном: частиною
цілісного майнового комплексу:
прохідна, загальною площею 18,4 кв. м
(літ. Б-1 ), цех, загальною площею 347,5 кв.м
(Г-2), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
( а.с. 20-23)

24.03.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду
№1 до іпотечного договору № 1 від
18.02.2008 року, якою передбачалась зміна
заставної вартості предмета іпотеки (
а.с. 24-25).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у
письмовій формі ( ст.. 1055 ЦК України).

Позивачка просить визнати недійсним
договір відновлювальної кредитної
лінії №286/25-528 та додаткової угоди від
23.04.2008 року з тих підстав, що банком було
допущено помилку щодо природи
правочину, оскільки в договорові
відновлювальної кредитної лінії не
вказано рахунки на які мають бути
перераховані кредитні кошти та рахунки
на які позичальником мають бути
повернуті кошти та відсотки.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України на момент
вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним
повинна довести, що така помилка
дійсно мала місце, а також що вона має
істотне значення.Не є помилкою щодо
якості речі неможливість її
використання або виникнення труднощів
у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі
сторін зобов'язань, які виникли з
правочину, і не пов'язане з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання
закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

За змістом ч.1 ст.229 ЦК України особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також, що вона мала істотне значення.

Помилка - це неправильне сприйняття
особою фактичних обставин правочину,
що вплинуло на її волевиявлення, за
відсутності якого можна було б вважати,
що правочин не був би вчинений. Для
визнання правочину недійсним як
укладеного під впливом помилки
необхідно, щоб помилка мала істотне
значення.

Позивачка в судовому засіданні не
заперечила, що вона мала намір отримати
кредитні кошти, нею був підписаний
кредитний договір, вона отримувала
кошти в касі банку в сумі приблизно 700
000 гривень. В подальшому вносила кошти
в банк на погашення заборгованості.

Таким чином волевиявлення позивачки
було направлене на отримання кредитних
коштів в розмірі 700 000 гривень, в
подальшому з урахуванням, додаткової
угод від 24.03.2008 року в розмірі 800 000
гривень.

Позивачка не довела у судовому
засіданні, що Договір відновлювальної
кредитної лінії №286/25-528 від 18.02.2008 року
та додаткова угода до договору від
24.03.2008 року укладені під впливом
помилки.

Щодо визнання Договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528 від 18.02.2008 року недійсним з тих
підстав, що п. 3.3.10 Договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528 банк поклав на ОСОБА_2
обов'язок без попередньої письмової
згоди Кредитора не здійснювати дій на
суму, що перевищує 50% максимального
ліміту заборгованості, а саме: не
отримувати кредити в інших банківських
установах, не надавати гарантій та
поручительств, не обтяжувати своє
майно будь-якими зобов'язаннями, суд
зазначає наступне.

Згідно 627 ЦК України сторони є вільними
в укладені договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

На переконання суду вищевказані
положення договору не суперечить
положенням ст. 41 Конституції України
щодо вільного розпорядження майном, ст.
48 Конституції щодо права на достатній
життєвий рівень для себе і своєї сім'ї
та ст.22 Конституції, оскільки заборона
без згоди банку: отримувати кредити в
інших банківських установах, заборона
надавати гарантії та поручительства,
та заборона обтяжувати своє майно
будь-якими зобов'язаннями на суму понад
400 000 гривень є лише додатковими
гарантіями для Банку щодо повернення
ОСОБА_2 кредитних коштів і не тягне за
собою інших правових наслідків, крім
передбачених п. 3.3.10 Договору
відновлювальної кредитної лінії
№286/25-528, у виді сплати штрафу в розмірі
700 гривень за кожне з порушень.

Щодо твердження позивачки про
визнання недійсним договору на
підставі ст. 230 ЦК України, оскільки
Банком, як вона, вважає передано
відомості які містять банківську
таємницю Борговій агенції «Пристав»
(а.с. 51-52), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Факт укладання договору доручення між
ПАТ „ Укрсоцбанк" та Борговою агенцією
„Пристав" від 23.09.2012 року ( а.с. 34) не може
бути підставою для визнання
недійсним, оскільки відповідно до
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину.

Позивачкою не доведено того, що
укладенню кредитного договору
передували зокрема дії працівників
банку, які навмисно ввели її в оману
відносно природи правочину, прав та
обов'язків сторін, чи створили умови,
що перешкоджали вільному формуванню її
волі.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання недійсним
кредитного Договору відновлювальної
кредитної лінії №286/25-52 від 18.02.2008 року,
і не підлягають задоволенню вимоги про
визнання недійними похідних
зобов'язань: іпотечного договору № 1
від 18.02.2008 року та додаткової угоди до
іпотечного договору від 24.03.2008 року на
підставі ч.2 ст. 548 ЦК України.

Щодо вимог про зобов'язання нотаріуса
виключити записи з реєстру іпотек суд
відмовляє, оскільки, крім відсутності
підстав для внесення таких відомостей
до Державного реєстру іпотек через
безпідставність вимог про визнання
недійсним іпотечного договору, -
відповідно ч.3 ст. 5 та ст.. 6 ЗУ „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та ст. 34
ЗУ «Про нотаріат», починаючи з 01.01.2013
року нотаріус не уповноважений
виключати відомості з реєстру заборон
відчуження.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк»,
заперечуючи прости позовних вимог
через їх безпідставність, просив також
відмовити в задоволенні позову через
пропуск строку давності звернення до
суду.

Відповідно до абзацу третього пункту 11
Постанови Пленуму Верховного суду
України „Про судове рішення у
цивільній справі", № 14 від 18.12.2009 року,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою
до ухвалення ним рішення, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Таким чином суд відмовляє в
задоволенні позову через
безпідставність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60, 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк", приватного нотаріуса
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору, додаткової угоди
до договору, іпотечного договору та
додаткової до нього угоди недійсними,
зобов'язання нотаріуса вчинити дії, -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії даного
рішення.

Суддя: