Справа № 448/2234/13
Головуючий у 1 інстанції: Борисенко
Провадження № 22-ц/783/2562/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Судововишнянської міської ради
Львівської області, ОСОБА_4, треті особи
- відділ Держземагенства у Мостиському
районі Львівської області про визнання
недійсним рішення Судововишнянської
міської ради № 40 від 16.03.2007 року про
безоплатну передачу у власність ОСОБА_4
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,10 га та для ведення особистого
селянського господарства площею 0,10 га
по АДРЕСА_1; визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на землю серії ЯЖ № 583683 від
21.07.2009 року, виданого ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,750 га, призначену для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в м.
Судова Вишня Львівської області;
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
землю серії ЯЖ № 583684 від 21.07.2009 року,
виданого ОСОБА_4 на земельну ділянку
площею 0,1000 га, призначену для
будівництва та обслуговування, що
розташована в АДРЕСА_1; зобов'язання
ОСОБА_4 усунути браму та фруктові
дерева зі спільного заїзду, що
розташовані в АДРЕСА_1; стягнення з
ОСОБА_4 на його користь судових витрат
по справі.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що з представленої в судовому
засіданні карти детального плану
забудови м. Судова Вишня станом на 1982
рік, суд прийшов до невірного висновку
про відсутність у ньому відміток про
наявність спільного заїзду немає, що
свідчить про те, що такий був
влаштований самовільно. Зазначає про
те, що спільний заїзд не міг бути
відображений на генеральному плані тих
років через те що, нові плани забудови
не виготовлялись, а спільний заїзд було
влаштовано в 1996 році. Апелянт зазначає
про те, що спільний заїзд відображений
у державних актах та матеріалах
технічної документації по їх
виготовленню, зокрема, в державних
актах на право власності на землю та в
кадастрових планах земельних ділянок
ОСОБА_4, де із східної сторони
передбачено спільний заїзд з вул.
Вишневої, проте в натурі такий
відсутній і є межею з господарством
ОСОБА_6, що підтверджується висновками
постійної земельної погоджувальної
комісії від 24.01.2013 року. З огляду на
зазначене, суд не врахував, що спільний
заїзд з вул. Вишневої в натурі
встановити не можливо, оскільки ОСОБА_4
приватизував його. Апелянт звертає
увагу на те, що судом першої інстанції
не було враховано те, що його матір, яка
була власником успадкованого ним
будинковолодіння, приватизувала
земельну ділянку, площею 0,096 га на
підставі рішення виконкому
Судовишнянської міської ради від 24.05.1996
року №77 із зазначенням у ньому
спільного заїзду. З наведених підстав
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що така не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що позивач всупереч вимогам ст. 60
ЦПК України не надав належних та
допустимих доказів порушення його
прав.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
16.05.1996 року, ОСОБА_7, все своє майно, де б
воно не знаходилось і з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що буде
належати їй на день смерті і на що за
законом матиме право, заповіла у
власність ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцями її майна за
заповітом.

ОСОБА_7 за життя належала на праві
приватної власності земельна ділянка
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,096 га, що розташована в АДРЕСА_2, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю 1-ЛВ
№041108, виданим 21.08.1996 року, а відтак така
відповідно до ст. 1218 ЦК України
належить до складу спадщини і підлягає
спадкуванню спадкоємцями її майна за
заповітом, якими є - ОСОБА_2, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

Згідно з положеннями ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах із збереженням її цільового
призначення. Право позивача на
спадкування майна, належного
спадкодавцю ОСОБА_7, ніким не оспорене.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Відповідно до норми ч.5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття відкриття спадщини та згідно
з ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 01.11.2013 р. ОСОБА_2
визначено додатковий строк в один
місяць для подання до нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини, і
25.11.2013 року ОСОБА_2 подав таку заяву до
Мостиської державної нотаріальної
контори.

Частиною 1 ст. 1298, ч.1 ст. 1299 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини. Якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов»язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна
(стаття 182 цього Кодексу).

Як ствердив ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції свідоцтво про право на
спадщину з переліком спадкового майна,
а саме, на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,096 га, що розташована в АДРЕСА_2, на його
ім»я нотаріальною конторою не
видавалося, право на спадщину ним не
зареєстроване.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь - яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначає
способи захисту громадян на земельні
ділянки, серед яких, визнання прав,
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав, визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, та
інші.

Стаття 126 ЗК України передбачає, що
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж та
цільового призначення, посвідчується
цивільно - правовою угодою, свідоцтвом
про право на спадщину. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Захист цивільних
прав - це передбачені законом способи
охорони цивільних прав у разі їх
порушення чи реальної небезпеки такого
порушення.

Оскільки відповідно до ст. 152 ЗК України
лише власник земельної ділянки або
землекористувач вправі вимагати
усунення будь - яких порушень прав на
землю, а позивач не надав суду
правовстановлюючих документів на
підтвердження належності йому на праві
власності чи користування земельної
ділянки, для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,096 га, що розташована в
АДРЕСА_2, свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого на його
ім»я з переліком спадкового майна, до
складу якого входить згадана земельна
ділянка, доказів на підтвердження
реєстрації права на спадкове нерухоме
майно, а саме, земельну ділянку, колегія
суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.