Справа №2/489/26/14
Ленінський районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
___________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 р.
м.
Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Михайловій А.О.

за участю:

позивач: не з'явилась;

представника позивача: ОСОБА_2;

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: Чорнобривець А.В.;

третьої особи: ОСОБА_2;

представника третьої особи (ОСОБА_3):
ОСОБА_2;

третьої особи (нотаріуса): не з'явився;

За позовом: ОСОБА_4;

До відповідачів:

- Акціонерного комерційного
інноваційного банку "Укр-Сиббанк";

- Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кей-колект";

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів: нотаріуса ММНОМО
ОСОБА_5

про визнання недійсним кредитного
договору, визнання недійсним договору
іпотеки, визнання припиненим договору
поруки, визнання неналежним позивачем.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до
Акціонерного комерційного
іноваційного банку "Укр-Сиббанк" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кей-колект" про
визнання договору іпотеки, укладеного
між ОСОБА_2 і АКІБ "УкрСиббанк"
недійсним та його розірвання, визнання
незаконними дій, визнання договору
поруки, укладеного між нею та АКІБ
"УкрСиббанк" припиненим, розірвання
договору поруки, визнання неналежним
позивачем.

Ухвалою про відкриття провадження у
справі, до участі у справи в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача було залучено ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

Розгляд справи неодноразово
відкладався за клопотанням сторін для
надання їм часу на урегулювання спору
мирним шляхом.

В судовому засіданні від 26.12.2013 р. до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів
було залучено нотаріуса ММНОМО ОСОБА_5

В ході розгляду справи представником
позивача неодноразово уточнювались
позовні вимоги. Згідно остаточних
позовних вимог позивач просить суд
визнати недійсним кредитний договір,
визнати недійсним договір іпотеки,
визнати припиненим договору поруки,
визнати неналежним позивачем ТОВ
"Кей-колект".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що при видачі кредиту
працівники банку ввели її чоловіку в
оману щодо цільового використання
коштів. Окрім того банк ухилився від
нотаріального посвідчення кредитного
договору, а при нотаріальному
посвідченні договору іпотеки не було
отримано її згоди та не визначено
частку чоловіка у предметі іпотеки, яка
є спільною сумісною власністю
подружжя.

Позивач вважає, що вищезазначені
порушення при укладанні кредитного
договору та договору іпотеки є
підставою для визнання їх недійсними.

Окрім того позивач вважає підвищення в
односторонньому порядку банком
процентної ставки за кредитним
договором незаконним, що в свою чергу
на її думку є підставою для визнання
припиненим (припинення) договору
поруки.

У судовому засіданні від 23.01.2014 р.
представник позивача на задоволенні
позовних вимогах наполягав.

Представник відповідача (АКІБ
"УкрСиббанк") в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача (ТОВ
"Кей-коллект") проти задоволення
уточнених позовних вимог заперечував.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

07.04.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір про
надання споживчого кредиту за № 0,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 222 188,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищезазначеним кредитним договором,
ОСОБА_2 уклав із банком договір іпотеки
від 07.04.2008 р.

Окрім того між банком та позивачем було
укладено договір поруки від 07.04.2008 р.

Відповідно до ч.3. ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва у справі № 2/489/1980/13 від
20.09.2013 р. та Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 19.11.2013 р. було
встановлено наступне.

Згідно ч.1 , 3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 230 ч.1 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позову про визнання
кредитного договору недійсним
(кредитний договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008
року, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ
"УкрСиббанк"), суд першої інстанції
правильно виходив з того, що
оспорюваний кредитний договір
укладено сторонами в належній формі, з
дотриманням вимог діючого
законодавства, за вільним
волевиявленням сторін, яке було
спрямоване на реальне настання,
передбачених цим договором, наслідків.

Укладаючи кредитний договір, сторони
за взаємною домовленістю визначили
умови його укладання, на які позивач
погодився, і на час його укладання
вважав такі умови для себе вигідними та
справедливими.

Доказів про те, що Банк навмисно ввів
позивача в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, та заперечував
наявність або замовчував існування
обставин, які б могли перешкодити
вчиненню правочину, позивачем не
надано.

Відповідно до ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним, мається на
увазі саме навмисні дії представника,
тобто він усвідомлює, що вчиняє
правочин всупереч інтересам
довірителя, передбачає настання
невигідних для довірителя наслідків та
бажає (або свідомо допускає) їх
настання.

Не встановлено судом першої інстанції
і підстав для визнання недійсним
кредитного договору як такого, що
укладено за наслідками зловмисної
домовленості, оскільки позивачем не
надано будь - яких доказів на
підтвердження існування факту
злочинної домовленості з
представником Банку, до того ж
зазначений правочин був вчинений
особисто позивачем.

З огляду на вищевикладене доводи
позивачки про введення працівником
банку, який оформляв кредит, в оману
керівництва банку та її чоловіка, як
позичальника, щодо цільового
призначення коштів (мав намір отримати
кредит для підприємницької діяльності,
а оформили як споживчий кредит) та
існування зловмисної домовленості
представника однієї сторони з іншою є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору іпотеки суд вважає
безпідставними з огляду на наступне.

Підставою визнання недійсним договору
іпотеки позивач вважає відсутність її
письмової згоди на передачу в іпотеку
квартири АДРЕСА_1, оформленої на ім'я
ОСОБА_2, оскільки квартира є спільною
сумісною власністю подружжя.

У відповідності до положень ст.ст. 57-60
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог,
докази подаються сторонами.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом було зроблено відповідний запит
до нотаріуса ММНОМО ОСОБА_5 та отримано
нотаріально засвідчені копії
документів на підставі яких
посвідчувався спірний договір, в якому,
зокрема, наявна згода позивачки на
передачу квартири в іпотеку.

Належних доказів протилежного
позивачкою надано не було.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги в частині визнання недійсним
договору іпотеки задоволенню не
підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання
припиненим договору поруки слід
зазначити наступне.

Відповідно до п.2.1. договору поруки від
07.04.2008 р., укладеного між АКІБ
"УкрСиббанк" та ОСОБА_4 передбачено, що
Кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови Основного
договору з Боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
Поручителя. Під "згодою Поручителя"
розуміється візування Поручителем
змін до Основного договору та/або
отримання його письмової згоди з
такими змінами.

Сторонами встановлено конкретний
порядок погодження з поручителем змін
до кредитного договору, що впливають на
обсяг його відповідальності.

За положеннями частини першої статті 559
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Наведеною нормою встановлено
презумпцію припинення поруки в разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, що є підставою для
припинення договору поруки.

Аналогічна правова позиція наявна у
постанові Верховного Суду України від
10.10.2012 року по справі № 6-112цс12, яка є
обов'язковою для застосування судами.

Окрім того, як було встановлено
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва у справі № 2/489/1980/13 від 20.09.2013
р. та підтверджено Рішенням
Апеляційного суду Миколаївської
області від 19.11.2013 року, збільшення ПАТ
"УкрСиббанк" процентної ставки є
незаконним.

З урахуванням вищезазначеного,
оскільки відбулася зміна зобов'язання
без згоди поручителя, внаслідок чого
збільшився обсяг його
відповідальності (було незаконно
збільшено процентну ставку з 15% до 30 %),
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині припинення договору поруки від
07.04.2008 р., укладеного між АКІБ
"УкрСиббанк" та ОСОБА_4.

Позовні вимоги в частині визнання
неналежним позивачем ТОВ "Кей-Колект" у
позові від 28.01.2013 р. у справі № 2/489/878/13
задоволенню не підлягають, як
необґрунтовані та безпідставні,
оскільки зазначене питання повинно
вирішуватись в межах розгляду справи
№ 2/489/878/13.

Витрати по сплаті судового збору,
віднести за рахунок відповідачів
пропорційно задоволеним вимогам,
згідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 212-214 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим договір поруки,
укладений 07.04.2008 року між ОСОБА_4 та
Акціонерним комерційним інноваційним
банком "УкрСиббанк".

3. В решті - відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" та Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Кей-Колект" на користь ОСОБА_4 по 57,35
грн. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текс рішення складено 25.01.2014 р.

Суддя