АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/68/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана представником ОСОБА_3, на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сучасний дім - 1»,
Оболонське районне управління ГУ ДСНС
України у м. Києві про усунення
перешкод у користуванні приміщенням
загального користування,

встановила:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
в якому просила усунути перешкоди у
користуванні приміщенням загального
користування на дев'ятому поверсі
будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
зобов'язати відповідача демонтувати
встановлену цегляну перегородку з
дверима, яка відділяє вихід на маршові
сходи, закласти проріз у несучій стіні
ліфтового холу та привести коридор
загального користування у
першочерговий стан відповідно до
проекту, а також зобов'язати
демонтувати камеру відеоспостереження
в коридорі загального користування.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2013 року
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача демонтувати відеокамеру в
коридорі загального користування -
залишені без розгляду.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 18 грудня 2013 року позов
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 у коридорі дев'ятого
поверху у будинку АДРЕСА_1 демонтувати
встановлену перегородку з дверима, яка
відділяє вихід на маршові сходи,
закласти проріз у несучій стіні
ліфтового холу, та відновити коридор
загального користування у
першочерговий стан відповідно
поверхового плану будинку.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Вказував, що вимога щодо демонтажу
перегородки та закладення прорізу у
стіні не є такою, що випливає з
порушення особистого немайнового
права, а отже на неї повинна
поширюватись позовна давність, яку
пропущено позивачем. Вказував, що
вимога щодо демонтажу перегородки та
закладення прорізу у стіні є такою, що
порушує майнові права на користування
приміщенням загального користування.

Вважає, що суд першої інстанції
помилково вважав доведеним факт того,
що перегородку та проріз у стіні було
споруджено/влаштовано саме
відповідачем, оскільки вказану
перегородку та проріз у стіні було
споруджено/влаштовано іншими
невстановленими особами.

Також, суд першої інстанції не повною
мірою з'ясував обставини, чи дійсно
мали місце порушення правил пожежної
безпеки під час
спорудження/улаштування перегородки
та прорізу у стіні та дійсно існує
технічна можливість проведення
демонтажу перегородки та закладення
прорізу у стіні без негативного впливу
на безпеку експлуатації відповідних
приміщень. Зокрема, судом першої
інстанції було безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
відповідача від 02.10.2013 року про
призначення будівельно-технічної
експертизи з метою належного
з'ясування даних обставин.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача та представник третьої особи
Оболонського РУ ГУ ДСНС України у м.
Києві вважали доводи апеляційної
скарги безпідставними та просили
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_4 є власником квартири
НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору міни від 05.10.2009 року.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить квартира НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до акту, складеного
комісією ТОВ «Сучасний дім 1»,
предметом діяльності якого є надання
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території, 05.10.2009 року,
було проведено огляд загального
коридору 9-го поверху будинку АДРЕСА_1
та встановлено, що власник квартири
НОМЕР_2 провів будівельні роботи, а
саме: встановлено цегляну перегородку
з дверима на загальному коридорі 9-го
поверху та зроблено дверний проріз у
несучій стіні ліфтового холу 9-го
поверху.

17.11.2009 року ОСОБА_2 від ТОВ «Сучасний
дім-1» було вручено припис про демонтаж
перегородки та закладення прорізу у
несучій стіні ліфтового холу, проте
відповідачем зазначений припис не
виконано, у зв'язку з чим щодо ОСОБА_2
було складено протокол про
адміністративне правопорушення від
17.03.2010 року.

Постановою Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації № 15-03/61
про накладення адміністративного
стягнення було встановлено факт
порушення ОСОБА_2 вимог ст. 150 КпАП
України та п. 4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків.

Відповідно до листа № 26/2091 від 13.11.2013
року Оболонського районного
управління головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у м. Києві, за
результатами перевірки, проведеної
представником відділу організації
запобігання надзвичайних ситуацій та
заходів цивільного захисту в період з 15
по 30 серпня 2013 року, встановлено, що на
9-му поверсі вищевказаного будинку в
загальному коридорі встановлена
перегородка, яка перешкоджає виходу з
квартир поверху на сходову клітину
типу СК1 та видаленню диму з
поверхового коридору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
належних дозвільних документів та
згоди мешканців сусідніх квартир на
встановлення в загальному коридорі
цегляної перегородки з дверима на
загальному коридорі 9-го поверху та
дверного прорізу у несучій стіні
ліфтового холу відповідач не
отримував. На даний період часу ОСОБА_2
не виконав приписів по демонтажу
цегляної перегородки з дверима в
коридорі загального користування та
закладенню прорізу у несучій стіні
ліфтового холу. Враховуючи, що
відповідач здійснив самовільне
встановлення цегляної перегородки, яка
відділяє вихід на маршові сходи, в
приміщенні загального користування, не
маючи на те належних дозвільних
документів та згоди мешканців сусідніх
квартир, дії відповідача визнані судом
неправомірними і такими, що створюють
перешкоди у користуванні цим
приміщенням, чим порушені права
позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
зазначені висновки є законними і
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача є
аналогічними доводам, викладеним в
запереченні на позовну заяву, вони були
предметом розгляду суду першої
інстанції та правильно не були
прийняті до уваги судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України,
власникам квартири у
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також будівлі, споруди, призначені для
забезпечення потреб усіх власників
квартира, а також нежитлових приміщень,
які розташовані у житловому будинку.

Пунктом 1.4.1 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства № 76
від 17.05.2005 року передбачено, що
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства.

Відповідно до п. 1.4.4. Правил,
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що призводять до
порушення тривкості або руйнації
несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, не
допускається. Перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається.

Пунктом 1.4.6. Правил передбачено,
що власник, наймач (орендар) жилого
будинку, жилого чи нежилого у жилому
будинку приміщення, що припустив
самовільне переобладнання або
перепланування, що призводить до
порушення конструктивних елементів
або засобів протипожежного захисту,
зобов'язаний за свій рахунок
привести це приміщення до
попереднього стану.

Доводи представника апелянта про
відсутність в матеріалах справи
доказів тієї обставини, що саме ОСОБА_2
здійснив самовільне влаштування
цегляної перегородки та зробив проріз
у несучій стіні ліфтового холу, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
враховуючи наступне.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеного 17.03.2010 року заступником
генерального директора ТОВ «Сучасний
дім-1» Яковенко Г.Ф., за ст. 150 КпАП
України щодо порушення ОСОБА_2 п.4
Правил користування приміщеннями
житлових будинків, ОСОБА_2 ознайомився
з протоколом та надав особисті
пояснення про те, що «двері встановлено
з метою недопущення забруднення і
засмічення території сторонніми
особами, у тому числі з метою
припинення звалення будівельного
сміття особами, що здійснюють ремонт
інших квартир у будинку. Зобов'язуюсь
дотримати належних умов протипожежної
безпеки».

Враховуючи зміст зазначеного
пояснення, вбачається, що вищевказане
самовільне переобладнання місць
загального користування було вчинене
саме відповідачем, що він особисто
підтвердив і жодних заперечень у
поясненні не висловив, як і не зазначив
про те, що самовільне переобладнання
здійснене не ним, а іншою особою.

Постановою адміністративної комісії
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації від 07.04.2010 року
ОСОБА_2 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 150 КпАП України та накладено штраф у
розмірі 51 грн., при цьому встановлено,
що ОСОБА_2 порушив п. 4 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків - ним встановлено цегляну
перегородку з дверним прорізом та
дверима в загальному коридорі 9-го
поверху та зроблено проріз в стіні біля
ліфтового холу.

Як вбачається з матеріалів справи,
суму штрафу в розмірі 51 грн. ОСОБА_2
сплатив та постанови про притягнення
його до адміністративної
відповідальності не оскаржував, тим
самим визнавши вчинення ним дій,
передбачених ст. 150 КпАП України, яка
передбачає притягнення до
адміністративної відповідальності за
порушення правил користування жилими
будинками.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що суд неповно встановив
обставини справи, не провівши
експертизу для з'ясування, чи дійсно
мали місце порушення правил пожежної
безпеки та чи є технічна можливість
проведення демонтажу перегородки та
закладення прорізу у несучій стіні,
колегія суддів вважає
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки самовільне перепланування
відповідачем було здійснено у
приміщеннях загального користування,
що належать на праві спільної
власності усім співвласникам будинку,
а не особисто відповідачу, та без
отримання згоди співвласників на
проведення такого перепланування і
відповідних дозволів державних
органів.

Відповідно до наявної у матеріалах
справи технічної документації -
викопійовки з поверхового плану,
будинок АДРЕСА_1 було введено в
експлуатацію без виявлених за актом
ТОВ «Сучасний дім-1» від 05.10.2009 року
перепланувань приміщення загального
користування, відтак усунення
наслідків самовільного перепланування
та приведення приміщення загального
користування до попереднього стану не
потребує доказування можливості його
здійснення, оскільки саме попередній
стан приміщення, до порушення його
відповідачем, пройшов відповідну
державну експертизу, був погоджений
відповідними органами та службами при
введенні будинку в експлуатацію.

Актом перевірки додержання вимог
законодавства у сферах пожежної та
техногенної безпеки, цивільного
захисту та контролю за діяльністю
аварійно-рятувальних служб від 30.08.2013
року, складеним інспектором
Оболонського РУ ГУ ДСНС України у м.
Києві, встановлено факт порушення п.п.
4.3.1, 6.2.1 НАПБ А.01.001-2004, п.4.10, 4.16 ДБН
В.2.2.15-2005, а саме - перегородка
встановлена в загальному коридорі, яка
перешкоджає виходу з квартир поверху в
сходову клітину СК1 та видаленню диму з
поверхового коридору. За наслідками
складання акту генеральному директору
ТОВ «Сучасний дім-1» внесено припис про
демонтаж вказаної перегородки.

Твердження представника апелянта про
необхідність застосування строку
позовної давності та відмови у позові з
цих підстав колегія суддів також
вважає безпідставними, оскільки строк
позовної давності на вимоги про
проведення перебудови самочинно
здійснених перепланувань житлового
будинку, прибудови до нього, будівлі,
споруди чи іншого нерухомого майна, а
також про знесення таких об'єктів не
вважається пропущеним незалежно від
тривалості часу, який минув після
закінчення чи початку будівництва,
оскільки таке порушення продовжує мати
місце, тобто є триваючим.

Разом з тим, колегія суддів бере до
уваги ту обставину, що заявляючи про
застосування позовної давності,
представник відповідача тим самим
визнає факт здійснення відповідачем
самовільного перепланування
приміщення загального користування та
порушення ним прав позивача, оскільки
за правилами ст. 267 ЦК України,
застосування наслідків спливу
позовної давності як підстава для
відмови у позові можливе лише у тому
випадку, якщо наявний факт порушення,
але сплив відповідний строк.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що ним допущено
порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: