АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/933/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Катющенко
Доповідач: Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К
30 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Пилипчук В.Є.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на ухвалу
Дніпровського районного суду міста
Києва від 29 листопада 2013 року про
відмову в задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м.Києві ШереметЮ.М. про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику ОСОБА_7 в праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м.Києві Шеремет Ю.М. про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику ОСОБА_7 в праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
Дніпровського районного суду міста
Києва від 29 листопада 2013 року скасувати
та постановити нову ухвалу про
тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань щодо сплати 1 532 234,24
грн. заборгованості та 8000 грн. витрат на
вчинення виконавчого напису приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду є незаконною,
необґрунтованою та постановлена з
порушенням норм процесуального
законодавства. Зазначає, що судом 1-ї
інстанції було грубо порушено
положення ЦПК України, щодо строків
розгляду подання державного виконавця
та не повідомлення належним чином
державного виконавця (заявника) про час
та місце розгляду його подання.
Зазначає, що державним виконавцем до
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_7
було надано належні докази, які
свідчать про умисне ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань при
здійсненні виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник
стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м.Києві Шеремет Юлія
Михайлівна підтримала доводи
апеляційної скарги представника
стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5, просила її
задовольнити.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився,
про день та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір
позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7
отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 1 532 234,24
грн., які зобов'язаний був повернути до
26.06.2013 року. Даний договір був
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований за
№5684.

ОСОБА_7 свої обов'язки за договором
позики не виконав, що призвело до
виникнення заборгованості, а тому
ОСОБА_3 звернувся до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою
про вчинення виконавчого напису.

23.10.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 було вчинено виконавчий
напис про стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 заборгованості за договором
позики в сумі 1 532 234,24 грн.

28 жовтня 2013 року на підставі вказаного
виконавчого напису старшим державним
виконавцем ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
було відкрито виконавче провадження
(ВП №40483494). Також запропоновано
боржнику самостійно виконати
виконавчий напис у строк до семи днів з
моменту винесення постанови.

Цього ж дня, 28.10.2013 року старшим
державним виконавцем ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
(ВП №40483494).

28.10.2013 року державним виконавцем на
адреси УДАІ м.Києва, Державної
реєстраційної служби Головного
управління юстиції міста Києва було
надіслано копії постанов про арешт
майна ОСОБА_7.

Державним виконавцем ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві копії постанови про
відкриття виконавчого провадження та
копії постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження було надіслано на
адресу ОСОБА_7 30 жовтня 2013 року та
отримано останнім 04.11.2013 року, що
підтверджується повідомленнями про
вручення рекомендованих поштових
відправлень.

11.11.2013 року на підставі постанови
державного виконавця ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.10.2013 року (ВП
№40483494) в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно було вчинено
запис про обтяження всього нерухомого
майна ОСОБА_7.

Під час виконавчого провадження
старшим державним виконавцем ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві було надіслано
запити до Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку, ВРЕВ №11,
Головного управління земельних
ресурсів Київської області, Пенсійного
фонду України.

Від ВРЕВ №11 державним виконавцем ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві було отримано
відповідь, що за ОСОБА_7 транспортних
засобів не зареєстровано.

15 листопада 2013 року державним
виконавцем ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
на адресу ОСОБА_7 було надіслано виклик
державного виконавця, яким було
зобов'язано боржника 22.11.2013 року з 15 до 18
год. з'явитися для сплати боргу або
надання підтверджуючих документів про
сплату. Також попереджено, що у разі
неявки до державного виконавця в
зазначений день та час до боржника
будуть застосовані штрафні санкції та
примусовий привід через органи
внутрішніх справ.

З матеріалів справи також вбачається,
що 20.11.2013 року та 25.11.2013 року державним
виконавцем ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
було здійснено вихід за адресою
проживання боржника: АДРЕСА_1, проте на
вимогу державного виконавця двері
квартири ніхто не відчинив. За даним
фактом старшим державним виконавцем
ВДВС Дніпровського районного
управління юстиції у м.Києві було
складено відповідні акти.

27 листопада 2013 року старшим державним
виконавцем ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
звернувся до Дніпровського районного
суду міста Києва з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві
виїзду за межі України.

Своє подання мотивував тим, що з часу
відкриття виконавчого провадження
ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу
жодної суми сплачено не було, на
виклики державного виконавця не
з'являється, а тому такі дії боржника
можливо розцінювати не інакше, як
направлені на вчинення перешкод
державному виконавцю у здійсненні
виконавчого провадження та намагання
уникнути виконання вимог виконавчого
документу.

Постановляючи ухвалу про відмову
старшому державному виконавцю ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м.Києві в задоволенні
подання про тимчасове обмеження ОСОБА_7
у праві виїзду за межі України, суд
першої 1-ї виходив з того, що правові
підстави для задоволення подання
державного виконавця відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Поряд з цим, про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Вирішення питання судом про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до частини першої
статті 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, суду належить
з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо
ухиляється від виконання зобов'язання
в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з поданням
державний виконавець надав суду копії:
договору позики від 19.06.2013 року;
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 від 23.10.2013
року; постанови про відкриття
виконавчого провадження від 28.10.2013 року
(ВП №40483494); постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.10.2013 року (ВП
№40483494); запитів та відповідей
направлених і отриманих державним
виконавцем до різних органів та
установ; виклик державного виконавця
від 15.11.2013 р.; атів державного виконавця.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від виконання зобов'язань, а
саме: не надання у строк, встановлений
державним виконавцем, достовірних
відомостей про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
неявка за викликом державного
виконавця; неповідомлення державного
виконавця про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб тощо, державним виконавцем
суду не надано.

Наявний в матеріалах справи виклик
державного виконавця від 15.11.2013 року не
може свідчити про ухилення ОСОБА_7 від
виконання ним зобов'язань, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про отримання
боржником даного виклику матеріали
справи не містять, як не містять
жодного документу (акта, довідки тощо),
який би засвідчував факт неявки ОСОБА_7
до державного виконавця 22.11.2013 року з 15
до 18 год.

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, що державним виконавцем, за
фактом неявки боржника 22.11.2013 р.,
приймалося рішення про застосування до
ОСОБА_7 штрафних санкцій та/або рішення
про його примусовий привід через
органи внутрішніх справ, які він не
виконав.

Враховуючи вказані обставини, колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ї інстанції про те, що наявні в
матеріалах справи докази не
підтверджують факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань, а тому правові підстави
для задоволення подання державного
виконавця ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві
виїзду за межі України відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції було грубо порушено
положення ЦПК України, що полягає в не
повідомленні належним чином
державного виконавця (заявника) про час
та місце розгляду його подання, колегія
суддів вважає необґрунтованими з
огляду на таке.

Частиною 2 статті 377-1 ЦПК України
встановлено, що суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України встановлено негайний розгляд
справи, що унеможливлює повідомлення
державного виконавця про дату розгляду
подання шляхом направлення судової
повістки з повідомленням про вручення,
державний виконавець може бути
повідомлений про дату судового
засідання у спосіб, передбачений
частинами 5, 6 статті 74 ЦПК (телеграма,
факс), а також кур'єром із зворотною
розпискою, електронною поштою,
телефонограмою.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів повідомлення державного
виконавця ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м.Києві
про дату розгляду його подання. Таке
неповідомлення порушує права та
інтереси державного виконавця, проте
державний виконавець не оскаржує в
апеляційному порядку ухвалу суду
Дніпровського районного суду міста
Києва від 29 листопада 2013 року, зокрема,
і з підстав його неповідомлення.

Крім того, розгляд подання при
відсутності даних про належне
повідомлення державного виконавця,
відповідно до вимог ЦПК України, не є
безумовною підставою для скасування в
апеляційному порядку правильної по
суті ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: