УХВАЛА

іменем україни

22 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українсько-німецьке спільне
підприємство «РІФ» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником - ОСОБА_4, на рішення
Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 9 листопада 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 21 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Українсько-Німецьке
спільне підприємство «РІФ» (далі -
ТОВ«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ») звернулося до суду
з указаним позовом, посилаючись на те,
що між ним та відповідачем були
укладені біржові угоди купівлі-продажу
транспортних засобів № 080507 від 29
лютого 2008 року, № 080508 від 29 лютого 2008
року, № 080509 від 29 лютого 2008 року, № 080612
від 1 березня 2008 року, № 080613 від 1
березня 2008 року, за умовами яких
товариство продало, а ОСОБА_3 прийняв та
зобов'язався оплатити транспортні
засоби загальною вартістю 168 650 грн. 17
червня 2008 року товариство направило
ОСОБА_3 вимогу про виконання
зобов'язань за біржовими угодами щодо
оплати транспортних засобів, однак
відповідач грошові кошти не
перерахував. З урахуванням уточнених
позовних вимог, товариство просило
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у
розмірі 168 500 грн та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 9 листопада 2012
року ТОВ «Українсько-німецьке спільне
підприємство «РІФ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Українсько-німецьке спільне
підприємство «РІФ» суму боргу за
договорами купівлі-продажу
автотранспортних засобів: № 080507 від 29
лютого 2008 року, № 080508 від 29 лютого 2008
року, № 080509 від 29 лютого 2008
року, № 080612 від 1 березня 2008 року,
№ 080613 від 1 березня 2008 року
суму у розмірі 168 650 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку справа
розглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 21 серпня 2013 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_4, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судове рішення апеляційного
суду та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не сплатив вартість
транспортних засобів, які придбав за
біржовими угодами у позивач, а тому у
нього на підставі ст. ст. 526, 610, 612, 615, 692
ЦК України виникло зобов'язання щодо їх
оплати.

З такими висновками погодився й
апеляційний суд,

Проте повністю погодитись із такими
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до договору
(біржової угоди) купівлі-продажу
транспортного засобу № 080507 від 29
лютого 2008 року ТОВ
«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ» продало, а ОСОБА_3
купив за 35 200 грн причеп LOHR C2J02JC, шасі №
НОМЕР_1, 2000 року випуску.

Згідно з договором (біржовою угодою)
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 080508 від 29 лютого 2008 року ТОВ
«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ» продало, а ОСОБА_3
купив за 57 600 грн вантажний сідельний
тягач RENAULT PREMIUM, шасі № НОМЕР_2, 2000 року
випуску.

Згідно з договором (біржовою угодою)
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 080509 від 29 лютого 2008 року ТОВ
«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ» продало, а ОСОБА_3
купив за 35 800 грн вантажний сідельний
тягач RENAULT PREMIUM, шасі № НОМЕР_3, 1999 року
випуску.

Згідно з договором (біржовою угодою)
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 080612 від 1 березня 2008 року ТОВ
«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ» продало, а ОСОБА_3
купив за 10 400 грн вантажний сідельний
тягач IVECO MAGIRUS 440EN, шасі № НОМЕР_4,
1997 року випуску.

Згідно з договором (біржовою угодою)
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 080613 від 1 березня 2008 року ТОВ
«Українсько-Німецьке спільне
підприємство «РІФ» продало, а ОСОБА_3
купив за 29 600 грн вантажний сідельний
тягач RENAULT PREMIUM, шасі № НОМЕР_5, 2000 року
випуску.

При цьому судами не враховано, що
спірний транспортний засіб - вантажний
вантажний сідельний тягач IVECO MAGIRUS 440EN,
шасі № НОМЕР_4, 1997 року випуску,
придбано відповідачем ще у 2005
році за договором № 18/07/05
купівлі-продажу від 18 травня 2005 року, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 4.1.2 вказаного договору
покупець протягом десяти банківських
днів з моменту зарахування суми
передплати на розрахунковий рахунок
позивача здійснює оплату залишку
вартості товару у розмірі 90 тис. грн.

З банківської виписки від 18 липня 2005
року та відповіді ВАТ «СЕБ Банк» від 14
листопада 2008 року № 2-11/453, якою до
відповідача доведено інформацію, що
кредитні кошти у сумі 90 тис. грн
перераховані позивачу в якості сплати
за авто згідно договору від 18 липня 2005
року вбачається, що відповідач
розрахувався з позивачем на вказаним
договором купівлі-продажу сплативши 90
тис. грн.

Крім того, в матеріалах справи
міститься квитанція до прибуткового
касового ордера № 58 від 11 березня 2008
року на 78 650 грн, згідно якої
відповідачем здійснено оплату за
транспортні засоби згідно з біржовими
угодами (договорами) купівлі-продажу
транспортного засобу: № 080507 від 29
лютого 2008 року; № 080508 від 29
лютого 2008 року; № 080509 від 29 лютого 2008
року; № 080612 від 1 березня 2008 року; № 080613
від 1 березня 2008 року.

Зазначена квитанція свідчить про
прийняття до каси підприємства
позивача від відповідача грошових
коштів в сумі 78 650 грн, в якості підстави
плати зазначено: «Доплата за
транспортні засоби згідно біржових
угод № 080507 від 29 лютого 2008
року; № 080508 від 29 лютого 2008 року; № 080509
від 29 лютого 2008 року; № 080612 від 1 березня
2008 року № 080613 від 1 березня 2008 року».
Також дана квитанція містить відбиток
печатки підприємства позивача.

При цьому апеляційний суд не дослідив
зазначені докази, вважаючи їх
неналежними доказами, мотивуючи тим, що
дана квитанція лише за підсумком сум у
сукупності з вище оціненим та
відхиленими банківськими документами
має збіг з ціною позову. За
банківськими документами від 2005 року
сума платежу складає 111 200 грн, що не
узгоджується з біржовими договорами
купівлі-продажу транспортних засобів
від 29 лютого 2008 року та 1 березня 2008
року, за якими жоден з автомобілів не
оцінений у вказану суму.

Також апеляційний суд вважав, що надані
позивачем фінансові документи
завірені іншою печаткою, ніж квитанція
№ 58 від 11 березня 2008 року, а тому не є
належними доказами у справі.

З таким висновком апеляційного суду не
можна погодитись, оскільки чинним
законодавством України не заборонено
юридичним особам мати більше, ніж одну
печатку. До того ж відповідач, вносячи
грошові кошти до каси підприємства
позивача не був і не повинен бути
обізнаний про наявність у підприємства
позивача декількох печаток і не вправі
був вказувати працівнику позивача, яку
саме печатку ставити на фінансових
документах.

Крім того, позивачем не заперечувався і
не спростовувався належним чином факт
отримання суми коштів за вищевказаною
квитанцією та справжність відбитку
печатки на наданій відповідачем
квитанції до прибуткового касового
ордеру № 58 від 11 березня 2008 року
та факту внесення відповідачем
грошових коштів до каси підприємства
позивача на погашення заборгованості
за спірними біржовими угодами у
розмірі 78 650 грн.

Апеляційний суд належним чином вказав
обставини не дослідив, та
необґрунтовано вважав, що надані
відповідачем докази у їх сукупності не
мають взаємного зв'язку і не
підтверджують тих обставин, що
останній сплатив кошти за вказаними
договорами купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційним судом дійсні
обставини справи не досліджено у
встановленому процесуальним
законодавством порядку, без належних
підстав відхилені докази відповідача.

Про вказане порушення закону зазначив
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму судовому рішенні від
19 червня 2013 року при скасуванні
попереднього судового рішення
апеляційного суду, однак апеляційний
суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК
України вказівки суду касаційної
інстанції не виконав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 21 серпня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко