АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3494/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Ремеза В.А.,
Калиновського А.Б.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах»

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 лютого 2014
року по справі

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3 про стягнення
витрат по сплаті страхового
відшкодування в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК
«Інгосстрах») звернулося із
зазначеним позовом та просило
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою
користь в порядку регресу у рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою страхового відшкодування 6016,05
грн., а також стягнути з відповідача
судові витрати.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 лютого
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інгосстрах» посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення, по
суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 28 березня 2010
року відбулась ДТП за участю
застрахованого у ПрАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» автомобіля «DAEWOO
LANOS TF 69 Y», д/н НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_3 та автомобіля «FORD», д/н
НОМЕР_2 під керуванням відповідача
ОСОБА_2, цивільно - правова
відповідальність якого була
застрахована в ПАТ «СК «Країна» за
полісом ВС/9166734 з лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, 25500 грн., франшиза 510 грн.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 09 червня 2010
року відповідача ОСОБА_2 було визнано
винним у скоєнні зазначеної ДТП.
Постанова набула чинності у
встановленому законом порядку (а.с.5).

У результаті ДТП автомобілю ОСОБА_3
було заподіяно матеріальну шкоду у
розмірі 31485,4 грн. Спір стосовно такого
розміру матеріальної шкоди між
сторонами відсутній. Сума страхового
відшкодування до виплати
страхувальнику з урахуванням
визначеної Договором страхування
франшизи на підставі Страхового акту №
И - 3352 від 14 травня 2010 року складає 31006,05
грн. (а.с. 11).

На підставі письмової заяви ОСОБА_3 від
06 травня 2010 року ПрАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» згідно
платіжних доручень №№ 5960, 5961 від 19
травня 2010 року здійснило страхову
виплату на рахунок суб'єкта
господарювання СПД ОСОБА_4, який
виконав ремонт транспортного засобу
(а.с. 4, 13, 52).

З огляду на обставину страхування
цивільно-правової відповідальності
ОСОБА_2, різниця між лімітом
відповідальності (25500 грн.) такої особи
та розміром страхового відшкодування
(31006,05 грн.), що належало до виплати
ОСОБА_3 дорівнює 6016,05 грн., яку позивач
просив стягнути з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції,
посилаючись на положення ст. 27 Закону
України «Про страхування», ст. 993, ч.2 ст.
1187, п.1 ч.1 ст.1188, ст. 1192 ЦК України,
роз'яснення, наведені у п. 27 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», дійшов правильного
висновку, що у позивача виникло право
на відшкодування сплаченої ним
страхової виплати, але ним пропущено
строк позовної давності, про що є заява
відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому, згідно ст.
1192 ЦК України визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
або виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону
України «Про страхування» та ст. 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат, переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

На застосуванні строку позовної
давності під час розгляду справи судом
першої інстанції наголошував
відповідач, що підтверджується його
заявою (а.с.34,35).

Перебіг строку позовної давності у
даному випадку необхідно обчислювати з
моменту виникнення страхового випадку
- 28 березня 2010 року, у той час, як до суду
з позовом позивач звернувся ( згідно
поштового штемпелю) 29 листопада 2013 року
(а.с.22).

Доводи апеляції щодо поважних причин
пропуску строку позовної давності,
оскільки позивачу не було відомо, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК
«Країна», про що він дізнався тільки у
липні 2013 року, є неспроможними та
спростовуються матеріалами справи,
зокрема протоколом огляду колісного
транспортного засобу від 01 квітня 2010
року - автомобіля «DAEWOO LANOS TF 69 Y», д/н
НОМЕР_1, який було складено за участі
представників ПАТ «СК «Країна» та ПрАТ
«СК «Інгосстрах» (а.с.5, на звороті - 7).

На підставі вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, у той
час як доводи апеляційної скарги
зведені до переоцінки доказів та
висновків суду не спростовують, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді