У х в а л а

20 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Савченко В.О.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення
грошової компенсації за належну частку
в праві спільної власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на праві приватної
власності належить 1/8 частина квартири
АДРЕСА_1. Іншими співвласниками
вказаної квартири є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які проживають у спірній
квартирі. Оскільки виділення в натурі
належної йому частки неможливе, а також
відсутня можливість встановити
порядок користування квартирою, тому
позивач просив стягнути з відповідачів
компенсацію за належну йому 1/8 частину
квартири в сумі 50 788 грн,
зазначивши в рішенні, що право
власності на вказану частку квартири
переходить в рівних долях (по 1/24) до
кожного відповідача після повної
сплати компенсації.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 10 квітня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 24 жовтня
2013 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з
інших правових підстав.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 листопада 2013
року у відкритті касаційного
провадження в цій справі за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 10 квітня
2013 року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 24 жовтня
2013 року відмовлено на
підставі п. 5. ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У грудні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. ст.
316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, він надав
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року
у справі про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Відмовляючи у відкритті касаційного
провадження у цій справі ухвалою від 11
листопада 2013 року, суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодився з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
припинення права власності
ОСОБА_3 на належну йому 1/8 частини
спірної квартири, за умови
неможливості сплатити відповідачами
компенсації, призведе до порушення
його прав. Так само й примушування
відповідачів викупити у позивача його
частку за визначеною експертом ціною є
порушенням їхніх прав, оскільки
законодавством не передбачено
можливості набуття права власності у
примусовому порядку. Разом з тим, суд
встановив неможливим застосування до
спірних правовідносин положення ст. 364
ЦК України з огляду на відсутність
об'єктивної спроможності ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виплатити позивачеві
грошову компенсацію.

Проте, із наданого заявником рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року вбачається,
що колегія суддів дійшла висновку про
те, що, виходячи з аналізу ст. 364 ЦК
України та враховуючи положення ст. ст.
21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317,
319, 358, 361 ЦК України, право співвласника
на виділ частки зі спільного майна
шляхом отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи. При цьому
зазначеною нормою передбачено, що
обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Оскільки зі змісту наданого заявником
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року
вбачається, що наведені заявником
доводи містять ознаки, які згідно з
вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставою для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2013 року, зокрема
щодо неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. 364
ЦК України, тому колегія суддів дійшла
висновку про те, що справу необхідно
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення
грошової компенсації за належну частку
в праві спільної власності на квартиру
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї матеріалами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: О.В. Кафідова

І.К. Парінова

В.О. Савченко

О.В. Ступак