Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 427/7721/13-ц
Провадження № 22ц/782/5744/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, третя особа - Державне
підприємство «Свердловантрацит»,за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 11 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 подано до суду
вказаний позов.

У викладенні обставин,якими позивач
обгрунтовував свої позовні вимоги, він
зазначив, що з 12.09.1977 року по 01.09.2003 року
працював на ВП «Шахта «Довжанська» ДП
«Свердловантрацит» у шкідливих
підземних умовах, внаслідок чого
отримав професійне захворювання і за
висновком МСЕК йому первинно 26.12.2002
року встановлено 10% стійкої втрати
професійної працездатності.
Професійне захворювання, набуте під
час роботи на шахті, завдає йому
моральної шкоди. Позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 11 грудня 2013 року
позов задоволено частково, внаслідок
чого стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі 2 000 гривень.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
позивач вважає рішення
необгрунтованим, просить його
скасувати і ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

В поданій апеляційній скарзі
відповідач посилається на порушення
норм матеріального права та ставить
питання про скасування рішення та
ухвалення нового,яким у задоволенні
позову відмовити.

Позивач та представник третьої особи в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього їх повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку.

Представник відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала, доводи апеляційної скарги
позивача не визнала та пояснила, що
позивач зауважує на тому, що він
відчуває фізичні обмеження, не може
швидко рухатися, здійснювати фізичні
вправи та робити фізичну роботу по
дому, став нервовою та дратівливою
людиною. Однак, аналізуючи зміст
трудової книжки вбачається, що з
моменту встановлення втрати
професійної працездатності позивачу,
останній продовжує працювати у
шкідливих умовах праці за тією ж
професією.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухаваши
пояснення представника
відповідача,дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що з копії
трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що
він з 30.09.1998 року по теперішній час
працює на роботах під землею на
підприємствах вугільної промисловості
державного підприємства
«Свердловантрацит».

Відповідно до акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 18.12.2002 р.
на підприємстві «Шахта
«Довжанська-Капітальна» ДХК
«Свердловантрацит», професійне
захворювання у ОСОБА_2 - деформуючий
остеартроз, хронічний бронхіт, виникло
під час виконання робіт в умовах
високої запиленості повітряного
середовища робочої зониёнедостатнього
забезпечення засобами малої
механізації.

Згідно копії довідки МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках позивачу ОСОБА_2 з 26.12.2002 року
встановлено 10 відсотків втрати
професійної працездатності.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП
України, ст.ст.21,28,34 Закону України « Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»ёпри ухваленні рішення
суд керувався ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК
України.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що оскільки Закон
України « Про внесення змін до Закону
України « Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»ё
норми якого скасували обов`язок
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, набрав чинності 20.03.2007
р.,після моменту встановлення позивачу
втрати професійної працездатності,
враховуючи положення статті 58
Конституції України, моральна шкода
позивачу має бути відшкодована
органами Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, враховуючи при цьому,
що позивач, працюючи в тяжких,
шкідливих умовах, міг усвідомлювати
можливість погіршення стану свого
здоров`я, був обізнаний про умови праці,
але свідомо продовжував та на момент
розгляду справи в суді продовжує
виконувати роботи у шкідливих умовах.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги,колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційних скарг -
відсутні.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 (частина
четверта), 46 (частина перша) Конституції
України ( 254к/96-ВР ), Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість діяльності якої
визначають права і свободи людини та
їх гарантії, проголосила право
громадян на належні, безпечні і
здорові умови праці, соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо.

В аналізі судової практики у справах
про відшкодування моральної шкоди,
завданої у зв`язку з ушкодженням
здоров`я під час виконання трудових
обов`язків, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначив про
наступне.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20
грудня 2005 року «Про державний бюджет
України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4
статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини
першої статті 21, частини третьої статті
28 та частини третьої статті 34 Закону
України від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності»
(далі ? Закон № 1105-XIV), якими
обов'язок відшкодування моральної
шкоди покладено на Фонд соцстраху.

Крім того, Законом України від 23 лютого
2007 року № 717-V «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон № 717-V), що набрав чинності
з 30 березня 2007 року, виключено частину
третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка
передбачала право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди.

Отже, відтепер застраховані громадяни,
які потерпіли на виробництві від
нещасного випадку або професійного
захворювання, позбавлені права на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали
відповідно до положень первинної
редакції цього Закону України.

Конституційний Суд України в своєму
Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №
1-32/2008 зазначені зміни до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визнав такими, що
відповідають Конституції України (є
конституційними) з огляду на те, що
право цих громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
статтею 1167 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 237-1
Кодексу законів про працю України їм
надано право відшкодовувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди суди правильно
виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону
№ 1105-XIV в їх сукупності, якими
передбачено, що право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико-соціальної
експертної комісії .

Таким чином, у разі коли право на
відшкодування моральної шкоди
виникало у позивача до 01 січня 2006 року,
тобто до набрання чинності як Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», так і Законом України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було зупинено дію норм, що
передбачали право потерпілих на
відшкодування моральної шкоди, та
Законом України № 717-V потерпілі мали
право на відшкодування моральної шкоди
з Фонду соцстраху, незалежно від
моменту звернення до суду та дати
ухвалення судового рішення з наступних
підстав.

Така позиція судів узгоджується із
судовими рішеннями Верховного Суду
України, які є обов'язковими для всіх
судів України (стаття 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України та
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ і відповідає положенню статті 58
Конституції України. Так, за загальним
правилом про дію нормативно-правового
акту в часі до кожної події, факту чи
відносин застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце,а не на
момент пред'явлення позову.

Також відповідно до частин першої та
другої статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю (тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди) позовна
давність не поширюється. Аналогічні
роз'яснення надано у пункті 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
відповідними змінами).

Таким чином потерпілі мають право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку
втрату працездатності у зв'язку з
травмою на виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено у
період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня
2005 року, тобто під час дії законодавчих
актів, які надавали потерпілим таке
право.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, як роз'яснено в п.п. 9
та 10 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 25 травня 2001 року "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань( фізичних,
душевних,психічних, тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступені зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Довід апеляційної скарги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області про те, що позивачем
не доведено наявність моральної шкоди,
колегія суддів не може прийняти до
уваги,оскільки з огляду на рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
р. № 1-9/2004 р.(п.4.1 ), ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Довід апеляційної скарги позивача про
те, що рішення суду є необгрунтованим,
оскільки позивачем доведено завдання
йому моральної шкоди , колегія суддів
не може прийняти до уваги, оскільки
судом першої інстанції встановлено
наявність моральної шкоди у позивача,
заподіяної внаслідок отримання ним
професійного захворювання під час
роботи у шкідливих для здоров`я умовах
праці,враховуючи ці обставини, а також
характер та обсяг фізичних і душевних
страждань, яких зазнав позивач, їх
тривалість, наслідки отриманого
ушкодження здоров`я, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
розмір відшкодування позивачу
моральної шкоди визначено відповідно
до вимог закону.

Інші доводи апеляційних скарг висновок
суду не спростовують і не є підставою
для скасування рішення суду.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги
мають бути відхилені, рішення суду -
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 ЦПК України,

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області - відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 11 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді