АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/308/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди
В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В.,
Купельського А.В.,

при секретарі :
Гриньовій А.М., Чебан О.М.

за участі: представника позивача
Тимченко О.С., прокурора Лапко О.В.,
представників третьої особи Горен К.З.,
Красуцького К.Б., ОСОБА_4 і її
представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року

у справі за позовом органу опіки та
піклування, Красилівської районної
державної адміністрації до ОСОБА_4, за
участю прокурора Хмельницького району,
треті особи - Хмельницький дитячий
будинок ,,Берізка", Котюржинецька
сільська рада Красилівського району
Хмельницької області про відібрання
малолітніх дітей без позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,колегія
суддів

в с т а н о в
и л а

У вересні 2013 року позивачі звертаючись
до суду з позовом, просили відібрати
малолітніх дітей від матері ОСОБА_4 без
позбавлення її батьківських прав,
стягнути аліменти на користь
малолітніх дітей у розмірі ? її
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дітей відповідного віку.
Зазначали, що у відповідача яка є
матір'ю малолітніх дітей на даний час є
проблеми із житлом, не може забезпечити
належні умови для фізичного та
духового розвитку дітей. На даний час
малолітні діти знаходяться в
Хмельницькому спеціалізованому
будинку дитини ,,Берізка".

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Відібрано малолітню ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 від
матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 без
позбавлення її батьківських прав.
Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на
утримання дітей в розмірі ? частини
всіх видів заробітку, але не менше 30 % на
дитину відповідного віку на особисті
рахунки дітей починаючи з 20.09.2013 року та
до досягнення ОСОБА_7 повноліття.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт з
рішенням суду не погоджується,
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, просить його скасувати
та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог.
Зазначає, що судом неповно з'ясовано
дійсні обставини справа, дана їм
невірна оцінка, порушено норми чинного
українського та міжнародного
законодавства.

________________________________________________________________________
____________

Головуючий у першій інстанції -
Приступа Д.І.

Доповідач - Фанда В.П.

Категорія : 48

Вказує, що вона має право на отримання
від держави соціального житла, але це
право не було задоволено у
встановленому законодавством порядку.
Судом не було враховано вимоги
міжнародного законодавства, яким
передбачено, що малолітня дитина не
повинна, окрім випадків, коли мають
місце виключні обставини, бути
розлученою із матір'ю.

На апеляційному перегляді рішення
суду першої інстанції апелянт та її
представники підтримали вимоги
апеляційної скарги, вважають, що її
слід задовольнити з підстав вказаних у
апеляції.

Представник позивача Тимченко О.С.,
прокурор Лапко О.В., представники
третьої особи Горен К.З., Красуцький К.Б.
апеляційну скаргу не визнали вважають,
що в її задоволені слід відмовити.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування, зміни рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення, в тому числі є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вбачається, що задовольняючи позовні
вимоги та відбираючи двох малолітніх
дітей у матері, суд виходив із того, що
таке необхідно для вирішення матір'ю
житлових питань та наявності третьої
народженої дитини, яка ускладнює
виконання материнського обов'язку
відповідачем.

Однак такий висновок суду не
узгоджується із вимогами діючого
законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько дітей записаний за
вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК
України.

З початку 2012 року відповідач разом із
неповнолітніми дітьми почала
проживати у співмешканця на території
Котюржинецької сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області. 02.03.13 року співмешканець
виселив ОСОБА_4 разом із дітьми зі свого
будинку.

ОСОБА_4 тимчасово, до 18.07.13 року, разом
із дітьми вселилася до іншого будинку,
там же у селі.

26.07.2013 року виконкомом Котюржинецької
сільської ради, з метою уникнення спроб
вчинення непоправних дій щодо своїх
дітей, відсутністю створених належних
умов для утримання, розвитку і
виховання дітей, прийнято рішення про
негайне відібрання малолітніх дітей
без позбавлення її батьківських прав з
подальшим влаштуванням малолітніх
дітей у Хмельницький обласний
спеціалізований будинок дитини
«Берізка».

На час розгляду справи судом першої
інстанції відповідач народила третю
дитину.

Позивачами у позовній заяві чітко не
визначено підстави у відповідності до
яких ставиться питання про відібрання
дітей.

Відповідно до висновку від 20.07.13 року,
який надавався у зв'язку із вирішенням
питання щодо відібрання дітей
Котюржинецькою сільською радою,
органом опіки та піклування
Красилівської РДА вирішено надати
згоду на відібрання малолітніх дітей у
ОСОБА_4, без позбавлення її
батьківських прав. Вбачається зі
змісту цього висновку, що підставою для
вчинення такого висновку були
висловлювання матері до сільського
голови про те, що вона втопить дітей та
себе, якщо він не допоможе їй у
вирішенні житлового питання.

Як слідує із позовної заяви,
позивачами заявлено вимоги щодо
відібрання двох малолітніх дітей від
матері з врахуванням її висловлювань
щодо можливого вчинення відносно себе
і дітей самогубства, наявної затримки у
розвитку дітей.

При розгляді справи судом першої
інстанції не досліджувалося питання
щодо доведеності та підставності таких
висловлювань, причин затримки у
розвитку дітей, наявності виключних
обставин, які б вказували на
необхідність розлучення матері з
дітьми і що таке необхідне в
якнайкращих інтересах кожної дитини.
Позивачами з цього приводу не надано
відповідних доказів.

Відповідно до статті 51 Конституції
України, статті 5 СК України держава
охороняє сім'ю, дитинство, материнство,
батьківство, забезпечує охорону прав
матері та батька, створює умови для
зміцнення сім'ї. Ніхто не може
зазнавати втручання в його сімейне
життя, крім випадків, встановлених
Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.
Сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права
дитини держава має забезпечити, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли за рішенням суду буде
встановлено, що таке розлучення
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року,
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 ст. 170 та ч.1 164 СК
України відібрання дитини від матері,
не позбавляючи її батьківських прав,
може мати місце за рішенням суду, якщо
вона:

ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;

жорстоко поводиться з дитиною;

є хронічним алкоголіком або
наркоманом;

вдається до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують їх до
жебракування та бродяжництва.

Сторони, прокурор визнали, що з боку
відповідача не мало місце жорстокого
поводження з дитиною; вона не є
хронічним алкоголіком або наркоманом;
відповідач не вдається до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушувань
їх до жебракування та бродяжництва.

Позивачі не надали суду першої та
апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини і що
таке потягнуло за собою затримку
розвитку дітей, не набрання дитиною
необхідної ваги з врахуванням віку
дитини.

Таким чином у відповідності до ст.60 ЦПК
України позивачі не довели обставини
на які посилалися як на підстави
позову.

Частиною першою ст.170 СК України також
встановлено, що відібрання дитини від
матері, не позбавляючи її батьківських
прав, може мати місце і в інших
випадках, якщо залишення дитини у неї є
небезпечним для її життя, здоров'я і
морального виховання.

Даючи оцінку висловлюванням матері в
адресу сільського голови, на які
посилаються позивачі, щодо позбавлення
життя дітей, колегія суддів враховує
наступне.

На перегляді справи у апеляційному
суді відповідач ОСОБА_4 заперечила факт
вчинення висловлювань щодо
позбавлення життя своїх дітей. Вказала,
що при наявності у неї б такого наміру,
їй ніхто не перешкоджав вчинити таке.

З приводу обставин на які посилаються
позивачі відсутнє відповідне рішення
органу дізнання щодо наявності у діях
ОСОБА_4 складу відповідного злочину.

Допитані, за клопотанням позивачів,
при апеляційному перегляді рішення
суду, як свідки, медсестра ОСОБА_10,
фахівець із соціальної роботи ОСОБА_11,
директор центру соціальної служби
ОСОБА_12 не підтвердили наявність
висловлювань відповідача у їх
присутності щодо позбавлення життя
саме малолітніх дітей.

Дані свідки підтвердили лише
висловлювання відповідача стосовно
позбавлення самої себе життя, а не
дітей.

Висловлювання відповідача по телефону
щодо позбавлення життя дітей відомі
свідку ОСОБА_11 зі слів сільського
голови. Вчинення таких висловлювань
підтвердив сільський голова
Красуцький К.Б..

Не піддаючи сумніву пояснення
сільського голови у цій частині,
колегія суддів вважає, що об'єктивних
підстав вважати про дійсність такого
наміру не вбачається. При цьому колегія
суддів враховує обставини у яких
опинилася відповідач, зокрема, будучи
вагітною, маючи на руках двох
малолітніх дітей, вона опинилася
фактично без житла і таке
висловлювання було одним із способів
тиску для вирішення житлового питання.

Свідок ОСОБА_13 характеризуючи
відповідача, вказала, що ОСОБА_4 добре
ставилася до дітей, позитивно про них
відзивалася, діти були хоч бідно одіті,
але доглянуті.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 погодилися, що зв'язок матері з
дітьми не втрачений, при наявності
житла та відповідної опіки відповідач
може справитись зі своїми
материнськими обов'язками щодо
належного виховання дітей.

З врахуванням викладеного колегія
суддів рахує можливим не погодитися з
висновком органу опіки та піклування
щодо наявності підстав для відібрання
дітей у відповідача без позбавлення
батьківських прав, оскільки таке не
відповідає інтересам дітей.

Наявність виключних обставин для
розлучення матері з дітьми у судовому
засіданні не знайшло свого
підтвердження.

На час перегляду справи апеляційним
судом відповідач фактично проживає у
АДРЕСА_1, забезпечена житлом з
належними умовами проживання, що
підтверджується довідкою за №166
Соломонівської сільської ради,
договором позички житлового будинку
від 21.02.14 року, актом соціального
інспектування Ужгородського районного
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді від 19.03.14 року.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення про
відмову у відібранні дітей, без
позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову органу
опіки та піклування, Красилівської
районної державної адміністрації до
ОСОБА_4, за участю прокурора
Хмельницького району, треті особи -
Хмельницький дитячий будинок
,,Берізка", Котюржинецька сільська рада
Красилівського району Хмельницької
області про відібрання малолітніх
дітей без позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис
Судді : підписи

З оригіналом згідно : суддя
апеляційного суду
В.П. Фанда