Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/118/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори, що виникають із договорів
позики, кредиту Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

27.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Кіселик С.А.,
Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання дій
протиправними, визнання зобов'язання
виконаним та зобов'язання вчинити
певні дії, визнання кредитного
договору, договору іпотеки такими,що
припинили свою дію,за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Новгородківського районного суду
Кіровоградської області від 15
квітня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк»), про визнання дій
протиправними, визнання зобов'язання
виконаним та зобов'язання вчинити
певні дії, визнання кредитного
договору, договору іпотеки такими, що
припинили свою дію. В обґрунтування
позову вказувала на те, що 25 вересня 2008
року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір №
ОGK, за умовами якого їй надано
кредит на придбання нерухомості у сумі
152 050 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1,67 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 6,60 %
річних від суми зарезервованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно
п.7.2.цього договору з кінцевим терміном
повернення кредиту до 25 вересня 2018
року.

Належне виконання умов кредитного
договору забезпечувалося договором
іпотеки, згідно якого вона передала
в іпотеку банку будинок, що
розташований у АДРЕСА_1.

22 листопада 2011 року вона
достроково погасила кредит. Проте
відповідач в супереч вимогам закону не
повертає їй правовстановлювальні
документи на будинок, мотивуючи тим, що
вона не погасила нараховану комісію за
дострокове погашення кредиту (плата за
резервування ресурсів) в сумі 47 000 грн.

Вважаючи такі дії банку
неправомірними, з урахуванням
уточнень, позивачка просила визнати
неправомірними дії відповідача щодо
визначення до сплати суми
винагороди за резервування ресурсів
(комісії за дострокове погашення
кредиту) за кредитним договором №
ОGK від 25 вересня 2008 року у розмірі
47 000 грн. за період після 22
листопада 2011 року, дати дострокового
погашення кредиту. Визнати її
зобов'язання по вказаному кредитному
договору виконаними у повному обсязі..
Визнати припиненими кредитний
договір від 25 вересня 2008 року №

KGNОGK та іпотечний договір від 17
вересня 2008 року . Зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» повернути їй оригінали
правовстановлювальних документів,
передані нею згідно акту
прийому-передачі від 25.09.2008 року.
Стягнути з відповідача на її користь
судовий збір у розмірі 114,70 грн. та 1200
грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 15
квітня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду як такого, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
просить ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.
Посилається на те, що внесення
позивачкою коштів за тілом кредиту та
відсотками не є повним погашенням
кредиту, оскільки п.4 кредитного
договору прямо передбачена
винагорода за резервування
ресурсів.Відповідно до п.4.4. та п.4.5.
кредитного договору при останньому
погашенні, винагорода за
резервування ресурсів нараховується
за весь час резервування (до дати
погашення кредиту), у випадку повного
погашення кредиту винагорода
сплачується одночасно з останнім
платежем за кредитом. За графіком
винагорода за резервування ресурсів
передбачена з 25.10.2008 року по 25.09.2018 року.
Також відповідач не погоджується з
розміром визначених судом витрат на
правову допомогу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,
Бистрова С.А., який підтримував доводи
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу ОСОБА_2 та її представника,
адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
нарахування винагороди за
резервування ресурсів в даному випадку
повинно здійснюватися у відповідності
з п.3.6. та п.4.2. кредитного договору,
тобто лише до дня повного погашення
кредиту за фактичну кількість днів
резервування коштів, оскільки у
випадку повного погашення кредиту
позичальник виконавши своє
зобов'язання втрачає потребу у
подальшому використанні
зарезервованих коштів. Після
досторкового погащення кредиту,
банк не має підстав для нарахування
винагороди за резервування ресурсів та
вимагати їх сплати.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 10 липня 2013
року рішення суду було залишено без
змін.

Ухвалою суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року ухвала
апеляційного суду Кіровоградської
області від 10 липня 2013 року скасована,
справа передана на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. В ухвалі
суд касаційної інстанції зазначив, що
погодившись із висновками суду першої
інстанції про те, що 22 листопада 2011 року
відбулося дострокове погашення
кредиту позивачкою, у порушення вимог
ст.ст. 60, 212, 214, 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд не перевірив доводів
відповідача щодо простроченої
заборгованості, не спростував їх, не
встановив, чи є непогашений борг, які
платежі входять до складу боргу,
визначеного банком.

Крім того, залишаючи без змін рішення
суду першої інстанції щодо визнання
протиправними дії ПАТ КБ „ПриватБанк"
щодо визначення ОСОБА_2 комісії за
резервування ресурсів у розмірі 47000
грн., апеляційний суд не навів в ухвалі
мотивів, з яких він вважав доведеним
той факт, що банк зобов"язує позивачку
сплатити винагороду за дострокове
погашення кредиту саме у розмірі 47000
грн.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов"язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Судом встановлено, що 25 вересня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2
укладено кредитний договір
№KGNОGK, за умовами п.8.1 якого банк
зобов"язується надати
„Позичальникові" кредитні кошти на
строк з 25.09.2008 року по 25.09.2018 року
включно, у вигляді не поновлювальної
лінії (далі

„Кредит") у розмірі 152050 грн на наступні
цілі: у розмірі 135550 грн. на придбання
нерухомості шляхом: видачі
готівки через касу, а також у розмірі 3900
грн. на сплату винагороди за надання
фінансового інструменту у момент
надання кредиту, 1000 грн. для сплати
страхового платежу страхування майна
за договором страхування майна на
перший рік дії кредиту, 650 грн. для
сплати особистого страхування за
договором особистого страхування на
перший рік дії кредиту, а також 16500 грн.
на сплату страхових платежів у випадку
та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7
даного Договору, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1,67 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 6,60 %
річних від суми зарезервованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно
п.7.2.цього договору.

Згідно п.2.1.3 кредитного договору
Позичальник звертається до банку про
надання йому кредиту на оплату
чергових страхових платежів
відповідно до Договорів страхування,
укладених відповідно до п.2.2.7 даного
договору, і доручає банку щорічно
перераховувати необхідну для цього
суму коштів згідно договорів
страхування. Банк за наявності вільних
коштів здійснює перерахквання
кредитних коштів, у випадку не
пред"явлення Позичальником документів,
що підтверджують сплату чергових
страхових платежів за рахунок інших
джерел, до дат їхньої сплати,
передбачених договорами страхування.

Пунктом 2.2.7 договору передбачено, що у
випадку не подання позичальником
банку підтверджуючого документа про
сплату чергових страхових платежів по
погоджених банком договорам
страхування, банк сплачує страхові
платежі за рахунок кредиту відповідно
до п.2.1.3 договору. Позичальник
зобов"язується погасити суму кредиту,
направлену на оплату чергового
страхового платежу, і сплатити
відсотки за його користування не
пізніше 30 днів з дня перерахування
банком страхового платежу. У разі
непоргашення цієї частини кредиту у
зазначений термін, вона вважається
простроченою і позичальник
зобов"язаний сплатити пеню, відповідно
до п. 5.1 договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
визначено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов"язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Таким чином, згідно умов договору
позивачка ОСОБА_2 зобов»язалася
сплатити банку отриману суму кредиту,
проценти за користування кредитом,
суми винагороди за резервування
ресурсів (комісію за дострокове
погашення), а також сплату страхових
платежів у випадку та в порядку,
передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного
Договору, що і є її зобов»язанням.

Обов'язок відповідача виконувати
належним чином умови укладеного з
банком кредитного договору у
встановлений цим договором строк
передбачено статтями 526, 527, 530
та 1054 ЦК України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги
позивачка ОСОБА_2 в позовній заяві
навела розрахунки, відповідно до яких
вона достроково з 20.10.2008 року по 22.11.2011
року сплатила банку на погашення
кредиту 256245,70 грн., з яких на погашення
тіла кредиту 138927,19 грн., погашення
простроченого тіла кредиту 161,25 грн.,
погашення відсотків 88727,92 грн.,
погашення комісії 27731,15 грн., погашення
простроченої комісії 601,83 грн.,
погашення пені/штрафів 140,37 грн.
Отримавши кредит в сумі 135550 грн. вона
сплатила на погашення тіла кредиту
138927,19 грн. і таким чином боргу по сплаті
тіла кредиту немає, а є переплата в 3377,19
грн.

Факт сплати коштів у вказаних сумах та
на вказані цілі ОСОБА_2 підтвердила і
розрахунком, який надала в апеляційний
суд.

Проте доводи позивачки ОСОБА_2 про
відсутність у неї заборгованості

по кредиту суперечать доказам, які є в
матеріалах справи.

Згідно довідки про погашення за
кредитом від 06.11.2012 року (а.с. 6), яка
видана банком ОСОБА_2 і яка додана нею
до позовної заяви, станом на 22.11.2011 року,
дата на яку позивачка посилається як на
дату повного дострокового погашення
кредиту, за ОСОБА_2 рахується
заборгованість по тілу кредиту в сумі
1411, 95 грн.

Представник відповідача, заперечуючи
проти позову, надав до суду письмові
пояснення, розрахунок суми
заборгованості по кредиту ОСОБА_2 та
виписку по її рахунку.

Із вказаних пояснень вбачається, що
відповідно до п.п. 2.1.3 та 2.2.7 кредитного
договору між сторонами банк за рахунок
кредитних коштів сплатив чергові
страхові платежі за договорами
страхування майна та особистого
страхування за 2009-2011 роки в сумі 4950 грн.,
тому тіло кредиту збільшилося на
вказану суму і становить не 135550 грн., а
140500 грн. Оскільки позивачка сплатила на
погашення тіла кредиту 139088,44 грн., то
сума заборгованості становить 1411,56 грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав копії договорів
страхування та меморіальних ордерів
про перерахунок коштів за договорами
страхування (а.с.166-171).

Не підтверджені належними та
допустимими доказами позивні вимоги
ОСОБА_2 про визнання неправомірними
дій відповідача щодо визначення до
сплати суми винагороди за
резервування ресурсів (комісії за
дострокове погашення кредиту) за
кредитним договором № ОGK від 25
вересня 2008 року у розмірі 47 000 грн. за
період після 22 листопада 2011 року, дати
дострокового погашення кредиту.

Представник банку заперечує наявність
таких вимог та посилається на те, що
вони не підтверджуються ні довідкою
про погашення за кредитом від 06.11.2012
року, ні розрахунком заборгованості за
кредитом ОСОБА_2, в яких зазначено, що
станом на 22 листопада 2011 року, за ОСОБА_2
рахується лише борг по тілу кредиту в
сумі 1411,56 грн. і відсутня
заборгованість зі сплати суми
винагороди за резервування ресурсів
(комісії за дострокове погашення
кредиту).

Пояснення представника позивачки
ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_4, про те, що
сплачені банком суми чергових
страхових платежів за договорами
страхування майна та особистого
страхування за 2009-2011 роки в сумі 4950 грн.,
сплачені за кредитною лінією і не
входять до умов кредитного договору, а
тому не можуть бути віднесені до тіла
кредиту і таким чином відсутня
заборгованість по тілу кредиту,
колегією суддів не можуть бути взяті до
уваги, оскільки суперечать умовам
укладеного кредитного договору між
сторонами.

Пунктом 2.2.7 договору передбачено, що у
випадку не подання позичальником
банку підтверджуючого документа про
сплату чергових страхових платежів по
погоджених банком договорам
страхування, банк сплачує страхові
платежі за рахунок кредиту відповідно
до п.2.1.3 договору.

Крім того, з наданого банком розрахунку
заборгованості за кредитом ОСОБА_2,
вбачається, що щорічно, після сплати
чергових страхових платежів банк
відносив їх на збільшення тіла кредиту
і позивачка проводила погашення
кредиту з урахуванням цих сум.

За положеннями ст. 15 ЦК України 1 кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Позивачка ОСОБА_2 не надала суду
доказів того, що у неї відсутня
заборгованість по кредиту та того, що
банк вимагав від неї сплати суми
винагороди за резервування ресурсів
(комісії за дострокове погашення
кредиту) за кредитним у розмірі 47 000
грн. за період після 22 листопада 2011
року, дати дострокового погашення
кредиту.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та ухвалив помилкове
рішення

через неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
є підставою для його скасування й
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від
15 квітня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання дій публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» протиправними, що
виражаються у визначенні до сплати
ОСОБА_2, суми до сплати за резервування
ресурсів (комісії за дострокове
погашення) за кредитним договором №
ОGK від 25.09.2008 року в розмірі 47000
грн. за період після 22.11.2011 року, дати
дострокового погашення договору,
визнання зобов"язання ОСОБА_2 по
кредитному договору № ОGK від
25.09.2008 року виконаними в повному обсязі,
визнання кредитного договору №
ОGK від 25.09.2008 року, укладеного між
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 виконаним в повному обсязі,
визнання іпотечного договору від
17.09.2008 року, укладеного між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2, таким, що
припинив свою дію, зобов"язання
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
повернути ОСОБА_2 оригінали
правовстановлюючих документів,
переданих нею до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» згідно акту прийому
передачі від 25.09.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати і сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: