АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Грацак Р.М. Провадження №
22-ц/789/367/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевської Н. Є., Гурзеля І. В.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та
його представника адвоката ОСОБА_2,
представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про
стягнення 2798,00 грн. матеріальної та 5000,00
моральної шкоди. В обгрунтування
позовних вимог посилалася на те, що 20
квітня 2013 року внаслідок технічної
несправності шланга до змішувача води
в квартирі АДРЕСА_2 в м.Тернополі, де
проживають відповідачі, була затоплена
належна їй на праві власності квартира
АДРЕСА_1. Внаслідок затоплення було
пошкоджено покриття стелі та стін
кухні та ванної кімнати. Добровільно
відшкодувати завдану затопленням
квартири матеріальну шкоду, яку
висновком експерта оцінено в 2798,00 грн.,
відповідачі відмовляються. Також,
внаслідок затоплення квартири їй
завдано моральну шкоду, що виразилась у
пошкодженні належного на їй праві
власності майна, порушенні звичного
способу життя та необхідності
докладання додаткових зусиль для його
нормалізації, погіршенні стану
здоров'я, яку вона оцінює у 5000 грн.
Просила в судовому порядку стягнути з
відповідачів солідарно в її користь
завдану затопленням квартири
матеріальну шкоду в розмірі 2798, 00 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а
також 1058,40 грн. за проведення
будівельно-технічного дослідження.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
задоволено частково.

Ухвалено стягнути солідарно з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 2798 грн.
матеріальної шкоди, 500 грн. моральної
шкоди та 229 грн. 40 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь
держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 оскаржили його
до апеляційного суду Тернопільської
області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування матеріального та
порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що прийнятий
судом протокол огляду від 12.08.2013р.,
складений слідчим СВ Тернопільського
МВ УМВС України в Тернопільській
області не може бути належним доказом
вини ОСОБА_5 у заподіянні матеріальної
шкоди позивачу, а також на відсутність
інших належних та допустимих доказів
їх вини, і зокрема - акту, форма якого
міститься додатку в № 4 до Наказу № 76
Держжитлокомунгоспу від 29.10.2007 року.
Крім цього, вважає завищеною суму
відновлювального ремонту квартири
позивача, визначену експертним шляхом
з ініціативи ОСОБА_3 поза судовим
розглядом справи та необгрунтованою
відмову суду у його клопотанні про
призначення будівельно-технічної
експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду скасувати і
передати справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення норм
процесуального права в частині
неповідомлення його судом про день і
місце розгляду справи та ухвалення
рішення без його участі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду в частині розміру
моральної шкоди, що підлягає стягненню
в її користь, змінити, посилаючись на
порушення норм матеріального права. На
думку апелянта, судом порушено вимоги
розумності та справедливості при
визначенні розміру моральної шкоди, не
враховано тривалості негативних
наслідків та стягнуто занадто малу
суму моральної шкоди. Також, вважає
незаконним рішення суду в частині
відмови у стягненні з відповідачів в її
користь вартості проведення
будівельно-технічного дослідження у
розмірі 1058 грн. 40 коп.

У судовому засіданні апелянт
ОСОБА_1 та його представник адвокат
ОСОБА_2 подану ними апеляційну скаргу
та апеляційну скаргу ОСОБА_5
підтримали, апеляційної скарги ОСОБА_3
не визнали. Просили рішення суду
скасувати.

Представник апелянта ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну
скаргу своєї довірительки підтримав,
просив рішення суду в частині
моральної шкоди та стягнення судових
витрат змінити, стягнувши з
відповідачів 5000 грн. моральної шкоди та
1058 грн. 40 коп. вартості проведення
будівельно-технічного дослідження.
Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_5 не
визнав, вважає їх безпідставними й
такими, що до задоволення не
підлягають.

Апелянт ОСОБА_5 та відповідач
ОСОБА_6, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, у судове засідання
повторно не з'явилися і про причини
неявки суд не повідомили, що у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України, не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, ознайомившись з матеріалами
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги до
задоволення не підлягають, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову частково, суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту заподіяння матеріальної та
моральної шкоди позивачу внаслідок
затоплення її квартири, що мало місце з
вини відповідачів ОСОБА_6.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та грунтуються на матеріалах справи.

Так, судом встановлено, що
власником квартири АДРЕСА_1 є позивач
ОСОБА_3 (а.с.15).

Власниками квартири АДРЕСА_2 є
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.24).

20 квітня 2013 року мало місце
затоплення квартири АДРЕСА_1 з квартири
АДРЕСА_2, розташованої поверхом вище,
внаслідок розриву шланга
водопостачання в кухні останньої (а.с.20,
27-39).

Згідно висновку № 5610/13-22
будівельно-технічного експертного
дослідження від 14.11.2013 року, вартість
відновлювального ремонту квартири
позивача складає 2798, 00 грн. (а.с.8-13).

Крім цього, в суді апеляційної
інстанції встановлено, що зі згоди
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в їх квартирі АДРЕСА_2,
без реєстрації проживають донька з
зятем - відповідачем ОСОБА_1

Частина 4 ст.319 ЦК України
передбачає, що власність зобов'язує.

У відповідності до ч.3 ст.386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2
ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст.1190 особи, спільними
діями яких було завдано шкоди, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілим.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши, що затоплення
квартири позивача мало місце з вини
власників квартири, розташованої
поверхом вище, суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку про
покладення солідарної
відповідальності за шкоду, заподіяну
позивачу внаслідок цього затоплення на
відповідачів ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
в частині неповного з'ясування судом
першої інстанції обставин справи, що
полягає у відмові суду в його
клопотанні про призначення
будівельно-технічної експертизи на
предмет встановлення причин
затоплення на увагу колегії суддів не
заслуговують, оскільки факт затоплення
квартири позивача саме з
вищерозташованої квартири, що належить
відповідачам ОСОБА_6, підтверджений
матеріалами справи. Даного факту в ході
судового розгляду справи не заперечив
й сам відповідач ОСОБА_1, детально
розповівши у судовому засіданні 18.12.2013
року як саме сталося затоплення. Факт
затоплення відповідач ОСОБА_1
підтвердив також своїми діями,
пов'язаними з намаганням укласти
мирову угоду в ході судового розгляду
справи, що полягала у написанні
позивачу відповідної розписки про
зобов'язання провести ремонт. А тому,
доводи апелянта ОСОБА_1 та його
представника в частині
непідтвердження позивачем факту
затоплення належними та допустимими
доказами - актом, форма якого міститься
додатку в № 4 до Наказу № 76
Держжитлокомунгоспу від 29.10.2007 року,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки сама по собі відсутність
даного акту не спростовує факту
затоплення, визнаного позивачем. З
причин часткового визнання
відповідачем ОСОБА_1 позовних вимог
(зокрема, факту затоплення), відмова
суду у клопотанні відповідача в
частині визначення причин затоплення,
на думку колегії суддів, є такою, що
повністю відповідає вимогам
процесуального закону.

Твердження апелянта ОСОБА_1, що
затоплення могло мати місце з інших,
незалежних від відповідачів ОСОБА_6
причин (з вини продавця крану, зокрема)
є припущенням, оскільки не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами, а тому підставно
не взяті судом до уваги. При цьому,
колегії суддів, враховує й факт
відсутності в суді на день розгляду
даної справи позову ОСОБА_6 до
організації-виробника чи виконавця
надання послуг. Більше того, як пояснив
в ході апеляційного розгляду справи
відповідач ОСОБА_1, йому не відомо
місцезнаходження прорваного шланга, що
в свою чергу взагалі унеможливлює
встановлення причин затоплення без
дослідження самого предмета (шланга).

Виходячи з того, що власність
зобов'язує, саме на відповідачів ОСОБА_6
покладено солідарний обов'язок по
утриманню квартири та усіх її
комунікацій в належному стані. З цих
підстав не заслуговують на увагу
доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що
ОСОБА_6, які фактично проживали за іншою
адресою, не було відомо про факт
затоплення.

На думку колегії суддів,
презумпція вини, передбачена ч.ч.1, 2
ст.1166 ЦК України у деліктних
правовідносинах, в процесі розгляду
даної справи відповідачами не
спростована, а тому є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Доводи апелянта ОСОБА_1 в частині
завищення експертом ОСОБА_7 розміру
збитків також в ході розгляду даної
справи не знайшли свого підтвердження.
Будучи попередженим про кримінальну
відповідальність при дачі пояснень за
викликом суду, експерт ОСОБА_7 на
спростування тверджень апелянтів
вказав, що незважаючи на розмір плям
від залиття на тій чи іншій стіні,
ремонту підлягає уся поверхня кімнати,
оскільки у випадку пофарбування
окремої стіни кухні чи ванної кімнати
різниця між пофарбованими та
непофарбованими поверхнями буде
візуально помітною. Крім цього, як
зазначив експерт, він не міг
обраховувати вартість ремонту в
залежності від того хто його проводить
(фізична чи юридична особа), оскільки на
час обстеження ремонт зроблений не був
і йому не відомо, хто такий проводитиме.
Таким чином, з врахуванням того,
висновок дослідження щодо визначення
розміру збитків є обгрунтованим,
мотивованим і таким, що не суперечить
матеріалам справи, даний висновок
сумнівів у колегії суддів не викликає.
Докази, які б спростовували вказаний
висновок чи вказували на конкретні
порушення при обчисленнях, проведених
експертом, відповідачі не надали.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини.

П.3 ч.2 ст.23 ЦК України передбачає,
що моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

А ч.3 цієї ж статті передбачає, що
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди, а
також з урахуванням інших обставин, кяі
мають істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи встановлені судом
обставини та вимоги закону, суд першої
інстанції підставно прийшов до
переконання, що позивачу з вини
відповідача заподіяно й моральну
шкоду.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, суд обгрунтовано прийняв до
уваги характер і обсяг моральних
страждань позивача, наслідки, завдані
затопленням його квартири
(пошкодженням належного йому на праві
власності майна), істотність вимушених
змін у його життєвих стосунках, а тому
відповідно до вимог розумності та
справедливості визначив розмір
морального відшкодування в сумі 500 грн.
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
в цій частині, на думку колегії суддів,
є безпідставними.

Колегія суддів також
погоджується й з висновком суду про
безпідставність стягнення з
відповідачів в користь позивача
вартості будівельно-технічного
дослідження, як таким, що відповідає
вимогам ч.3 ст.79 ЦПК України (витрати на
проведення будівельно- технічного
дослідження не входять до переліку
судових витрат, що передбачений даною
статтею, а судова експертиза у даній
справі не призначалася).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 в
частині порушення судом норм
процесуального права (не повідомлення
його про час розгляду справи та
ухвалення рішення без його участі), на
увагу колегії суддів не заслуговують,
оскільки вказані порушення не є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, відповідач вправі був
реалізувати, надані йому процесуальним
законом права в суді апеляційної
інстанції, чим також не скористався.

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1,2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325
ч.1 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська