Справа № 314/4863/13-ц
Провадження № 2/314/120/2014
Повне рішення, складено 29 січня 2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ
24 січня
2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому вимагає
визнати дійсним укладений з
відповідачем договір позики від 22.04.2010
року на суму 22000 доларів США, та
стягнути з відповідача грошові кошти,
передані за цим договором, а також 3 %
річних та втрати від інфляції, всього
на суму 218532 гривні 60 копійок, а також
судові витрати у справі.

Як зазначив позивач у своїй позовній
заяві, 22.04.2010 року відповідач ОСОБА_2
позичив у нього грошові кошти у розмірі
23500 доларів США, про що склав дві
розписки на 22000 долари США та 1500 доларів
США; згідно цих розписок, відповідач
зобов'язався повернути борг до 01.09.2010
року, проте цього не зробив; у зв'язку із
цим позивач й звернувся до суду, при
цьому вимагає стягнути з ОСОБА_2
основний борг у розмірі 185337 гривень 25
копійок, 3 % річних у розмірі 15773 гривні 65
копійок та втрати від інфляції у
розмірі 17421 гривень 70 копійок.

Під час судового розгляду справи
позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3 підтримали позов. При цьому
позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що надавав
ОСОБА_2 грошові кошти для організації
тваринницької ферми, проте гроші були
витрачені невідомо куди, у зв'язку з чим
він став вимагати від відповідача їх
повернення; оскільки відповідач
повернути гроші не зміг, вони оформили
передачу цих грошей як позику, про що
відповідач написав розписки, але й
після цього гроші повернуті не були.
Представник позивача, підтримуючи його
вимоги, пояснив суду, що факт передачі
грошей підтверджений розписками,
просить задовольнити вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_4 позов не визнали.
Відповідач у судовому засіданні,
зокрема, стверджував, що позивач надав
суду неправдиві відомості, ніяких
грошей він у позивача не займав, а
розписки написав під впливом погроз та
насильства з боку позивача, які
надходили йому та його родині.
Представник відповідача також
послалася на те, що позивач пропустив
строк позовної давності, просить
застосувати його при вирішенні спору, а
розписки складені з порушенням вимог
закону - не зазначені повні анкетні
дані учасників позики, не визначена
валюта зобов'язання, тому розписка не
може підтверджувати, що були передані
якісь гроші; відповідач та його
представник просять у позові
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані йому докази, підстав
для задоволення позову не знаходить.

Так, на підтвердження факту передачі
грошей у позику позивач надав суду дві
розписки (а.с.4, 5). За змістом однієї з
них, ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 гроші в сумі
22000 "доларів", а за змістом іншої - гроші
в сумі 1500 "доларів"; при цьому у розписці
не міститься відомостей про те, у
валюті якої саме держави були передані
грошові кошти (долари США,
австралійські долари, канадські долари
тощо).

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до чч.1, 2 ст.533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Таким чином, за змістом зазначених
положень закону, у разі укладення
договору позики грошових коштів з
визначенням їх еквіваленту в іноземній
валюті, така валюта має бути чітко
визначена таким чином, щоб можливо було
встановити її офіційний курс. Оскільки
у розписках відсутня вказівка, валюта
якої саме держави визначена як
грошовий еквівалент, ці розписки не
можуть вважатися доказом укладення
договору позики та виконання його
позивачем, оскільки у них фактично
відсутні дані про предмет договору
позики, що є суттєвою умовою цього
договору, неможливо встановити, що саме
було передано згідно цих розписок
відповідачу. Інших доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач суду не надав.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, при цьому докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, у задоволенні
позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд Запорізької
області.

Суддя
А.В.
Кофанов

24.01.2014 року

29.01.2014