Справа № 421/2951/13-ц
Провадження № 2/421/44/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Первомайський міський
суд Луганської області

в складі: головуючого судді
Русанової Т.Т.,

при секретарі
Кузьменко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Первомайська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Первомайськвугілля» про визнання
протиправними наказів про
застосування дисциплінарного
стягнення, поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
який змінював та уточнював,
посилаючись на те, що наказом № 14/к від
16.01.2012 р. він був прийнятий на посаду
начальника виробничої дільниці
Техкомплексу на поверхні у
відокремлений підрозділ Шахта
«Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля».

Відповідно до наказу № 338к від 19.10.2012 р.
його переведено майстром виробничої
дільниці Техкомплексу на поверхні.

10.10.2012 р. наказом № 600 за невиконання
посадової інструкції 09.10.2012 р. на нього
накладено дисциплінарне стягнення -
оголошено догану.

03.12.2012 р. наказом № 728 за порушення вимог
Посадової інструкції для майстра
дільниці ПТК 30.11.2012 р. на нього знов
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани та направлення до
учбового пункту шахти для повторного
навчання без відриву від виробництва.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Однак, у порушення вказаних вимог
законодавства, будь-які письмові
пояснення щодо вичинених ним
правопорушень від нього не
відбиралися, про винесені стосовно
нього накази № 600 від 10.10.2012 р. та № 728
від 03.12.2012 р. про накладення
дисциплінарних стягнень керівництвом
підприємства, де він працював, він не
повідомлявся, та з ними не
ознайомлювався.

Із власних джерел йому стало відомо про
існування наведених вище наказів, та
скориставшись своїм правом,
передбаченим ст.150 КЗпП України, 11.01.2013
р. та 16.01.2013 р. звертався до
Первомайського міського суду з
позовами про скасування наказів № 600
від 10.10.2012 р. та № 728 від 03.12.2012 р. про
накладення на нього дисциплінарних
стягнень. Відповідач по справі після
внесення ним вказаних позовних заяв
добровільно скасував накази про
накладення на нього дисциплінарних
стягнень, а саме наказом № 83 в.о.
директора ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_2 від 25
січня 2013 р. скасовано наказ № 600 від
10.10.2013 р., наказом № 84 в.о. директора ВП
шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_2 від 25
січня 2013 р. скасовано наказ № 728 від
03.12.2012 р. через відсутність у наказах
конкретних порушень та не з'ясування
питань, чи входять ці порушення до кола
його посадових службових обов'язків.

Але, в той же час, всупереч власним
висновкам, без встановлення нових
обставин щодо порушень, в.о. директора
ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_2
безпідставно видає нові накази: наказ
№ 702 від 05.07.2013 р., яким скасовує свій же
наказ № 83 від 25.01.2013 р. «Про скасування
дисциплінарного стягнення» стосовно
нього та наказ № 741 від 08.07.2013 р., яким
скасовує свій наказ № 84 від 25.01.2013 р.
«Про скасування дисциплінарного
стягнення» стосовно нього. Із
вказаними наказами в.о. директора ВП
ОСОБА_2 він також не був ознайомлений,
що є порушенням діючого законодавства
про працю.

Разом з тим, скасовуючи накази № 83 та №
84 від 25.01.2013 р. наказами № 702 та № 741 від
липня 2013 р. відповідач фактично
притягнув його до дисциплінарної
відповідальності за порушення
трудової дисципліни, які мали місце 9
жовтня 2012 р. та 30.11.2012 р., тобто після
спливу передбаченого ст. 148 КЗпП
України строку для накладення
дисциплінарного стягнення, а саме, що
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення. Дисциплінарне стягнення не
може бути накладене пізніше шести
місяців з дня вчинення проступку.

Однак, не зважаючи на свої явно
незаконні дії при скасуванні Наказів №
83 та № 84 від 25 січня 2013 р. «Про
скасування дисциплінарних стягнень»,
в.о. директора ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_2 11 липня 2013
р. видає наказ № 542-к про звільнення
його з посади за систематичне
порушення своїх трудових обов'язків
згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

З метою поновлення своїх порушених
прав він був змушений звернутися до
Первомайського міського суду із
позовною заявою про визнання
протиправними наказів про
застосування дисциплінарних стягнень
та поновлення на роботі.

Відповідач в особі в.о. директора ВП
шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля», не дочекавшись
рішення суду, 18 липня 2013 р. видав наказ
№ 802, яким скасував наказ № 542-к від
11.07.2013 р. «Про звільнення» його згідно з
п.3 ст.40 КЗпП України, та його допущено
до роботи на займаній посаді до
звільнення.

Згідно з наказом № 802 від 18.07.2013 р., перед
його звільненням він не повідомив
керівництво шахти про скасування судом
наказу № 600 від 10.10.2012 р. та наказу № 728
від 03.12.2012 р.

Вказана обставина, а саме посилання в
наказі № 802 від 18.07.2013 р. на скасування
наказів про накладення на нього
дисциплінарних стягнень судом,
свідчить про формальний, поверхневій
підхід відповідача при вирішенні
питання законності його звільнення, а
саме, відповідачем не взято до уваги, що
судове рішення в цій частині не
виносилось, та накази про накладення на
нього дисциплінарних стягнень № 600 від
10.10.2012 р. та № 728 від 03.12.2012 р., були
скасовані тією ж особою - в.о. директора
ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_2 - наказами
№ 83 та № 84 відповідно від 25.01.2013 р., які
ним же були скасовані відповідно
наказами № 702 від 05.07.2013 р. та № 741 від
08.07.2013 р. Тобто, вказані обставини
виключають відповідність дійсності
посилань ОСОБА_2, в своїх наказах про
його неосвіченість про існування
наказів № 83 та № 84 від 25.01.2013 р., якими
він скасував накази про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності.

Однак, у продовження своїх явно
незаконних дій, порушуючи його трудові
права, відповідач в особі в.о. директора
ОСОБА_2 ВП Шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» 2 серпня 2013 року
видає Наказ № 919 про звільнення
позивача з посади майстра дільниці
технологічного комплексу поверхні ВП
Шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» згідно п. 2 ст. 41
КЗпП у зв'язку із втратою довіри. При
цьому, в наказі відповідач посилається
тільки на одне порушення - виявлення
перевантаження вугіллям вагону, яке
станом на теперішній час залишається
недоведеним.

Крім того, в нього є всі підстави
вважати факт перевантаження взагалі

недоведеним, оскільки не було
встановлено розмір перевантаження
вагону у передбаченому порядку, а саме,
не проведено взвішування вагону
організацією, або особою, яка має на це
відповідні дозволи, разом з вугіллям,
вага якого буцімто не відповідала
нормативам, та не встановлено, яка маса
вугілля повинна була загружатися 01.07.2013
року у даний вагон, не складено при
цьому відповідний Акт вивішування.
Також, відповідачем взагалі не взято до
уваги, що ніяких вказівок на
завантаження певної маси вугілля він
не надавав, все проводилось
працівниками шахти самостійно.

На порушення порядку взвішування також
вказують Акт про вигрузку горної маси
з залізничних вагонів від 01.07.2103 року,
згідно якого працівниками
підприємства відповідача самостійно,
без залучення уповноважених на те осіб
проведено вигрузку вугілля з вагону,
вага якого склала 6 тонн (вага вказана
без посилання на спосіб її вивішування
та ваги), та Акт про перевіс горної маси
від 03.07.2013 року, який містить ті ж самі
порушення порядку взвішування та вже
вказано як перегруз 5 тон 660 кг вугілля.
Тобто відповідачем зовсім не
встановлювався факт перевантаження, на
що також вказує суттєва різниця ваги у
складених ним актах.

Згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України, трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Розірвання договору у даному випадку
проводиться з додержанням вимог ч. 3 ст.
40, а також вимог ст. 43 цього кодексу.

Відповідно до мотивувальної частини
наказу № 919 від 2 вересня 2013 року про
його звільнення, 1 липня 2013 року під час
робочої зміни ним, майстром дільниці
технологічного комплексу поверхні ВП
Шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля», було допущено
перевантаження залізничного вагону на
5,560 т, що і стало підставою його
звільнення згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП
України.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України,
ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана покаранню, доки її
вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду, що набрав законної сили.

Також, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 7 КпАП
України, ніхто не може бути підданий
заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності із законом.

Однак, у порушення вказаних вимог
діючого законодавства його вина у
вчиненні наведеного порушення не була
доведена правоохоронними органами, а
саме, його не було притягнуто ні до
адміністративної, ні до кримінальної
відповідальності за даним фактом.

Відповідно до п. п. 18, 28 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06.11.1992 року при розгляді
справ про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідальність
законові.

При розгляді справ про поновлення на
роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3
ст.41 КЗпП України, судам слід
враховувати, що розірвання трудового
договору з цих підстав не є заходом
дисциплінарного стягнення. Разом з тим,
при вирішенні справ про звільнення з
цих підстав суди мають брати до уваги
відповідно час, що пройшов з моменту
вчинення винних дій, наступну
поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. При
встановленні у передбаченому законом
порядку факту вчинення працівниками
розкрадання, хабарництва і інших
корисливих правопорушень ці
працівники можуть бути звільнені з
підстав втрати довір'я до них і у тому
випадку, коли зазначені дії не
пов'язані з їх роботою.

Таким чином, наявні підстави вважати
наказ № 919 від 2 серпня 2013 року в.о.
директора шахти «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» ОСОБА_4 про
звільнення позивача з посади майстра
дільниці Технологічного комплексу
поверхні згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України
незаконним та необґрунтованим,
оскільки не встановлено фактичних
підстав звільнення з посади - наявність
в його діях чи бездіях ознак
адміністративного проступку чи
кримінально-караного діяння
(бездіяння), та він підлягає поновленню
на попередньому місці роботи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Відповідно до Постанови Пленуму
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100 «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати», середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата (пункт 2 абзац 3).

При цьому зазначеними місяцями
необхідно враховувати травень та
червень 2013 р., оскільки перше незаконне
звільнення сталося 11.07.2013 р. та
поновлено на роботі лише 18.07.2013 р.

У зв'язку із незаконним звільненням з
роботи ним допущено вимушені прогули з
11.07.2013 р. за час якого з відповідача має
бути стягнений середній заробіток.

Крім того, діями відповідача через
порушення законних прав та інтересів
при звільненні, йому спричинено
моральну шкоду, яка виявилась у
наступному.

Так, з часу винесення стосовно нього
наказів про накладення дисциплінарних
стягнень, незаконність яких через
проміжок часу була визнана самим
відповідачем шляхом їх скасування, він
втратив душевний спокій, став
дратівливим, йому доводилось проходити
додатково курс навчання без відриву
від виробництва, через що його вільний
час, який він звичайно використовував
на свою родину, значно зменшився, він
почав втрачати сон, оскільки через
винесені стосовно нього догани
відчував суб'єктивне ставлення з боку
керівництва підприємства, турбувався
про подальше життя та збереження
робочого місця, у зв'язку із чим був
вимушений докладати додаткових зусиль
для організації свого життя.

Однак, його страхи виявились не
марними, оскільки бажання відповідача
позбутися його як працівника було
кріпким, що виявилось у його подальшому
звільненні 11 липня 2013 року згідно п.3 ст.
40 КЗпП України.

Вказане рішення відповідача позбавило
його можливості продовжувати роботу,
забезпечувати себе та свою родину
продуктами харчування, одягом, що ще
більш посилило його страхи щодо його
подальшого життя, він зовсім втратив
сон та спокій, його психологічний стан
погіршився, через його дратівливість в
сім'ї почали виникати сварки, він почав
втрачати зв'язки із своїми рідними та
друзями.

Позивач був змушений звертатися до
суду з метою відновлення своїх
порушених прав, життєвих зв'язків, та
свого чесного імені, що також забирало
час та відображалось на психічному
стані.

Після звернення до суду відповідач все
ж таки визнав неправомірність своїх
дій та поновив його на роботі ще до
винесення рішення судом, тим самим
визнав спричинені йому через свої дії
душевні хвилювання.

Тільки його життя почало входити в свій
звичайний ритм, відповідач все ж таки
не змінив свого негативного ставлення
до нього, та з метою позбутися його як
працівника все ж таки звільнив з посади
2 серпня 2013 року згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП
України у зв'язку із втратою довір'я, не
маючи при цьому жодних правових
підстав.

Він був шокований подібними діями
відповідача, з ним стався нервовий
зрив, його стан здоров'я різко
погіршився, він зовсім перестав спати
ночами, втратив заробіток, в сім'ї
сварки стали звичайним явищем,
оскільки він не маю змоги годувати її
членів, тобто виникали певні
незручності у його звичайному житті,
йому необхідно докладати додаткових
зусиль для організації подальшого
життя. Щоб повернути до себе нормальне
ставлення своїх рідних, друзів, колег
по роботі, довести свою правоту до
керівництва підприємства, де він
працював, усунувши негативні наслідки
дій відповідача він змушений
звертатися до спеціалістів в області
права, суду, витрачаючи свій час та
моральну наснагу.

Таким чином вважає достатніми підстави
вважати, що незаконними діями
відповідача, які тривали майже пів
року, йому спричинено моральну шкоду,
яку він оцінює в 20 000 (двадцять тисяч)
гривень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
повинен відшкодувати заподіяну
моральну шкоду працівнику, якщо
порушення його законних прав привели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з п. 3, п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності, у
порушенні нормальних зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків (п.
3).

Після останнього уточнення позовних
вимог розрахована позивачем середня
заробітна плата за час вимушеного
прогулу склала 34369,72 грн. виходячи з
середньоденного заробітку 223,13 грн. та
154 робочих днів. При цьому позивач
вважає, що за період вимушеного прогулу
з 11.07.2013 по 19.07.2013 вимушений прогул
становить 6 змін, а не 5 змін, як
зазначено у довідці відповідача.

Просить суд визнати незаконними та
скасувати накази по шахті «Карбоніт»
ДП «Первомайськвугілля» № 600 від 10.10.2012
р., № 728 від 03.12.2012 р. про накладення на
нього дисциплінарних стягнень у
вигляді догани; визнати незаконним та
скасувати наказ по шахті «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» № 702 від 05.07.2013 р.
про скасування наказу № 83 від 25.01.2013 р.
«Про скасування дисциплінарного
стягнення», та наказу № 741 від 08.07.2013 р.
про скасування наказу № 84 від 25.01.2013 р.
«Про скасування дисциплінарного
стягнення»; визнати незаконним та
скасувати наказ № 919 від 02.08.2013 р. про
звільнення його з посади майстра
дільниці технологічного комплексу
поверхні ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» згідно з п.2 ст.41
КЗпП, поновити його на попередньому
місці роботи на посаді майстра
дільниці Технологічного комплексу
поверхні ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля»; стягнути з
відповідача на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу з дня
звільнення по день набрання судовим
рішенням законної сили у розмірі 34369,72
грн.; стягнути з відповідача завдану
йому моральну шкоду в сумі 20000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та пояснив, що він
працював на ш. «Карбоніт» з січня 2012
року, спершу в.о. начальника дільниці
Техкомплекс, в травні переведений в.о.
заступника начальника Техкомплексу, а
в жовтні переведений майстром
Техкомпеклсу, де працював до
звільнення.

10.10.2012 року йому винесли дисциплінарне
стягнення, наказ № 600, а 03.12.2012 - № 728. В
січні 2013 року виконувачем обов'язки
директора накази про дисциплінарні
стягнення були анульовані, там були
відсутні конкретні порушення, та не
з'ясовано чи входять вони до кола його
обов'язків.

13.07.13 його звільнили за ст. 40 п.3 КЗпП, при
цьому накази про скасування стягнень
були анульовані, на підставі чого він
був звільнений. Про це він був
повідомлений при отриманні трудової
книжки. 19.07.2013 його поновили на роботі.
А 02.08.13 знову звільнили, але вже по ст. 41
п.2 КЗпП. Чим обґрунтовано стягнення, не
пояснили, до цього часу він
безробітний.

Його звинувачують у перевантаженні
вагону, але ніяких документів, які
підтверджують даний факт, йому не
надали, вироку нема і рішення суду в
адміністративній справі нема.

Накази про дисциплінарні стягнення він
оскаржив у суді, але директором
Лисенком вони були анульовані, і він
забрав позови з суду. Накази у 2012 році
виносились в.о. директора, в 2013 році всі
накази про дисциплінарні стягнення
були підписані Лисенком.

З наказом про звільнення був
ознайомлений 02.08.2013 року, було
засідання профспілкового органу. Це
було в останніх числах липня, зібрали
всіх екстрено, він був присутній. Його
там сильно ніхто не слухав, йому
сказали, що вони вже подумали, яке буде
рішення. Він звернувся до суду, дії
профспілкової організації не
оскаржував.

Письмові пояснення він нікуди не
писав.

Його звільнили за втрату довіри, нібито
за перевантаження вагону. Перевірку не
проводили, пояснень від нього не
вимагали. Про перевантаження вагону
сказали дві особи, які не є робітниками
шахти. Вагони були навантажені по
нормі, а коли вже відправлені, ввечері
сказали, що вагон перевантажений. Йому
відомо, що вагон вивантажили,
контрольне зважування не проводилось.
Він у той вечір пояснив, що вагони були
в нормі, вантажник сказав, що один вагон
був перевантажений на 500 кг. Після того,
як почався рух за позовною заявою, його
викликали в прокурату м. Первомайська.
Йому повідомили про підозру 23.09.2013 року
у замаху на викрадення, за ст. ст. 15 ч.2-190
ч.2 КК , це той самий факт, за який
звільнили.

Визначив моральну шкоду у 20 тис. грн.
тому, що він звертався до лікаря
неодноразово, їздив до суду, куди
представники відповідача неодноразово
не з'являлись.

При звільненні йому зробили запис,
віддали трудову книжку, останній запис
псує трудову книжку. У центр
зайнятості не звертався.

З начальника на майстра був
переведений у зв'язку з проведення
слідчих дій СБУ по ст. 191 ч.5 КК. По
кримінальній справі він обвинувачений,
рішення суду нема.

Він підписував договір про повну
матеріальну відповідальність.

Йому невідомча охорона зауважень про
перевантаження вагону не робила. Факту
перевантаження не було.

01.07.2013 він працював у 1 зміну з 6.30 до 19.00
- дванадцять годин. Вагони стояли під
завантаженням з ночі. О 9 ранку їх
почали завантажувати. Вугілля
практично не було, вагони вантажили до
міри навантаження. О 16 годині приїхав
тепловоз. При навантаженні були
присутні він, вантажник ОСОБА_12,
представник ВТК, прізвище не знає,
представники ПТУ зі станції Карбоніт,
прізвище не знає. Після того, як приїхав
тепловоз, був присутній складальник
потягів, який давав команди машиністу
тепловозу. Почали вирівнювати горну
масу, яка перебуває у вагонах, коли
почув, що у останній вагон вантажник
щось висипав, у зв'язку з тим, що
складальник потягів сказав, що горна
маса засипана нерівномірно. Зі слів
вантажника досипали 500 кг. Було
виконано планування вагонів, підписана
прийомо-здаточні відомості. По звітам
у вагоні було 69 тон, по всіх документам,
зауважень про перевантаження не було,
якби було перевантаження, представник
станції в першу чергу не мав права
забирати вагон з шахти, після
підписання відомостей
відповідальність за вагон переходить
до ПТУ. Після цього він поїхав з
території, а біля 19.30 його терміново
викликали на роботу, сказали, що в
одному вагоні перевантаження 6 тон.
Тоді ОСОБА_5 запропонував йому
звільнитися за власним бажанням.

О 20.30 його викликали в кабінет
директора, де були інші посадові особи
шахти, і начальник дільниці
«Техкомплекс» ОСОБА_5, де йому також
повідомили, що в одному з вагонів
перевантаження. Після чого Толстошеєв
сказав, що його місце на зоні, і
директор запропонував написати заяву
за власним бажанням. Після відмови
писати заяву за власним бажанням
директор сказав йому їхати на станцію
Світланово вивантажувати вугілля з
вагонів, хоча на той момент за вагони
вже несла відповідальність залізниця,
але його з працівниками «Техкомплексу»
все одно направили туди вивантажувати
вугілля з вагонів. Один з вантажників
заліз на перший вагон від тепловоза,
скинули біля 1 тони, тоді приїхали всі,
хто був у директора, сказали, що вугілля
скинули мало, треба скидати ще. Поки
тепловоз стоїть тут, будете скидати.
Вугілля було скинуто на землю. Після
чого тепловоз поїхав, вугілля
залишилось лежати на ґрунті. Потім йому
сказали, що вугілля нібито було
зважене, переважене, але хто це робив,
йому невідомо. Представників
правоохоронних органів на станції не
було. Потім йому повідомили, що там 5660
кг того, що їх заставили вивантажити.

Звітність - це посвідчення якості ВТК,
приймально-здавальні відомості ПТУ,
всюди було зазначено, що вагони
завантажені по нормі. Після підписання
приймально-здавальних відомостей
відповідальність за вугілля несуть
представник ПТУ.

Перевантаження до 1% у межах норми,
тобто 500 кг у межах норми.

Перевантаження на кілька тон видно на
око, а представники ПТУ не прийняли б
такий вагон.

Перевантаження у 6 тон він ніяк
пояснити не може.

Судячи з усього перевантажену масу
зняли з усіх вагонів.

Всі вагони були завантажені по нормі.

Інвентаризація на шахті не
проводилась.

При завантаженні вагон перебуває у
русі, у тому числі і на вагах. Коли
вантажник досипав 500 г, він не був на
ваговій. Вантажник пояснив, що ваги
були відключені, а вагон стояв
останній.

З вантажу до досипання 500 кг пройшло
біля 30 хв., але всі перелічені
представники були присутні.

Те, що вагон був перевантажений, нічим
не підтверджується.

На станції Світланово при вивантаженні
був присутній, він бачив, що
вивантажували вугілля зі всіх вагонів.
Представники шахти «Карбоніт»
приїхали пізніше. Вивантажували
ОСОБА_12, ОСОБА_11 і він, вивантажували з
усіх вагонів. Куди поділося вугілля,
йому невідомо. Вночі перебував там він
і представник служби безпеки.

Охоронці приватної фірми охороняють
територію, а не горну масу.

Йому ніхто не вказував на те, що на
вагах стояв вагон з 75 тонами.

Він не спростовує факт перевантаження
вагона на 500 кг. Коли вантажили вагони
він був на ваговій, а потім спустився
до низу. При плануванні вагонів ваги
вимикаються. Вага фіксується, коли
від'їздить тепловоз. Весь цей час
представники знаходяться на ваговій.
Досипання вагонів не заборонено.
Вантажник який тривалий час працює,
може визначити вагу на око. Ці 500 кг не
були внесені до документації, може у
якомусь вагоні не вистачало 300 кг. і в
сукупності все було в нормі. Так
виходить, що 500 кг були ніде не
враховані. За техніку безпеки та тоннаж
від шахти був відповідальний він.

З посадовими обов'язками, інструкціями
був ознайомлений, з усіма. Як майстер
має посадові обов'язки - прийом горної
маси з шахти, відвантаження на
збагачення залізничними вагонами і
вивезення породи. Він не пам'ятає, що
було написано у договорі про повну
матеріальну відповідальність. Він
знає, що з майстрами такий договір ніде
не укладається.

Обставини притягнення до
дисциплінарної відповідальності 10.10.12 -
вагони прийшли вночі, не доклав майстер
диспетчеру про постановку та
відгородження вагонів. Перед
директором завжди звітує начальник,
зам начальника до директора не ходить,
це був будній день, і начальник був
присутній, і вранці ходив зі звітом.
Він не пам'ятає, чи надавав письмові
пояснення. З наказом його не
ознайомлювали, але він не впевнений.
Йому стало відомо про нього після того,
як вийшов другий наказ.

Другий наказ - обставин не пам'ятає,
письмові пояснення не надавав, про
існування наказу дізнався випадково,
після чого подавав позов. Він не
пам'ятає, чи здавав екзамени на
підставі наказу № 728.

Він був членом профспілки робітників
вугільної промисловості. Чому
профспілка дала згоду на його
звільнення, пояснити не може.
Корисливих намірів він не мав,
працював, виконував свою роботу.

Згідно з посадовою інструкцією він не
матеріально відповідальний, а по
договору про матеріальну
відповідальність йому ніякі цінності
не передавалась.

Упереджене ставлення до себе пояснює
тим, що у зв'язку з тим, коли
проводились слідчі дії по ст. 191 ч.5 його
відсторонили від посади начальника
дільниці і перевели на посаду майстра.
На посаду начальника взяли дружину
заступника директора по виробництву.
Коли завершиться суд, його треба буде
поновлювати, а її звільнити.

До нього працівники охорони не
підходили і ніяких вказівок їм він не
давав.

Він вантажного автомобіля не мав, не
міг один перевантажити 5600 кг вугілля.

Представник відповідача Богданова А.О.
позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_1
був усунутий з посади начальника
дільниці на підставі постанови СБУ та
переведений на посаду майстра.

Догана була винесена, коли він був
заступником начальника дільниці як
начальнику дільниці на підставі
посадової інструкції заступника
начальника дільниці.

Факт відмови від ознайомлення з
наказом підтверджений актом.

Завантаження вагонів було в обід, на
ваги заганяється вагон, з бункера
засипається вагон. Пройшло біля 3
годин. Охорона почула, грохот, що
довантажується вагон. У кімнаті, де
знаходяться пульти, якими регулюється
навантаження, були присутні ОСОБА_12 і
ОСОБА_1, ОСОБА_12 виконує всі вказівки
ОСОБА_1. Охоронець Паравишник сказав
ОСОБА_1, що у нього перевантаження,
ОСОБА_1 сказав, що у нього все
договорено, покажіть норму, а вагони
відправляйте у такому вигляді. Охорона
повідомила Генерального директора ДП
«Первомайськвугілля», а звідти вже
повідомили директора шахти.
Повноваження охорони передбачені
договором. Працівники правоохоронних
органів не викликались.

У всіх документах зазначено по 69
тон у вагоні, бо всі документи пішли з
представниками, які були присутні при
завантаженні, і не були присутні, коли
вагон довантажували. Інвентаризація не
проводилась. На крадіжку і недостачу
вони не посилаються, а замах на
викрадення це не викрадення.

Позавідомча охорона найнята з
метою попередження замахів на
викрадення вугілля, найняті
генеральним директором ДП
«Первомайськвугілля» саме після
випадку з ОСОБА_1 та ОСОБА_6, за який їх
притягнуто до кримінальної
відповідальності. Позавідомча охорона
паралельно веде у себе облік
завантаження вагонів. Позавідомча
охорона безпосередньо підпорядкована
Генеральному директору і не є у
підпорядкування директора шахти.

При завантаженні обов'язково
присутні майстер, вантажник, і
начальник Техкомплексу, а також
представник станції «Карбоніт», як
правило, завжди присутній. Після того
як вагони завантажені, вони
відправляються на станцію Світланово.
Вантажник працює на пункті управління,
система механізована. Залазити у
вагон і вирівнювати вручну заборонено,
але таке буває. ОСОБА_12 каже, що він
досипав у вагон на око, не більше 500 кг,
на ваги не дивився, на питання чи давав
йому вказівку ОСОБА_1 він не говорить ні
так, ні ні. Але він повідомив про це
ОСОБА_1, а ОСОБА_1 на це ніяк не
відреагував. Вони посилаються на те, що
ОСОБА_1 не перевірив, не проконтролював,
не переважив вагон, не вжив заходів для
усунення цього перевантаження, якщо
врахувати, що охорона зробила
зауваження, що перевантаження 6 тон, а
він сказав, зазначте 69 тон. Вагон, який
досипали, міг стояти останнім і стояти
на вагах. Вагони ще не були вигнані
з-під бункерів. Від моменту досипання
вагона до реакції керівництва шахти на
перевантаження, пройшло біля 1,5 години.

Вона не знає, у чиїх інтересах та за
чиєю вказівкою у вагон було досипано 6
тон вугілля. Вони втратили довіру до
ОСОБА_1, бо могло бути забурення
залізничних вагонів, космічні штрафи
та аварія. Вугілля це матеріальна
цінність та гроші держави. У
правоохоронні органи вони подали заяву
про притягнення до відповідальності
винних. Керівництво втратило до
позивача довіру. Вони не писали, що
треба притягти до відповідальності за
замах на викрадення, так дії
кваліфікувала прокуратура.

Коли надійшло повідомлення про
перевантаження вагону, вагони були в
дорозі на станцію Світланово. На ст.
Світланово вагони були зупинені, і з
вагона, на який вказала охорона,
вугільна маса вивантажувалась на око,
через відсутність вагів, на землю, на
ніч була залишена під охороною, вранці
повантажена у мішки, відвезена до ПП
Кардаш, у якого є ваги та ліцензії, та
переважена. Перевантаження склало 5 660
кг. Вагони пішли, а вони зважували те,
що вивантажили на око. На
Білореченській ГОФ даний вагон
прийшов з нормою 69 тон.

Різниця у показниках
перевантаження сталося тому, що за
поясненнями охоронця перевантаження
становило 6 тон, при переважуванні у ПП
Кардаш - 5660 кг, а при зверненні до
правоохоронних органі була допущена
помилка , про це вона пояснила у
прокуратурі.

Шкода була завдана залученням людей до
надурочних робіт при перевантаженні
вугілля, витратами бензину, орендою
автомашини.

Представник відповідача Кузьмін Є.В.
позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1
керує завантаженням вагонів та міг все
це попередити. До вантажника у них
претензій не було. Вагони буди
сформовані, але не були відправлені,
після чого було довантаження. Робітник
міліції працівник лінійного відділу
був присутній на станції Світланово. А
коли охорона виявила перевантаження,
підстав для виклику міліції не було,
були вжиті заходим для фіксації
перевантаження. Вони мали право
звернутися до правоохоронних органів,
могли і не звертатися, аби для
перевантаження виявили поважні
причини. Охоронці не мали повноважень
зупинити вагон, вони могли тільки
повідомити ДП «Первомайськвугілля»,
вони не керують залізничним
транспортом. Як ОСОБА_1 збирався
розпорядитися вугіллям, мають
встановити працівники правоохоронних
органів. Для втрати довіри було
достатньо факту перевантаження
вагону. ОСОБА_1 сам визнав, що з його
відома досипали вугілля у вагон, після
того, як були оформлені та видані всі
документи.

Третя особа ОСОБА_8 позов не визнав та в
суді пояснив, що влітку сталось
перевантаження залізничних вагонів,
хоча у них електронні ваги.
Перевантаження було зразу видно. Як
доповів начальник погрузки, при
значному досвіді роботи ОСОБА_1
перевантаження могло призвести до
аварії і зупинки роботи. На підставі
доповідних та подій з перевантаженням,
він тоді виконував обов'язки директора
шахти, він підписав наказ про
звільнення. Він не пам'ятає, коли йому
стало відомо про перевантаження
вагону. Він не пам'ятає, хто підготував
наказ про звільнення ОСОБА_1, можливо
його готував начальника Техкомплекса,
у нього в день до 2-х десятків наказів.
Він працює на ш Карбоніт з грудня 2012
року, як головний інженер не контролює
роботу Техкомплексу. Він чув, що ОСОБА_1
давно працював на цій посаді.
Перевантаження - це збитки для
підприємства,

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що працює
заступником начальника дільниці
поверхневого технологічного
комплексу. На цій посаді з червня 2013, до
цього працював начальником цієї
дільниці. З ОСОБА_1 працювали разом два
місяці, стосунки скались робочі, ОСОБА_1
був звільнений за халатне ставлення до
роботи, а саме за перевантаження
вагону на 6 тон. Це могло призвести до
того , що вони заплатили 5 -ти кратний
розмір штрафу на користь залізниці,
або до сходження вагонів з рейок,
Укрзалізниця не допускає
перевантаження вагонів, її заходи
могли потягти за собою повну зупинку
підприємства. ОСОБА_1 своїми діями міг
би призвести до того, що кілька тисяч
осіб могло залишиться без роботи, тому
його і звільнили за систематичні
порушення. Він, свідок, у минулому
працював на залізниці та був шокований
від перевантаження вагону на 6 тон.
Добре, що цей факт був виявлений
працівниками охорони, та вони не
допустили відправку на перегон цього
вагону.

01.07. 13 майстер ОСОБА_1 здійснював
навантаження вугілля в вагони
кількістю 7 штук. Він також був у цей
день на роботі. По завершенню
завантаження цих вагонів ОСОБА_1
повідомив йому, що вагони завантажені
згідно з вантажопідйомністю та
відправлені на перегон. Ввечері його
викликав директор шахти та сказав, що
позавідомчою охороною виявлений факт
перевантаження. Він оперативно
приїхав на шахту, викликав ОСОБА_1 та
вантажника, які вантажили ці вагони,
почав з'ясовувати, чи можливий такий
факт. На це ОСОБА_1 сказав, що вони
дійсно перевантажили вагон, на яку
кількість тон, сказати не може, це
підтвердив вантажник ОСОБА_12. Ним було
прийнято рішення організувати
вивантаження цього вагона на ст.
Світланово. ОСОБА_1 сів на свою машину
та повіз туди вантажників. Через 15 хв.
приїхали туди вони, директор,
заступник директора, заст. Головного
інженера, виконувач обов'язків ВТК .
вони на око вивантажили з вагона біля 6
тон, поставили охороняти охоронця, щоб
уникнути розкрадання. Відправили
вагони. Потім це вугілля було повернуто
на дільницю. Переважено, як виявилось, 5
660 кілограмів. Чому вагон був
перевантажений - через халатність
майстра дільниці, перевантажили, щоб не
розрівнювати. Вагон завантажили
нерівномірно, щоб не розрівнювали,
насипали зайвих 6 тон. Це мотивація
вантажника та майстра. Позавідомча
охорона здійснює подвійний контроль
за відвантаженням вугілля населенню та
у залізничні вагони. Ведуться журнали,
вони фіксують відвантаження або у
вагони, або у автомобілі. Позавідомча
охорона підпорядкована безпосередньо
ДП «Первомайськвугілля». Охоронець
виявив факт перевантаження, коли вагон
стояв на залізничних вагах. Після того,
як вагон прийшов до отримувача,
претензій з приводу завантаження
вагону не було. Майстер дає команду
вантажнику з якого пітателя брати
вугілля, вагон стоїть на залізничних
коліях, у нього з бункеру сиплеться
вугілля. Майстер повинен дати команду у
той момент, коли на вагах буде
показник, що у вагоні 69 тон. Пульт
керування завантажувачем та вагами,
все поруч на відстані 1 метра.
Позавідомча охорона в момент
навантаження приходять до пульта, їх
приміщення у 15 метрах від пульта. Вони
могли почути, як вугілля
завантажується у вагон.
Відповідальність майстра за відправку
та завантаження вагонів передбачена
його посадовою інструкцією. Сама
простіша міра, яку ОСОБА_1 мав вжити як
можна скоріше, вивантажать вугілля на
землю, щоб попередити простой вагону та
повідомити його, як керівника. ОСОБА_1
йому про перевантаження вагону не
доповів. На станції Світланово вугілля
було звантажене у мішки, а потім в
автомобіль ЗІЛ, вага вугілля були
визначена на електронних вагах. ОСОБА_1
безпосередньо сам вивантажував
вугілля, відбирали тільки з одного
вагона. Є нумерація вагонів і було
заявлено, що у цьому вагоні
перевантаження, і він стояв останній.
Вантажопідйомність вагону визначена
паспортом заводу виробника. На вагоні
написана тара та вантажопідйомність.

При завантаженні вагонів представник
залізниці був присутній, але він точно
не пам'ятає хто, це представник
Первомайського вантажтрансу, або
представник під'їзних шляхів. Є книга
яку веде майстер погрузки,
прийомо-здаточні відомості
складаються, там фіксується вага
вугілля. У цих документах стоять дані
по спірному вагону про 69 тон, але був
виявлений факт перевантаження.
Представник ВТУ не висловлював
зауважень з приводу завантаження
вагона, вони контролюють правильність
завантаження, але не кількість, вагу
вони не контролюють, вони підписують ту
інформацію, яку надає майстер.

Він вважає, що майстра звільнили
правильно бо він мав проконтролювати і
не допустити факту перевантаження, а
він у цей момент незрозуміло чим
займався, йому пояснив, що оглядав
вагони, що входить в його обов'язки, та
обманював його. До цього дня ОСОБА_1
постійно був другим майстром, вперше
самостійно здійснював вантаження
вагонів. Але міг знати, що треба робити,
бо був на посаді та працював
начальником дільниці.

Вантажник ОСОБА_12 пояснив, що вони
нерівномірно розподілили вантаж по
вагону, щоб не перерозподіляти вантаж,
вирішили насипати зайвого.
Перерозподіляти вугілля по вагону
треба майже вручну, на той момент це
комусь показалось складним, але було
єдино правильне рішення, яке міг
прийняти тільки компетентний
працівник. Це такий факт, який раніше
ніколи не був виявлений. Не могло бути
такого, щоб у цьому вагону вугілля було
більше, а в іншому менше, бо
контролюється вага кожного
конкретного вагона.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що працює
у Приватному охоронному підприємстві
«Кондор», зареєстрованому у Донецьку.
Вони працювали з напарником ОСОБА_10 з 08
ранку до 19 вечора. У цей день було
відвантаження вугілля населенню та
поставили 7 вагонів під завантаження
вугілля. Коли проводиться
завантаження вугілля в вагони, там
перебуває хтось з охорони,
контролюють вагу вугілля у вагонах, там
є ваги, на які дивиться охоронець.
Після цього всі дані про завантаження
заносяться у журнал, який вони ведуть,
де зазначений номер вагона, тара,
вантажопідйомність і скільки
відвантажено вугілля, а також майстер,
який перебував при завантаженні,
зольність, волога, майстер ВТК, який
брав проби. Навантаження вели він,
ОСОБА_1 і ОСОБА_12 - вантажник.
Завантажили вагони, все було за вагою,
не було тепловоза. Вони пішли у кімнату
охорони метрів за 30 він погрузки. Вони
до приїзду тепловозу перебували у
кімнаті. З кімнати вийшли і пішли на
погрузку через те, що почули, як у
вагон сиплеться вугілля. І побачили,
що сиплеться вугілля. Пішли, піднялись
по сходах, на зустріч виходи ОСОБА_12, в
погрузочній на дивані лежав ОСОБА_1.
Вугілля сипали в останній вагон. Вони
подивились на ваги, перевантаження
було 6 тон, ваги були ввімкнені. Після
цього він спитав у ОСОБА_1, чому
перевантаження у вагоні, він
відповідав, «напиши норму», він сказав,
що напише по факту. Потім під'їхав
тепловоз, вони почали рівняти вугілля
у цьому вагоні, ОСОБА_1 був на кнопках, а
ОСОБА_12 був на розрівнювачі. Там був
складач вагонів, не знає, як звати, він
катався на разрівнювачі разом з
ОСОБА_12, щоб більше придавити. Після
цього він спустився, зробив
виправлення у журналі, бо зразу
записали одні цифри, сталось
перевантаження, довелось виправлять і
записувати інші. Після доповів
безпосередньому керівнику
Циганському у телефонному режимі.

Ведення журналу передбачено вимогами
його керівництва.

Після завантаження тепловоз прибув
хвилин через 40.

Перевантаження складало грубо 6 тон,
ділення на вагах 50 кг.

Вагон був зразу нерівномірно
завантажений, бува таке, що вагони
розрівнюють після прибуття тепловоза.

Дослідивши надані докази,
вислухавши пояснення сторін та
свідків, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню.

В суді встановлено:

Згідно з записами в трудовій
книжці ОСОБА_1 17.01.2012 р. прийнятий у ВП
шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» начальником
виробничої дільниці Техкомплекс на
поверхні, 17.05.2012 р. переведений
заступником начальника виробничої
дільниці Техкомплекс на поверхні,
19.10.2012 р. переведений майстром
виробничої дільниці Техкомплекс на
поверхні. 11.07.2013 р. звільнений за ст. 40 п.3
КЗпП України за систематичне
невиконання своїх обов'язків; 18.07.2013 р.
запис про звільнення за ст. 40 п.3 КЗпП
України анульовано, 02.08.2013 р. звільнений
за ст. 41 п.2 КЗпП України у зв'язку з
втратою довіри /а.с. 36/.

За зазначений період роботи
притягався до дисциплінарної
відповідальності:

· 10.10.2012 р. згідно з наказом № 600
ОСОБА_1 оголошена догана за невиконання
п.7.3 і на підставі п.4.23 Посадової
інструкції заступника начальника
дільниці технологічного комплексу
поверхні за те, що 09.10.2012 р. не
відзвітував перед директором шахти про
роботу дільниці /а.с. 6/;

· 03.12.2012 р. згідно з наказом № 728 за
грубе порушення Посадової інструкції
для майстра дільниці ПТКЕ з посиланням
на те, що майстри ОСОБА_1 та ОСОБА_6 30.11.2012
р. не обстежили робочі місця на початку
зміни, не провели на робочих місцях
інструктажі по ТБ та ОП, не провели
виміри газу метану, ОСОБА_1 не знає
правил перевірки інтерферометра ШИ-11
на справність, правил виміру газу
метану і вуглецевого газу на робочому
місці і не знає, яким приладом
виміряється вміст окису вуглецю /а.с. 5/.

Наказом № 83 від 25.01.2013 р. скасований
наказ № 600 від 10.10.2012 р. /а.с. 86/.

Наказом № 84 від 25.01.2013 р. скасований
наказ № 728 від 03.12.2012 р. /а.с. 20/.

Виданню наказів № 83 та № 84 передувало
звернення ОСОБА_1 до суду з позовами про
скасування наказів про накладення
дисциплінарних стягнень, обидва позови
ОСОБА_1 суд залишив без розгляду на
підставі його заяви /а.с. 21, 22/. Слід
розуміти, що залишення позовів без
розгляду викликано тим, що 25.01.2013 р.
накази про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності
скасовані без судового рішення.

Згодом, 05.07.2013 р. в.о. директора шахти
«Карбоніт» наказом № 702 скасував наказ
№ 83 від 25.01.2013 р. та 08.07.2013 р. наказом № 741
скасував наказ № 84 від 25.01.2013 р. Після
цього, 11.07.2013 р. наказом № 542-к ОСОБА_1 був
звільнений за систематичне порушення
своїх трудових обов'язків за ст.40 п. 3
КЗпП України /а.с. 9-11/.

У суду є всі підстави для висновку про
те, що накази № 83 та № 84 від 25.01.2013 р.
були скасовані з метою подальшого
звільнення позивача за систематичне
невиконання посадових обов'язків, але,
діючи в такий спосіб, відповідач вчинив
незаконно.

З 25.01.2013 р. у ОСОБА_1 були всі підстави
вважати, що він не має дисциплінарних
стягнень, та відпала необхідність
оскаржувати накладення дисциплінарних
стягнень у суді, але, скасувавши накази
№ 83 та № 84, відповідач фактично притяг
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності з порушенням строку
накладення дисциплінарних стягнень.
Так, відповідно до вимог ст. 148 КЗпП
України дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку. Оскільки проступки
були вчинені, як зазначено в наказах,
09.10.2012 р. та 30.11.2012 р., станом на 05.07.2013 та
08.07.2013 р. закінчився граничний строк для
притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності.

Скасування в судовому порядку наказів
від 05.07.2013 р. № 702, від 08.07.2013 р. № 741 буде
достатнім і належним способом захисту
порушених прав позивача.

Разом з тим, скасування самих наказів
№ 600 та № 728, без скасування наказів № 84
та 85 від 25.01.2013 р., так як заявлено у
позові, не є логічним, оскільки буде
втрачений логічний зв'язок між всіма
існуючими наказами з цього питання.
Окрім того, суд вважає за можливе
зазначити, що позивач обставин
притягнення до дисциплінарної
відповідальності достеменно не
пам'ятає, посилаючись тільки на
суперечності у оформленні
відповідачем доповідних та актів,
клопотань про допит свідків та
долучення доказів з цих питань не
заявляв.

Позовні вимоги про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного :

Згідно з наказом № 919 від 02.08.2013 року за
п.2 ст. 41 КЗпП ОСОБА_1 звільнений з
посиланням на те, що 01 липня 2013 р. під
час робочої зміни майстером дільниці
Технологічного комплексу поверхні ВП
шахта «Карбоніт» ОСОБА_1 було допущено
перенавантаження залізничного вагону
№ 65333247 на 5, 560 тони. При цьому, до
моменту відправлення вагону зі складу
шахту на збірну станцію Світланово
йому було зроблено зауваження з боку
працівників охорони про перевищення
ваги в одному вагоні з партії у
кількості 7 вагонів, що було виявлено на
вагах шахти, але ОСОБА_1 не прийняв
заходів щодо приведення кількості
вугілля у вагоні до нормативу. У
результаті, щоб уникнути штрафних
санкцій залізниці, керівництво шахти
вимушене було організувати
перевантаження частини вугілля у
кількості 5 560 кг на залізничній
станції, що потягло за собою додаткові
витрати підприємства. Допущену
недбалість з боку ОСОБА_1 є підставою
вважати як спробу спричинити збитки
підприємству у вигляді втрати вугілля
та прямі збитки на усунення наслідків
порушення. За своїми посадовими
обов'язками ОСОБА_1 безпосередньо
обслуговує матеріальні цінності
підприємства - товар (вугілля) /а.с. 35/.

Викладені в зазначеному наказі
обставини знайшли своє повне
підтвердження в суді.

Відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП крім
підстав, передбачених статтею 40 КЗпП,
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу можу
бути розірваний також у випадках
винних дій працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові
кошти або товарні цінності, якщо ці дії
дають підстави для втрати довір'я до
нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

За цією підставою можуть бути
звільнені працівники, які
безпосередньо обслуговують грошові,
товарні або культурні цінності.

Для розірвання трудового договору по
пункту 2 статті 41 КзпП потрібно
наявність наступних умов: 1) працівник
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності (прийом,
зберігання, транспортування, розподіл
і т.д.); 2) винна дія працівника; 3) втрата
довіри до працівника з боку власника
або уповноваженого їм органа.

У п. 28 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 N 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
зазначається, що безпосереднім
обслуговуванням грошових і товарних
цінностей є їх прийняття, збереження,
транспортування, розподіл тощо. Особи,
які безпосередньо їх обслуговують, це
переважно особи, які займаються
прийманням, збереженням,
транспортуванням і розподілом
матеріальних цінностей.

Для звільнення на цій підставі не має
значення, у якому розмірі на цих
працівників може бути покладена
матеріальна відповідальність за шкоду,
заподіяну організації при виконанні
трудових обов'язків. Таким діями
зокрема можуть бути використання
довіреного майна працівником в
особистих цілях, обважування,
отримання плати за послуги без
оформлення відповідних документів,
порушення правил з проведення операцій
з матеріальними цінностями тощо. Вина
працівника визначається тим, що
працівник передбачав чи повинен був
передбачити негативні наслідки своїх
дій. Якщо вини працівника немає, то
звільнення на цій підставі
недопустиме. Форма вини може бути
умисна або необережна.

Неправомірні дії працівника не
обов'язково повинні носити
систематичний характер. Для звільнення
достатньо і одноразового порушення, що
дає власнику або уповноваженому ним
органу підставу розірвати з
працівником трудовий договір у зв'язку
з втратою до нього довір'я.

Згідно з пункту 2 статті 41 КЗпП
звільнення працівників у зв'язку з
втратою довіри не є дисциплінарним
стягненням. Тому в разі звільнення на
цій підставі не повинні додержуватися
вимоги, встановлені статтями 148 - 149 КЗпП
щодо порядку застосування
дисциплінарних стягнень. Зокрема, для
звільнення у зв'язку з втратою довіри
не встановлений будь-який строк після
вчинення працівником порушення, що є
підставою для звільнення. Водночас, у
постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" зазначається, що разом
з тим при вирішенні справ про
звільнення з цієї підстави суди мають
брати до уваги відповідно час, що
пройшов з моменту вчинення винних дій,
наступну поведінку працівника і інші
конкретні обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору. Закон
не вказує щоб до звільнення у зв'язку з
втратою довіри у працівника вимагались
пояснення щодо допущеного ним
порушення.

Розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктом 2 статті
41 КЗпП, може бути здійснено лише за
попередньою згодою профспілкового
органу відповідно до частини 1 статті 43
КЗпП.

Для втрати довіри не обов'язково, щоб
шкода була нанесена, досить, щоб
працівник своїми діями створив
можливість для заподіяння шкоди. Факт
добровільного відшкодування збитків
не перешкоджає звільненню за мотивами
втрати довіри.

Згідно з посадовою інструкцією майстра
дільниці Технологічного комплексу
поверхні ВП шахта «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля», факт
ознайомлення з якою позивач не
заперечував, ОСОБА_1 забезпечує
оперативне керівництво
вантажно-розвантажувальними роботами
у зміну, забезпечує встановлений
технологічний режим з випуску вугілля,
забезпечує навантаження вугілля у
залізничні вагони й інші транспортні
засоби у відповідності з Правилами
перевезень, забезпечує облік
відвантаження вугілля, витрати
матеріалів, керує усіма роботами в
зміну на дільниці, несе
відповідальність за незабезпечення
встановленого технологічного режиму
по випуску /а.с. 118-120/.

05.02.2013 р. з ОСОБА_1 був укладений договір
про повну матеріальну
відповідальність, у якому зазначено, що
майстер дільниці Техкомплекс виконує
роботу, пов'язану зі зберіганням
матеріалів цінностей (вугільної
продукції) та приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому матеріальних цінностей /а.с. 117/.

З огляду на посадову інструкцію,
договір про повну матеріальну
відповідальність та фактичні
обставини справи, суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_1 був працівником,
який безпосередньо обслуговував
товарні цінності. Правомірність
укладення з ним договору про повну
матеріальну відповідальність позивач
при зверненні до суду не оспорював.

Винні дії ОСОБА_1 полягають у тому, що
він після оформлення всіх документів
на відпуск вугілля, після того, як ці
документи були передані перевізнику,
допустив перевантаження залізничного
вагону на 5 660 кг. Вчинення таких винних
дій підтверджено допитаними в суді
свідками, доповідними посадових осіб,
яким стало відомо про цей факт /а.с. 101-106,
109-113/, актом розслідування факту
перезавантаження вагону /а.с.116/, актом
про вивантаження горної маси з
залізничних вагонів, актом про
переваження горної маси /а.с. 70-71/. Ці
докази суд оцінює як допустимі та
достовірні.

На думку суду, неточність у зазначенні
маси вугілля у деяких документах,
самого факту перевантаження більш, ніж
на 5 тон, не спростовує, а посилання
ОСОБА_1 на те, що горна маса була
вивантажена з кількох вагонів, не
знайшли свого підтвердження в суді.

Перевантаження вагону на 5,660 тон могло
призвести до втрати підприємством цієї
маси вугілля, оскільки вона не була
зазначена в документах, перевантаження
вагону більше допустимої норми могло
потягти за собою претензії з боку
залізниці та негативні наслідки у
вигляді штрафних санкцій.

Відповідач не надав достовірних
розрахунків прямої дійсної шкоди, яка
була спричинена у результаті зупинки
вагонів, вивантаження вугілля та його
перевезення, тому суд має констатувати,
що своїми діями ОСОБА_1 тільки створив
умови для заподіяння шкоди.

Відповідач мав підстави для втрати
довіри до ОСОБА_1, оскільки з огляду на
те, що він виконував обовязки
начальника, заступника начальника
виробничої дільниці Техкомплекс, а вже
потім майстра, то йому мало бути
достовірно відомо про негативні
наслідки перевантаження залізничного
вагону. Підставою для втрати довіри
стало також безвідповідальне
ставлення до посадових обов'язків
після того, як на факт перевантаження
вагону йому було прямо вказано.

Відповідач отримав від ОСОБА_1 письмові
пояснення обставин, які мали місце
01.07.2013 р. та звільнив його за згодою
профспілкового комітету шахти
«Карбоніт» (виписка з протоколу № 59 від
31.07.2013 р.) /а.с. 52/.

Позивач у судовому засіданні посилався
на те, що відсутні вирок суду, постанова
в справі про адміністративне
правопорушення або інше судове
рішення, де було б встановлено, що він
вчинив винні дії. Суд з такою позицією
погодитись не може.

В провадженні Первомайського міського
суду знаходиться об'єднане кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1 за ст. ст.
191 ч.5, 15 ч.2-191 ч.3 КК України, ОСОБА_6 за ст.
ст. 191 ч.5, 366 ч.2, 125 ч.1 КК України, ОСОБА_11
за ст. 191 ч.5 КК України, де зазначено, що
в період з 11.07.2012 р. по 06.09.2012 р. ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_11, діючи за попередньою
змовою групою осіб, вчинили незаконне
заволодіння чужим майном у особливо
великих розмірах - вугільною
продукцією ДП «Первомайськвугілля»
вартістю 845283,92 грн. шляхом зловживання
службовою особою своїм службовим
становищем, окрім того, ОСОБА_1
звинувачується в тому, що 01.07.2013 р.,
діючи з корисливих мотивів, маючи намір
на заволодіння чужим майном шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, навмисно довантажив у
залізничний вагон № 65333247 вугілля вагою
5,66 тон, про що не вніс відомості до
журналу відвантаження вугілля, нікому
не доповів, а на шляху вагону до ГЗФ
Білореченська на станції Світланово
хотів відвантажити вугілля та
використати його на власний розсуд.
Вирок зазначеним особам до цього часу
не винесений.

Виходячи з конституційного принципу
презумпції невинуватості, суд при
розгляді даної цивільної справи не
виносить суджень про винуватість чи
невинуватість ОСОБА_1 у замаху на
викрадення 5,66 тон вугілля, та вважає за
необхідне зазначити, що судове рішення
по даній справі може бути винесено до
ухвалення вироку, оскільки ОСОБА_1
звільнений не за вчинення за місцем
роботи розкрадання майна власника за
п.8 ст. 40 КЗпП, а з підстав втрати до
нього довіри.

Посилання позивача на те, що
підприємство під розписку, під облік та
інше не передавало йому матеріальних
цінностей, суд не може прийняти до
уваги, оскільки він несе матеріальну
відповідальність саме на підставі
письмового договору, у той час, як у
працівників, які отримують матеріальні
цінності під облік або по разовим
документам, настає інший вид повної
матеріальної відповідальності.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1
посилався на те, що у документах, яким
оформлюється відправлення вугілля,
копії яких додані до справи /а.с.114,115/,
нема відомостей про перевантаження
вагону, однак в суді встановлено, що
документи були оформлені та видані
перевізнику до того, як у вагон було
досипано зайве вугілля.

Посилання позивача на те, що
працівники охоронного підприємства не
мали повноважень контролювати
завантаження вагонів, спрямовані на
те, щоб свідчення та доповідні записки
працівників охоронного підприємства
були визнані недостовірними доказами.
Документів про умови договору ДП
«Первомайськвугілля» з охоронним
підприємством «Кондор» суду не
надавалось, однак оскільки факт
перевантаження вагону був виявлений не
тільки працівниками охоронного
підприємства, а і підтверджений
безпосередньо працівниками самої
шахти, показання та записи
співробітників охорони визнаються
судом допустимими доказами, які
узгоджуються з іншими доказами по
справі.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що з 11.07.2013 р. по 19.07.2013 р. він
мав відпрацювати не 5 робочих змін, за
які йому виплачена заробітна плата, а
за 6 робочих змін, в зв'язку з чим
наполягав на стягненні з відповідача
223,18 грн. В цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 був звільнений 11.07.2013 р. за ст. 40
п.3 КЗпП України. Запис у трудовій
книжці про це звільнення скасований
18.07.2013 р. Якщо ОСОБА_1 18.07.2013 р. став до
роботи, то вимушений прогул склав 4
робочі дні, якщо став до роботи 19.07.2013 р.
- 5 робочих днів. Днем звільнення є
останній день роботи - 11.07.2013 р., і цей
день до складу вимушеного прогулу не
входить.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу задоволенню не підлягають,
оскільки суд не вбачає підстав для
поновлення його на роботі.

Частковому задоволенню підлягають
позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди,
зокрема, з тієї причини, що він
поновленню на роботі не підлягає.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Встановивши, що відповідач 05.07.2013 р. та
08.07.2013 р. фактично притягнув ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності з
порушенням визначеного законом строку,
а потім звільнив його за систематичне
порушення своїх трудових обов'язків,
суд прийшов до висновку про порушення
його трудових прав. Відповідно до ст. 23
ЦК України моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Оскільки відшкодування моральної
шкоди у даному випадку прямо
передбачено законом, суд прийшов до
висновку, що за обставинами даної
справи підстави для відшкодування
моральної шкоди наявні. Однак, зважаючи
на те, що відповідач самостійно поновив
позивача на роботі, в зв'язку з чим
накази від 05.07.2013 та 08.07.2013 р. формально
на становище позивача вже не впливали,
суд вважає за можливе обмежитись
стягненням на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 500 грн.

На підставі викладеного і
керуючись ст. 41 п.2, ст. 43, ст. 148, ст. 237-1
КЗпП України, ст. ст. 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати незаконними та скасувати
накази по шахті «Карбоніт» ДП
«Первомайськвугілля» № 702 від 05.07.2013 р.
про скасування наказу № 83 від 25.01.2013 р.
«Про скасування дисциплінарного
стягнення», наказ № 741 від 08.07.2013 р. про
скасування наказу № 84 від 25.01.2013 р. «Про
скасування дисциплінарного
стягнення».

Стягнути з Державного підприємства
«Первомайськвугілля», 93200, Луганська
обл., м.Первомайськ, вул.Куйбишева, 16, на
користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на
відшкодування моральної шкоди 500 грн.
(п'ятсот гривень 00 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Первомайськвугілля» судовий збір у
сумі 229,40 грн. (двісті двадцять дев'ять
гривень 40 коп.) на користь Держави (№
доходного рахунку щодо сплати судового
збору: 0054)

Рішення у повному обсязі буде
виготовлено не пізніше 05 березня 2014
року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Первомайський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
судового рішення.

Суддя
Т.Т. Русанова