________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-6977/11
Провадження № 2/520/397/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року Київський районний суд
міста Одеси в складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

за участю секретаря - Площинської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Одеська міська рада, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2012 року позивач ОСОБА_1 пред'явила
позов до суду, в якому просить
зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, шляхом знесення за рахунок
відповідача прибудови фасадного входу
до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташована в цокольному поверху
будинку АДРЕСА_1. При цьому позивач
посилається на те, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру,
виданого 28.10.2009 року виконавчим
комітетом ОМР. Відповідач по справі
під квартирою позивача в цокольному
поверсі будинку провела реконструкцію
нежитлового приміщення шляхом
капітальної добудови фасадного входу,
самочинно зайняла прибудинкову
земельну ділянку, в результаті чого дах
прибудованого відповідачем магазину
знаходиться на рівні підвіконня
квартири позивача, що перешкоджає
позивачу користуватись належною їй
квартирою, порушує вимоги пожежної
безпеки, а також спричиняє інші
незручності. Позивач зверталась до
відповідача з проханням припинити
самовільну реконструкцію, однак
відповідач проігнорувала звернення
позивача. Позивач зверталась до
відповідних установ та організацій
стосовно неправомірних дій
відповідача, отримала письмові
відповіді, з яких встановила, що
відповідач була неодноразово
попереджена про незаконність її дій
щодо проведення прибудови, не узгодила
проект будівництва, в зв'язку з чим
позивач змушена звернутись до суду з
вказаним позовом. Позивач просить
також стягнути витрати на правову
допомогу та судові витрати.

В судових засіданнях 21.12.2011 року, 22.02.2012
року, 15.05.2012 року, 06.06.2012 року, 20.08.2012 року,
17.09.2012 року, 29.01.2013 року представник
позивача підтримував позовні вимоги та
просив задовольнити позов у повному
обсязі, в судові засідання 31.01.2014 року
та 24.02.2014 року позивач не з'явилась,
повідомлялась, заяву про розгляд
справи не надала.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, надали письмові
заперечення /а.с.64-65/, в судові засідання
31.01.2014 року та 24.02.2014 року не з'явились,
повідомлялись, заяви про розгляд
справи не надали. В наданих суду
запереченнях вказали, що на
реконструйоване приміщення відповідач
отримала Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації, видану
Інспекцією ДАБК в Одеській області
12.04.2012 року, в зв'язку з чим просять
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник третьої особи: Одеської
міської ради до судового засідання не
з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності.

З урахуванням тієї обставини, що
позивач повідомлялась судом про
розгляд справи неодноразово, однак не
з'явилась, а також того факту, що справа
перебуває на розгляді в суді тривалий
час, а саме з 27.10.2012 року, суд проводить
розгляд справи за відсутності сторін
на підставі наявних доказів, які
містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, виданого 28.10.2009 року
виконавчим комітетом ОМР /а.с.8/.

З наданого відповідачем Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно станом на 26.07.2010 року за ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
01.07.2010 року зареєстровані нежитлові
приміщення цокольного поверху в
будинку АДРЕСА_2 на праві спільної
часткової власності, частка становить
102/1000 частини /а.с.95/.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач стосовно самочинної
реконструкції цокольного поверху
відповідачем зверталась до Київської
районної адміністрації ОМР, Управління
архітектури та містобудування ОМР,
Головного управління МНС України в
Одеській області про що надала суду
відповіді на її звернення, якими
встановлено факт самочинної
реконструкції прибудови /а.с.9-16/.

Під час розгляду справи судом
зупинялось провадження по справі по
заяві позивача, так як вона оскаржувала
судове рішення Київського районного
суду м. Одеси від 11.11.2010 року, яким було
визнано право власності за
відповідачем ОСОБА_2 на спірні
реконструйовані приміщення. Вказане
рішення було також підставою для
реєстрації Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації /а.с.66-70/.

Рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області 13.03.2012 року апеляційні
скарги заступника прокурора
Київського району м. Одеси та ОСОБА_4
задоволені частково. Рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11.11.2010 року скасоване. В позові ОСОБА_2
про визнання за нею права власності на
реконструйоване приміщення та виділ
майна в натурі відмовлено /а.с.37-41/.
Вказаним рішенням встановлено, що
проведеною самовільною реконструкцією
порушені права ОСОБА_4, який мешкає в
квартирі АДРЕСА_1, і дах фасадного входу
до магазину знаходиться на рівні
підвіконня квартири ОСОБА_4 /а.с.40/.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" передбачено, що у
випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК).

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови
розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Так, належним доказом по вимогам ОСОБА_1
є висновок судової
будівельно-технічної експертизи, який
є в матеріалах справи.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №016/12
від 17.12.2012 року встановлено, що демонтаж
самочинної прибудови не вплине на
несучі здібності конструктивних
елементів житлового будинку по АДРЕСА_2
за умови обов'язкового виконання при
організації та провадженні робіт по
демонтажу слідуючих вимог: роботи
повинні виконуватись в строгій
відповідності з проектом виконання
робіт та технологічним картам,
розробленим та затвердженим в
передбаченому порядку /а.с.156-165/. Крім
того в даному висновку зазначено, що
зведена прибудова за розмірами
/габаритами/ здійснена з порушенням
робочого проекту.

З матеріалів справи вбачається, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
витрат на правову допомогу та судові
витрати знайшли підтвердження в
частині судових витрат на сплату
судового збору. Вимоги про витрати на
правову допомогу не підлягають
задоволенню, оскільки у випадку, коли
особа діє в інтересах сторони по
справі, бере участь у розгляді справи
як представник по довіреності, то
оплата таких послуг ЦПК України не
передбачена.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню, так як частково
обґрунтовані та доведені.

На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України
документально підтверджені судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача, а саме в сумі 260,40 грн. (8,50
грн.+37,30 грн.+107,30 грн.+107,30 грн.).

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст. ст. 376, 391 ЦК України,
Законом України «Про архітектурну
діяльність», Законом України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути
перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2
прибудови фасадного входу до магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована в
цокольному поверху будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 260,40 грн. /двісті
шістдесят гривень 40 копійок/.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильків О. В.