АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2586/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н
О В И Л А:

22 січня 2013 року ПАТ «КБ «Надра»»
звернулись до суду із зазначеним
позовом та з урахуванням уточнених
вимог просили стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
у сумі 242 052,66 грн., яка складається з:
основного боргу в розмірі 5139,20 доларів
США, що за курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993
гривень за 1 долар США) дорівнює 41077,63
грн.; відсотків у розмірі 1617,81 доларів
США, що за курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993
гривень за 1 долар США) дорівнює 12931,16
грн.; пені в розмірі 21824,03 доларів США, що
за курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень
за 1 долар США) дорівнює 174439,47 грн.;
комісії у розмірі 798,08 доларів США, що за
курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень за
1 долар США) дорівнює 6379,05 грн.; штрафу у
розмірі 903,96 доларів США, що за курсом
НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень за 1 долар
США) дорівнює 7225,35 грн.; та судовий збір
покласти пропорційно на відповідачів.
В обґрунтування своїх позовних вимог
посилались на те, що 01 грудня 2006 року
між позивачем та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
позивач надав відповідачу кредит в
сумі 9039,60 доларів США з виплатою
процентної ставки 10 % річних з кінцевим
терміном повернення кредиту - 20 грудня
2011 року, а ОСОБА_2 зобов'язався кошти
прийняти, належним чином їх
використовувати та повернути у строк
та на умовах, передбачених договором. 01
грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4
було укладено договір поруки, згідно
умов якого поручитель зобов'язався
перед банком відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором в повному обсязі, що
виникли з кредитного договору, як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому. Разом з
тим, відповідачі свої зобов'язання щодо
повернення кредиту та сплати процентів
не виконали, що призвело до виникнення
заборгованості, розмір якої станом на 07
грудня 2012 року склав 242 052,66 грн. В
зв'язку з чим просили суд позов
задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року
ухвалено: позов ПАТ КБ «Надра» -
задовольнити; стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Надра»» заборгованість за кредитним
договором № 8/2006/840-К/1535-А від 01 грудня 2006
року в сумі 242 052,66 грн., яка складається
з: основного боргу в розмірі 41 077,63 грн.;
відсотків у розмірі 12 931,16 грн.; пені в
розмірі 174 439,47 грн.; комісії у розмірі 6
379,05 грн.; штрафів у розмірі 7 225,35 грн.;
стягнути рівними частками з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Комерційний
банк «Надра»» судовий збір у розмірі 2
420,53 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через
свого представника ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити в
повному обсязі, у позовних вимога до
ОСОБА_2 відмовити в частині стягнення
пені в розмірі 174 439,47 грн. та штрафу у
розмірі 7 225,35 грн., що у сумі складає 181
864,82 грн., посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення по справі, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра»»,
правонаступником якого відповідно до
Статуту є ПАТ «КБ «Надра»», та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
8/2006/840-К/1535-А, згідно умов якого позивач
надав ОСОБА_2 кредит в сумі 9039,60 доларів
США на придбання транспортного засобу
марки «ВАЗ-21104» з виплатою процентної
ставки 10 % річних з кінцевим терміном
повернення кредиту - 20 грудня 2011 року, а
ОСОБА_2 зобов'язався кошти прийняти,
належним їх чином використовувати та
повернути у строк та на умовах,
передбачених договором. 01 грудня 2006
року між ВАТ «КБ «Надра»»,
правонаступником якого відповідно до
Статуту є ПАТ «КБ «Надра»» та ОСОБА_4
було укладено договір поруки № 1535/1-А,
згідно умов якого поручитель
зобов'язався перед банком відповідати
за виконання позичальником усіх його
зобов'язань перед кредитором в повному
обсязі, що виникли з кредитного
договору, як існуючих в теперішній час,
так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому. Грошові кошти в розмірі
9039,60 доларів США були надані ОСОБА_2 01
грудня 2006 року, що підтверджується
заявою на видачу готівки № 260 від 01
грудня 2006 року. Відповідно до
розрахунку станом на 07 грудня 2012 року у
відповідачів перед позивачем існує
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 242 052,66 грн., яка складається з:
основного боргу в розмірі 5139,20 доларів
США, що за курсом НБУ становить 41077,63
грн.; відсотків у розмірі 1617,81 доларів
США, що за курсом НБУ становить 12931,16
грн.; пені в розмірі 21824,03 доларів США, що
за курсом НБУ становить 174439,47 грн.;
комісії у розмірі 798,08 доларів США, що за
курсом НБУ становить 6379,05 грн.; штрафів
у розмірі 903,96 доларів США, що за курсом
НБУ становить 7225,35 грн. 09 січня 2013 року
позивачем було направлено
відповідачам досудову вимогу про
погашення заборгованості за кредитним
договором, але до цього часу
заборгованість сплачено не було.

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що позовні
вимоги є обґрунтованими.

Проте погодитись з висновками суду
першої інстанції не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, неповно суд з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважає
встановленими, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене
судом рішення не відповідає.

Фактично відсутня мотивація суду щодо
задоволення позовних вимог.

Так, стягуючи заборгованість з
поручителя та позичальника солідарно
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що строк повернення кредитних
коштів встановлений кредитним
договором 20 грудня 2011 року та після
вказаної дати позивач не направив
поручителю письмової вимоги щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у встановлений 6-ти місячний
строк.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач направляв письмову вимогу
позичальнику та поручителю 09 січня 2013
року (а.с. 17-20), до суду з позовом позивач
звернувся 22 січня 2013 року, інших
письмових вимог позивача до
відповідачів матеріали справи не
містять, а згідно вищезазначеного
закону позивач повинен був направити
письмову вимогу поручителю до 20 червня
2012 року.

З наведеного вище вбачається, що
районним судом не надано повну та
об'єктивну оцінку правовідносинам, які
виникли між сторонами, та не в повній
мірі досліджено обставини справи, не
визначено строк закінчення кредитного
договору та договору поруки, та не
взято до уваги момент настання вимоги
банку до боржника та поручителя.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов необґрунтованих висновків про
чинність поруки для відповідача
ОСОБА_4, як поручителя, оскільки вимоги
позивача до поручителя про погашення
заборгованості було пред'явлено 09
січня 2013 року, тобто поза межами
передбаченого законом шестимісячного
строку, початок перебігу якого
обчислювався від 20 грудня 2011 року,
також і у відповідності до договору
поруки № 1535/1-А від 01 грудня 2006 року де
зазначено, зокрема, про зобов'язання
повернення кредиту до 20 грудня 2011 року
(а.с.9), тобто від дня настання строку
(терміну) виконання зобов'язання за
кредитним договором, та до суду з
позовом позивач звернувся 22 січня 2013
року.

Суд першої інстанції не дав оцінки
доводам у запереченнях представника
відповідачів щодо припинення поруки,
щодо застосування строку позовної
давності до спірних правовідносин, які
стосуються стягнення неустойки.

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, -
розмір неустойки (пеня, штраф) може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Ці положення Закону судом першої
інстанції не враховані, доводи
відповідача не перевірені і не оцінені,
а відтак помилково судом не
застосована норма ч.3 ст.551 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені
вимоги закону уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, яка підлягає
застосуванню.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Судова колегія встановила, що спірні
правовідносини виникли між сторонами
щодо неповернення відповідачами
кредитних коштів.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
01 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра»»,
правонаступником якого відповідно до
Статуту є ПАТ «КБ «Надра»», та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
8/2006/840-К/1535-А, згідно умов якого позивач
надав ОСОБА_2 кредит в сумі 9039,60 доларів
США на придбання транспортного засобу
марки «ВАЗ-21104» з виплатою процентної
ставки 10 % річних з кінцевим терміном
повернення кредиту - 20 грудня 2011 року
згідно п.3.4.4. кредитного договору.

Даним кредитним договором також
передбачена відповідальність сторін, а
саме: п.5.1 передбачено сплата
позичальником банку пені в розмірі 1%
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочення за порушення
пункту 3.4.3, згідно якого позичальник
вносить черговий мінімальний платіж у
сумі 216,78 доларів США щомісячно до 20
числа поточного місяця.

Пунктом 5.2 кредитного договору
встановлено, що у разі порушення
позичальником вимог п.п.4.3.2,4.3.4,4.3.10,4.3.13
цього договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10% від суми кредиту,
визначеному п.1.1 цього договору, за
кожний випадок. Зазначені пункти 4.3.2,
4.3.4, 4.3.10, 4.3.13 кредитного договору
передбачають зобов'язання
позичальника забезпечити банк всіма
необхідними документами для видачі
готівки; надати додаткові засоби
забезпечення виконання зобов'язання у
разі суттєвого погіршення фінансового
стану позичальника, не виконання дії
або визнання недійсним договору
застави; не здійснювати протягом дії
цього договору дій щодо зниження
вартості автотранспортного засобу, а
також надавати банку можливість
перевірки його фактичної наявності та
грошової оцінки вказаного засобу; на
вимогу банку надавати документи, що
підтверджують поточний фінансовий
стан позичальника (а.с.5-8).

Із позовної заяви вбачається, що
позичальник не виконує умови
кредитного договору стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та своєчасної сплати
нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків у
встановлені кредитним договором
терміни.

Інші порушення позичальником умов
кредитного договору, - позивачем не
зазначено.

Відповідно до розрахунку позивача
станом на 07 грудня 2012 року існує
заборгованість позичальника за
вказаним кредитним договором у розмірі
242 052,66 грн., яка складається з: основного
боргу в розмірі 5139,20 доларів США, що за
курсом НБУ становить 41077,63 грн.;
відсотків у розмірі 1617,81 доларів США, що
за курсом НБУ становить 12931,16 грн.; пені
в розмірі 21824,03 доларів США, що за курсом
НБУ становить 174439,47 грн.; комісії у
розмірі 798,08 доларів США, що за курсом
НБУ становить 6379,05 грн.; штрафів у
розмірі 903,96 доларів США, що за курсом
НБУ становить 7225,35 грн.(а.с.12-16).

За правилами ст.ст. 526,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений термін
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обіг або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судова колегія вважає доведеними суми
заборгованості за вказаним кредитним
договором, які розраховані позивачем
стосовного основного боргу за тілом
кредиту, відсотків за користування
кредитом, комісії, оскільки вони
підтверджуються доказами у справі та
визнаються позичальником
відповідачем ОСОБА_2, а тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню в межах заявлених позовних
вимог.

Що стосується нарахування позивачем
штрафів щодо п.5.2 кредитного договору у
сумі 903,96 доларів США, що за курсом НБУ
становить 7225,35 грн., то судова колегія
не вбачає підстав для стягнення
вказаної суми штрафу, оскільки не
встановлено судом та не зазначено
позивачем за які саме порушення умов
кредитного договору та за який період
та за який конкретно випадок накладено
на позичальника штраф, враховуючи
вищевикладені підстави для
відповідальності у вигляді штрафу
відповідно до п. 5.2 кредитного договору.

В цій частині позов про стягнення суми
штрафів задоволенню не підлягає.

Що стосується нарахування позивачем
пені в розмірі 21824,03 доларів США, що за
курсом НБУ становить 174 439,47 грн., то
судова колегія вважає за можливе
застосувати до цих правовідносин
вимоги ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір
неустойки (пеня, штраф) може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків,
оскільки розмір збитків складає суму 7
555,09 дол.США (5139,20 доларів США + 1617,81
доларів США + 798,08 дол.США = 7 555,09 дол.США),
що відповідно до позовних вимог
складає суму у розмірі 60 387,83 гривень
(41077,63 грн. + 12931,16 грн. +6379,05 грн. = 60 387,83
грн.), а пеня нарахована позивачем у
розмірі 21 824,03 дол.США, що в еквіваленті
у позивача складає суму 174 439,47 грн., та є
майже втричі більше нарахованих
збитків.

Судова колегія вважає за можливе
зменшити розмір пені до 1000 гривень.

Судова колегія враховує, що
відповідачами в особі їх представника
ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді
першої інстанції подана суду заява від
14.04.2013 року про сплив позовної давності
до стягнення неустойки: пені і штрафів
(а.с.57,58).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 259 ЦК
України ч.1 - позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судова
колегія встановила, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту в розмірі та в строки,
визначені цим договором, а також
встановлено відповідальність за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним, то
право кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кредитних коштів, а відтак і
початок перебігу позовної давності
починається з моменту порушення
строку його погашення. Оскільки дія
кредитного договору закінчилась 20
грудня 2011 року, то саме з цього часу
рахується початок перебігу позовної
давності.

Таким чином, позивач повинен був
звернутися за захистом порушеного
права до суду до 20.12.2012 року, оскільки
сторонами кредитних правовідносин
необумовлений строк позовної давності
та застосовується загальний
спеціальний строк позовної давності до
правовідносин стосовно стягнення
неустойки - 1 рік, однак позивач
звернувся до суду 16.01.2013 року згідно
поштового штемпелю, у суді
зареєстровано 22.01.2013 року, тобто зі
спливом строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин.

Позивач - банк продовжував щомісячно
нараховувати проценти та штрафні
санкції за прострочення зобов'язання
по поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по сплаті кредитних коштів та
після закінчення строку виконання
кредитного зобов'язання, що свідчить
про обізнаність позивача про порушення
свого права.

Позивачем пропущено строк позовної
давності при зверненні до суду з
урахуванням того, що моментом
порушення зобов'язання за договором
встановлено 20 грудня 2011 року, та
матеріалами справи підтверджується
зазначений строк порушення
зобов'язання.

На підставі зазначених вимог закону,
судова колегія вважає, що необхідно
відмовити у задоволенні позову про
стягнення пені за пропуском строку
позовної давності.

01 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра»»,
правонаступником якого відповідно до
Статуту є ПАТ «КБ «Надра»» та ОСОБА_4
було укладено договір поруки № 1535/1-А,
згідно умов якого поручитель
зобов'язався перед банком відповідати
за виконання позичальником усіх його
зобов'язань перед кредитором в повному
обсязі, що виникли з кредитного
договору, як існуючих в теперішній час,
так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому, в тому числі повернути
кредитні кошти до 20 грудня 2011 року
згідно п.1.1 договору поруки (а.с.9-11).

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як доказ
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

В пункті 24 постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні таких
спорів суд має враховувати, що згідно
зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
вимоги позивача до поручителя
відповідача ОСОБА_4 про погашення
заборгованості було пред'явлено 09
січня 2013 року (а.с.19-20), тобто поза межами
передбаченого законом шестимісячного
строку, початок перебігу якого
обчислювався від 20 грудня 2011 року,
також і у відповідності до договору
поруки № 1535/1-А від 01 грудня 2006 року де
зазначено, зокрема, про зобов'язання
повернення кредиту до 20 грудня 2011 року
(а.с.9), тобто від дня настання строку
(терміну) виконання зобов'язання за
кредитним договором, та до суду з
позовом позивач звернувся 16 січня 2013
року згідно поштового штемпелю, у суді
зареєстровано позовну заяву 22.01.2013
року, а відповідно до вимог зазначеного
закону позивач повинен був звернутися
з вимогою до поручителя до 20 червня 2012
року.

Інших доказів своєчасного направлення
письмової вимоги поручителю про
погашення заборгованості матеріали
справи не містять.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
пояснила, що таких доказів у позивача
не має.

Таким чином, договір поруки № 1535/1-А від
01 грудня 2006 року, укладений між
позивачем та ОСОБА_4 є припиненим, і
стягнення заборгованості за кредитним
договором з відповідачів в солідарному
порядку виключається.

Аналізуючи докази у справі, судова
колегія дійшла висновку, що у позові до
відповідача ОСОБА_4, як поручителя,
слід відмовити з вищенаведених
підстав.

Судова колегія вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме: підлягає стягненню
з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний
банк «Надра» заборгованість за
кредитним договором № 8/2006/840-К/1535-А від
01 грудня 2006 року станом на 07.12.2012 року в
сумі 60 387,83 гривень, яка складається з
основного боргу в розмірі 5 139,20 доларів
США, що за курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993
гривень за 1 долар США) дорівнює 41 077,63
гривень, відсотків за користування
кредитом у розмірі 1 617,81 доларів США), що
за курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень
за 1 долар США) дорівнює 12 931,16 гривень,
комісії у розмірі 798,08 доларів США, що за
курсом НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень за
1 долар США) дорівнює 6 379,05 гривень; в
іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, то відповідно
змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що відповідно до
пропорційності задоволеного позову у
розмірі 60 387,83 гривень, стягненню з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
підлягає сума сплаченого судового
збору у розмірі 603,87 грн.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року -
скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська (ІПН
НОМЕР_1), який проживає та
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»,
місцезнаходження: 04053 м. Київ, вул.
Артема,15, коррахунок № 7002 в ОПЕРУ
НБУ м. Києва, МФО 380764, ,
заборгованість за кредитним договором
№ 8/2006/840-К/1535-А від 01 грудня 2006 року
станом на 07.12.2012 року в сумі 60 387,83
гривень (шістдесят тисяч триста
вісімдесят сім гривень 83 копійки), яка
складається з основного боргу в
розмірі 5 139,20 доларів США, що за курсом
НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень за 1 долар
США) дорівнює 41 077,63 гривень, відсотків
за користування кредитом у розмірі 1
617,81 доларів США), що за курсом НБУ на
07.12.2012 року (7,993 гривень за 1 долар США)
дорівнює 12 931,16 гривень, комісії у
розмірі 798,08 доларів США, що за курсом
НБУ на 07.12.2012 року (7,993 гривень за 1 долар
США) дорівнює 6 379,05 гривень.

В іншій частині позову публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» судовий збір
у розмірі 603,87 гривні (шістсот три
гривні 87 копійок).

Відмовити у задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді