АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1212/14
Головуючий 1-й інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року позивачка звернулась до
суду з позовом до Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України», в якому просила поновити її
на роботі на посаді власного
кореспондента у Дніпропетровській
області Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України»,
стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 04
січня 2013 року до дня поновлення на
роботі, який на день пред*явлення
позову ставить 4514,32 грн., а також
моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1
посилалася на те, що вона працювала
власним кореспондентом у
Дніпропетровській області Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» з 30.03.2011 року. Наказом № 341 від
28 грудня 2012 року її було звільнено за п.
3 ст. 40 КЗпУ України (за систематичне
невиконання покладених на неї
обов'язків). Вважає дане звільнення
незаконним, оскільки порушень
трудових обов'язків з її боку не було.
Також необґрунтованим є посилання в
наказі відповідача на три інших накази
№ 15 від 12.01.2012 року, № 104 від 17.04.2012 року
та № 333 від 24.12.2012 року, які суперечать
один одному.

У подальшому, позивачка уточнила свої
позовні вимоги та просила визнати
незаконним і скасувати наказ
Державного підприємства «Редакція
газети «Голос України» № 341 від 28
грудня 2012 року про її звільнення з
посади власного кореспондента у
Дніпропетровській області відділу
кореспондентської мережі, поновити її
на роботі на посаді власного
кореспондента у Дніпропетровській
області відділу кореспондентської
мережі Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України»,
стягнути з Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України» на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 04 січня 2013 року до
12.12.2013 року у сумі 66 753,31 грн., та стягнути
з відповідача моральну шкоду у розмірі
36 000,00 грн. Просила врахувати, що наказ
про її звільнення був виданий під час
її перебування на лікарняному.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року в задоволенні позовної
заяви ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» про поновлення на роботі і
оплату за час вимушеного прогулу
відмовлено; з позивачки стягнуто на
користь відповідача суму судових
витрат у розмірі 840 грн. 87 коп., з яких
проїзд у два кінці залізничним
транспортом 420 грн. 87 коп., проживання в
готелі 360 грн. 00 коп. та добові витрати
за 11 та 12 грудня 2013 року у розмірі 60 грн.

В апеляційній скарзі, позивачка
просила рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
вважаючи, що воно є незаконним, судом
були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права
та не повно з*ясовані обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, за
трудовим договором від 30.03.2011 року
ОСОБА_1 була прийнята на роботу на
постійній основі до Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» на посаду власного
кореспондента в Дніпропетровській
області до відділу кореспондентської
мережі. ( т.1 а.с.142-146)

За наказом відповідача № 333 від 24.12.2012
року позивачці було оголошено догану у
зв'язку з нерегулярним висвітленням
життя регіону, відсутністю матеріалів
протягом декількох днів та
надходженням інформації з запізненням
( т.1 а.с.37).

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 серпня 2013 року, яке ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 жовтня 2013 року було
залишено без змін, в задоволенні вимог
ОСОБА_1 про визнання зазначеного наказу
про догану незаконним було відмовлено.

Наказом № 341 від 28 грудня 2012 року
позивачка була звільнена з роботи на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором. ( т.1 а.с.38)

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції посилаючись на систематичне
невиконання позивачкою без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором та посадовою
інструкцією, а також з урахуванням
наказу № 333 від 24.12.2012 року, який
визнаний судовим рішенням, що набрало
законної сили, законним, і яким
позивачці було оголошено догану,
зазначив, що наказ № 341 від 28.12.2012 року з
поправкою в параграфі 2 наказу № 15 від
14.01.2013 року були відповідачем винесені
у повній відповідності із чинним
законодавством, без порушення прав
позивачки, у зв'язку з чим відмовив у
задоволенні її позовних вимог. ( т.2 а.с.7)

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його, не з*ясувавши дійсні
обставини справи, без перевірки
доводів і заперечень сторін та без
належної оцінки доказів. Зазначені
порушення норм матеріального та
процесуального права є підставою до
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
відповідачем позивачку незаконно було
звільнено з роботи, на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України, оскільки відсутня
система допущених з її боку
дисциплінарних проступків.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий
договір з працівником може бути
розірваний з ініціативи
уповноваженого органу у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Під систематичним невиконанням
службових обов'язків мається на увазі
неодноразове (тобто два і більше разів)
здійснення цих вчинків. Проте умовою
звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП є
факт повторного здійснення
працівником протиправної винної дії
після того, як до нього вже
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення за вчинення
таких дій раніше.

Відповідно до пункту 22 статті 92
Конституції України лише законами
України визначаються дії, які є
дисциплінарним правопорушенням, і
відповідальність за них; які
регулюються частиною першої статті 147
КЗпП України.

Виносячи наказ № 341 від 28 грудня
2012 року про звільнення позивачки за п.3
ст.40 КЗпП України, відповідач в його
основу поклав, зокрема, два інших
накази по редакції : № 15 від 12 січня 2012
року та № 104 від 17 квітня 2012 року.

В наказі № 15 від 12 січня 2012 року
по редакції газети «Голос України» про
підсумки передплати на 1 півріччя 2012
року та на весь 2012 рік та преміювання
працівників редакції щодо власного
кореспондента ОСОБА_1
(Дніпропетровська область) зазначено:
досягти рівня передплати станом на 01
січня 2011 року. ( т.2 а.с.40)

За наказом № 104 від 17 квітня 2012
року по редакції газети «Голос
України» про підсумки передплати за
перший квартал 2012 року наказується,
зокрема: власному кореспонденту
Дніпропетровської області ОСОБА_1
активізувати роботу щодо помісячного
приросту передплатних тиражів і
звернути увагу на необхідність
досягнення ними тиражів 4000, 4000, 3500 і 3500
примірників відповідно. ( т.2 а.с.42)

Таким чином, на думку колегії суддів
лише заходи, зазначені у статті 147 КЗпП
України, є дисциплінарними
стягненнями. Отже, заходи впливу, які
наведені у наказах відповідача від
12.01.2012 року та 17.04.2012 року, не можуть
братися до уваги при застосуванні
пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги позивачка в частині скасування
наказу відповідача від 28 грудня 2012 року
№ 341 про звільнення ОСОБА_1 з роботи та
її поновлення на роботі на посаді
кореспондента у Дніпропетровській
області відділу кореспондентської
мережі Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України»
підлягають задоволенню.

На підставі вимог п.2 ст. 367 ЦПК України
рішення в цій частині підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
ухваленні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Середній заробіток позивачки
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 з подальшими змінами.

З урахуванням цих норм, зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу позивачки обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення її з
роботи.

Як вбачається з довідки відповідача,
середньомісячний заробіток ОСОБА_1 за
жовтень, листопад 2012 року складає 5522,10
грн.(5464,60 грн.+ 5579,60 грн.= 11044,20 : 2), а тому
середньоденна заробітна плата
позивачки становить 122,71 грн. (5522,10 грн. :
45 роб. дн.). (т.1 а.с. 67)

За період з 05.01.2013 року по 27.01.2014
року час вимушеного прогулу складає 271
день, а тому на користь ОСОБА_1 з
Державного підприємства «Редакція
газети «Голос України» підлягає
стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 33254,41
грн.(вказана сума визначена без
утримання податку й інших обов'язкових
платежів)

Колегія суддів вважає, що при
звільненні з роботи, відповідачем були
порушені законні права позивачки.
ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка
підлягає стягненню на підставі ст. 237-1
КЗпП України.

При визначенні суми морального
відшкодування колегія суддів враховує
конкретні обставини справи, характер і
ступень моральних страждань позивачки,
та вважає, що стягненню підлягає сума у
розмірі 1000 грн., з частковим
задоволенням її позову.

Вирішуючи питання щодо судового
збору, колегія суддів виходить зі ст.88
ЦПК України та Закону України «Про
судовий збір» з доповненнями, де
позовні вимоги мають одночасно
майновий і немайновий характер, а тому
стягненню з відповідача підлягає сума
в розмірі 561,94 грн. ( 332,54 грн. + 229,40 грн.)

Враховуючи наведене, судова
колегія приходить до висновку, що
оскаржуване рішення суду не може
залишатися в силі і, на підставі п.п.3,4
ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року скасувати. Ухвалити
нове рішення.

Скасувати наказ № 341 від 28 грудня
2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади
власного кореспондента у
Дніпропетровській області відділу
кореспондентської мережі Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України», на підставі п.3 ст.40 КЗпП
України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді власного
кореспондента у Дніпропетровській
області відділу кореспондентської
мережі Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України» з 05
січня 2013 року.

Стягнути з Державного підприємства
«Редакція газети «Голос України» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 33 254,41
грн.( сума визначена без утримання
податку й інших обов'язкових платежів),
а також на відшкодування моральної
шкоди - 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» судовий збір на користь
держави в розмірі 561,94 грн.

Рішення суду в частині
поновлення на роботі підлягає
негайному виконанню.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: