№ справи:116/199/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Докучаєва В.Ю. №
провадження:22-ц/190/398/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Куриленко О.С., Онищенко Т.С. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 в особі опікуна-законного
представника недієздатної ОСОБА_9,
третя особа - приватний нотаріус
Сімферопольського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 про
встановлення факту проживання однієї
сім'єю, зміну черговості одержання
права на спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на земельні ділянки, визнання
права власності на будівельні
матеріали,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7
на рішення Сімферопольського
районного суду АР Крим від 05 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8
в особі опікуна - законного
представника недієздатної ОСОБА_9 про
встановлення факту проживання однієї
сім'єю, зміну черговості одержання
права на спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на земельні ділянки, визнання
права власності на будівельні
матеріали, мотивуючи тим, що у період
сумісного проживання позивачів зі
ОСОБА_11 з 18 січня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1
року сторони побудували за рахунок
спільних коштів житлові будинки на
належних на праві власності ОСОБА_11
земельних ділянках АДРЕСА_1, в одному з
яких вони проживають з 2000 року, а другий
- не зданий в експлуатацію. Оскільки
ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, просять
визнати факт проживання однією сім'єю з
померлим з 1994 року по 2009 рік, оскільки
цей факт має правове значення для
ОСОБА_6, яка проживала тривалий час зі
ОСОБА_11 як чоловік та жінка, змінити
черговість права на спадкування,
надавши ним можливість спадкування
разом зі спадкоємцем першої черги
ОСОБА_8, визнати право власності в
порядку спадкування за законом на
земельні ділянки АДРЕСА_1, визнати
право власності на будівельні
матеріали, з яких збудовані будівлі на
спірних земельних ділянках.

Ухвалою Сімферопольського районного
суду АР Крим від 04 квітня 2013 року
залучено у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору, приватного нотаріуса
ОСОБА_10

Рішенням Сімферопольського районного
суду АР Крим від 05 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надіслали до суду
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування усіх обставин
справи. Зокрема, зазначають, що судом не
враховано, що ОСОБА_8 протягом останніх
дев'яти років свого життя не працював,
постійно потребував сторонньої
допомоги, оскільки перебував у
безпорадному стані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог
статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Рішення суду відповідає наведеним
вимогам процесуального закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 на праві
власності на підставі Державних актів
серії 11-КМ №004855 та 1-КМ №062215, виданих 09
вересня 1999 року та 31 січня 2002 року,
належали земельні ділянки АДРЕСА_1 в СТ
«Садовод» Молодіжненської сільської
ради Сімферопольського району АР Крим
за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 помер.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Єдиним спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_11 є його син
ОСОБА_8, який страждає на тяжке хронічне
психічне захворювання та знаходиться
під опікою матері - ОСОБА_9

ОСОБА_8 прийняв спадщину в порядку,
встановленому ч.1 ст. 1269 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду АР Крим від
07 червня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 12 грудня 2012
року, у справі за позовом ОСОБА_9, яка
діє в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_13 про скасування реєстрації
права власності ті витребування майна
з чужого незаконного володіння, за
ОСОБА_8 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_11 визнано
право власності на земельні ділянки
АДРЕСА_1.

Тобто рішенням суду визнано єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 - його
сина на визнано за ним право власності
на спадкове майно - земельні ділянки
АДРЕСА_1.

Однак, незважаючи на наявність такого
судового рішення, позивачі просять
також визнати своє право на частину вже
успадкованих земельних ділянок.

Судом першої інстанції з посиланням на
роз'яснення, викладені у постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» цілком вірно зазначено, що
вимоги про встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_11 не породжують
для позивачів юридичних наслідків,
оскільки від цього не залежить
виникнення, зміна або припинення їх
особистих прав на отримання спадщини
після померлого ОСОБА_11

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року №7 зазначено, що правило
другого абзацу частини 3 статті 1224 ЦК
України стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами
Сімейного кодексу України. Факт
ухилення від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця встановлюється
судом за заявою заінтересованої особи
(інших спадкоємців або територіальної
громади). При цьому, слід врахувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.
Правила частини п'ятої статті 1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід розуміти
стан особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування. Вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред'явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК України.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог щодо
наявності правових підстав для зміни
черговості одержання позивачами права
на спадкування після померлого ОСОБА_11
та визнання їх спадкоємцями першої
черги разом зі ОСОБА_8 та їх
необґрунтованості.

З такими висновками суду також
погоджується колегія суддів, оскільки
вони відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за рішення
суду одержати право на спадкування
разом із спадкоємцями тієї черги, яка
має право на спадкування, за умови, що
вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Рішенням суду
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Судом першої інстанції дана вірна
оцінка наданим доказам.

Наявні у справі довідки, епікризи,
виписки з історії хвороби свідчать про
те, що ОСОБА_11 з 1999 року по 2009 рік тричі
знаходився на стаціонарному лікуванні
з різними захворюваннями; а саме у 1999
році - холецистит, жовчно - кам'яна
хвороба, хронічний панкреатит; у 2004
році - невропатія правого відводячого
нерву, сахарний діабет; у 2009 році-
вперше виявлена гіперазотемія,
хронічне захворювання нирок.

Відповідно висновків судово - медичної
експертної комісії, проведеної у
період часу з 07 червня 2013 року по 28
серпня 2013 року, хвороби, виявлені у
померлого ОСОБА_11 не потребують
постійного догляду, оскільки не
викликають безпорадного стану.

Доводи апеляційної скарги щодо
хибності висновків експертів, колегія
суддів не приймає, оскільки належних та
допустимих доказів, які б
спростовували висновки судово -

медичної комісії у складі трьох
експертів з вищою кваліфікаційною
категорією зі стажем роботи від 17 до 32
років, позивачами та їх представником
не надані.

Більш того, як вбачається з тексту
висновку, при дослідженні медичної
карти стаціонарного хворого
Сімферопольського РТМВ ОСОБА_11, який
поступив на лікування 15 грудня 2009 року,
було встановлено, що при встановлені
анамнезу захворювання ОСОБА_11
зазначав, що вважає себе хворим на
протязі року; при встановлені діагнозу
було зазначено про захворювання
черевної порожнини, пієлонефріта,
сахарного діабету, яким страждав 12
років, але не отримував систематичного
лікування.

Таким чином, із пояснень сторін,
показань свідків і письмових
матеріалів справи не випливає факт
знаходження ОСОБА_8 у безпорадному
стані на протязі тривалого часу та
наявності потреби опікування,
матеріальної допомоги, тощо.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що за таких обставин правові підстави
для задоволення позову про зміну
черговості одержання права на
спадкування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не містять у
собі оцінки рішення суду в частині
відмови у задоволені позову про
визнання права власності на будівельні
матеріали будівель, які знаходяться на
спірних земельних ділянках.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про недоведеність
позовних вимог в цій частині,
позивачами взагалі не наведено жодного
доказу сумісного будівництва будівель,
не надано характеристики та
розташування будівель, не
конкретизовано перелік та вартість
будівельних матеріалів та робіт.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що зроблені судом висновки
достатньо мотивовані, обставини справи
встановлені повно, наданим сторонами
доказам в рішенні дана належна оцінка
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

Доводи скарги про те, що суд першої
інстанції не повно, всебічно і
об'єктивно перевірив обставини справи
не відповідають дійсності.

Додаткових доказів, які б
спростовували правильність зроблених
судом висновків позивачем та його
представником суду апеляційної
інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять безумовних правових підстав
для скасування рішення.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 Цивільного процесуального кодексу
України колегія суддів судової палати
з цивільних справ, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Сімферопольського районного
суду АР Крим від 05 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: