АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/195/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Пироженко В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
27 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Магда Л. Ф. суддів Міщенко
С. В. , Трюхан Г. М. при секретаріБражнюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 26
листопада 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Сбербанк Росії» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
вивчивши матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
Публічне акціонерне товариство
«Дочірній банк Сбербанк Росії» 28
травня 2013 р. звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В позові зазначалося, що відповідно до
договору кредиту № 3229-ФО/2011/35 від 6
грудня 2011 р. відповідачу ОСОБА_6 було
надано кредит у сумі 50 000 грн., строком
до 5 грудня 2016 р., зі сплатою 31 % річних, у
строки і в порядку, встановленому
кредитним договором.
В забезпечення своєчасного та
належного виконання зобов'язань за
договором кредиту між позивачем та
відповідачем ОСОБА_7 було укладено
договір поруки № 3229-ФО/2011/35/ від 6 грудня
2011 р., за яким поручитель зобов'язався
перед позивачем відповідати по
зобов'язаннях ОСОБА_6 в повному обсязі.
Відповідачі свої зобов'язання щодо
повернення кредиту належним чином не
виконують, порушуючи умови договорів
щодо погашення кредиту, внаслідок чого
станом на 15 травня 2013 р. заборгованість
ОСОБА_6 за кредитним договором
становить: 66 385,67 грн., з яких: 46 930,56 грн. -
заборгованість за кредитом; 8 244,73 грн. -
проценти за користування кредитом; 10
043,14 грн. - пеня за прострочення
повернення заборгованості за кредитом;
1 167,24 грн. - пеня за прострочення сплати
процентів за користування кредитом.
Тому позивач просив суд стягнути
солідарно з відповідачів на користь
ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії»
заборгованість за кредитним договором
№ 3229-ФО/2011/35 від 6 грудня 2011 р. в сумі 66
385,67 грн. та судові витрати по справі.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 26 листопада 2013 р. позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Дочірній банк Сбербанк Росії»
заборгованість за кредитом в сумі 66 385,67
грн., з яких: 46 930,56 грн. - заборгованість
за кредитом; 8 244,73 грн. - проценти за
користування кредитом; 10 043,14 грн. - пеня
за прострочення повернення
заборгованості за кредитом; 1 167,24 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів
за користування кредитом та судові
витрати в сумі 663,86 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій просить
його змінити, зменшивши суму
нарахованої та стягнутої на користь
банку пені, провівши її розрахунок
відповідно до норм Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
відмовити в задоволенні позову ПАТ
«Дочірній банк Сбербанк Росії» в
частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитом з ОСОБА_7,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 повторно в судове засідання не
з'явився, посилаючись на стан здоров'я
та просив про повторне відкладення
розгляду справи, що, однак, відповідно
до ч. 4 ст. 169, ст. 305 ЦПК України не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги представника банку, думку
представника ОСОБА_7, яка вважала
рішення суду обґрунтованим,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що 6 грудня 2011 р. між банком
та ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір, на підставі якого йому було
надано кредит у сумі 50 000 грн., строком
до 5 грудня 2016 р., зі сплатою 31 % річних.
Погашення кредиту повинно було
здійснюватися щомісячними платежами
згідно із визначеним сторонами
графіком.

В забезпечення своєчасного та
належного виконання зобов'язань за
договором кредиту між позивачем та
відповідачем ОСОБА_7 було укладено
договір поруки від 6 грудня 2011 р., за
якими поручитель зобов'язався перед
позивачем відповідати по зобов'язаннях
ОСОБА_6

Судом також було встановлено, що ОСОБА_6
належним чином свої зобов'язання за
кредитним договором не виконував, що
стало підставою для звернення банку до
суду із позовом про дострокове
повернення всієї непогашеної суми
кредиту і нарахованих процентів та
пені.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Виходячи з наведеного, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
підставність позову банку до
відповідачів та стягнув з них на
користь банку суму боргу по кредиту, по
процентах та пеню у зазначеному у
позові розмірі.

Не погоджуючись із сумою стягнутої
судом - нарахованої банком пені апелянт
не надав апеляційному суду своїх
належним чином проведених
розрахунків, тому колегія суддів
позбавлена можливості перевірити
доводи апеляційної скарги в цій
частині.

Посилання ОСОБА_6 на невірне
застосування банком норм чинного
законодавства при визначенні розміру
пені, який здійснено не у відповідності
до Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
колегія суддів не приймає до уваги з
тих підстав, що вказаний закон не
застосовується до правовідносин за
участю фізичних осіб.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи апелянта про незаконність
рішення суду в частині задоволення
позову ПАТ «Дочірній банк Сбербанк
Росії» про солідарне стягнення
заборгованості за кредитом з ОСОБА_7 та
ухвалення по справі нового рішення про
відмову в задоволенні позову банку в
цій частині вимог до поручителя,
оскільки відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Також, відповідно до роз'яснень, що
містяться у п. 20 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» договір
поруки укладається кредитором за
зобов'язаннями, які забезпечуються
порукою, і поручителем. Оскільки
позичальник є не стороною договору
поруки, а стороною у зобов'язанні,
забезпеченому порукою, чинне
законодавство України не передбачає
обов'язку кредитора чи поручителя
отримувати згоду позичальника на
укладення договору поруки.

Разом із тим це не означає, що за
позовом позичальника такий договір
поруки не може бути визнано недійсним,
якщо буде доведено, що він звужує його
права чи розширює обов'язки, зокрема,
передбачає оплату послуг поручителя
боржником відповідно до вимог статті 558
ЦК, чи доведено зловмисну домовленість
кредитора з поручителем тощо.

Однак, ОСОБА_6, як видно з матеріалів
справи, такого позову в ході розгляду
справи не заявлялось.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
законного і обґрунтованого рішення
суду, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 26 листопада 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :