СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/2126/14-ц
пр. № 2/759/2173/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
правочинів недійсними, захист прав
споживача,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
про визнання недійсним правочинів -
договору про надання споживчого
кредиту №0, укладеного 29.09.2006 року
між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк»,
договору поруки №45294 від 27.06.2006 року,
укладеного між АКІБ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителем,
договору іпотеки №23646 від 27.09.2006 року,
укладеного між АКІБ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Також просить
застосувати двосторонню реституцію.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
27.09.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» укладено договір про
надання споживчого кредиту №0,
який був забезпечений договором
іпотеки №23646 від 27.09.2006 року, укладений
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та
договором поруки №45294 від 27.09.2006 року,
укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 19.12.2011 року права вимоги по
кредитному договору перейшли до ПАТ
«Дельта Банк». На думку позивача,
кредитний договір був укладений
всупереч положенням діючого
законодавства, зокрема, ЦК України,
Конституції України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю», в яких визначено, що
грошовою одиницею України є гривня та
валюта України є єдиним законним
засобом платежу на території України,
який приймається без обмежень для
оплати будь-яких вимог та зобов'язань.
Надання та отримання кредиту в
іноземній валюті, її використання як
засобу платежу можливо при дотриманні
суб'єктами господарських відносин
імперативних вимог законодавства щодо
одержання відповідної індивідуальної
ліцензії. У позивача виникла істотна
зміна становища щодо виконання
боргових зобов'язань, що полягає у
підвищенні курсу іноземної валюти,
відповідно до чого сума боргу значно
зросла, фінансовий стан позивача, як
позичальника, значно погіршився.
Вважає умови кредитного договору
несправедливими, оскільки ризики від
знецінення національної валюти несе
позичальник.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, зазначивши, що
позов про той самий предмет, що і у
даній справі, та і з тих самих підстав
уже розглядався судом по справі №
759/10512/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Дельта Банк», за участі третіх осіб:
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання правочинів
недійсними (далі - справа № 759/10512/13-ц).
Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21.10.2013 року залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 24.12.2013 року відмовлено в
задоволенні позову по вказаній справі.
Обставини, на які посилається позивач у
даній справі, вже досліджувалися
судами у вказаних рішеннях, судами
встановлено відповідність чинному
законодавству оспорюваних договорів
та відсутність підстав для визнання їх
недійсними.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21.10.2013 року залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 24.12.2013 року по справі №
759/10512/13-ц встановлені наступні
обставини справи (а. с. 45-55 - копії
рішення і ухвали).

27.09.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого позичальник
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі у терміни та розмірах,
що встановлені графіком погашення
кредиту але не пізніше 27.09.2017 року. За
користування кредитним коштами
протягом перших тридцяти календарних
днів, рахуючи з дати надання кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 12,30 % річних. Після закінчення
цього строку та кожного наступного
місяця кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
договору.

27.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» з
однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з
другої сторони було укладено договір
іпотеки № 23646, предметом якого була
квартира, яка належить ОСОБА_3, за
умовами якого АКІБ «УкрСиббанк»
приймає в іпотеку від ОСОБА_3
п'ятикімнатну квартиру загальною
площею 150,20 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

27.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» з
однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було
укладено договір поруки № 45294, за
умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався
відповідати за виконання ОСОБА_1
кредитного договору.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу права вимоги за
кредитами, на підставі якого 19.12.2011 року
право вимоги за кредитним договором №
0 від 27.09.2006 року перейшло до ПАТ
«Дельта Банк».

Відповідно до умов кредитного договору
№ 0 від 27.09.2006 року у забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
приймається застава нерухомості, а
саме: застава нерухомого майна, згідно
договору іпотеки № 23646 від 27.09.2006 року
та порука, а саме: порука, згідно
договору поруки № 45294 від 27.09.2006 року.
Позичальник зобов'язується не пізніше
дати укладення договору застави, за
яким у заставу передається майно з
метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника, застрахувати
за власний рахунок предмет застави на
користь банку в рекомендованій банком
страховій компанії на строк не менше
одного календарного року.

Вказані обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі № 759/10512/13-ц,
що набрало законної сили, а тому, в силу
ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при
розгляді даної справи.

В зазначеній справі № 759/10512/13-ц
встановлено, що кредитний договір №
0 від 27.09.2006 року, договір іпотеки
№ 23646 від 27.09.2006 року та договір поруки
№ 45294 від 27.09.2006 року укладені в
письмовій формі та підписані усіма
сторонами, чим засвідчено що їм відомі
всі умови договорів.

Із змісту п. 8.2 кредитного договору №
0 від 27.09.2006 року вбачається, що
підписанням цього договору
позичальник підтверджує, що він
повністю розуміє всі умови цього
договору, свої права та обов'язки за цим
договором і погоджується з ними.

Суди встановили, що спірні договори
укладені в належній формі, сторони
засвідчили своїми підписами
погодження з усіма істотними умовами
договорів, зміст яких чіткий та
відповідає вимогам законодавства.

Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»
постановлено, що у разі виникнення
спору щодо отримання сторонами
кредитного договору індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу або як застави (підпункт «г»
пункту 4 статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України «Про
Національний банк України» в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій). У
зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.При розгляді зазначеної
справи встановлено, що відповідно до
ст. 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» банк має право
здійснювати банківську діяльність на
підставі банківської ліцензії шляхом
надання банківських послуг.

У справі № 759/10512/13-ц зазначено: як
вбачається із Банківської ліцензії № 75
від 24.12.2001 року, АКІБ «УкрСиббанк»
надано право здійснювати банківські
операції, визначені ч. 1 та п. п. 5-11 ч. 2 ст.
47 Закону України «Про банки та
банківську діяльність».

Відповідно до Положення про порядок
видачі НБУ індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 14.10.2004 року № 483,
зареєстрованого Міністерством юстиції
України 09.11.2004 року № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк.

Таким чином, надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, сплата
процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, оскільки Національним банком
України видано АКІБ «УкрСиббанк»
банківську ліцензію на здійснення
банківських операцій.

Вказані обставини встановлені у справі
№ 759/10512/13-ц, судове рішення в якій
набрало законної сили, а тому, в силу ч. 3
ст. 61 ЦПК України, не доказуються при
розгляді даної справи.

Отже, по справі № 759/10512/13-ц, рішення в
якій набрало законної сили,
встановлено, що у даних
правовідносинах чинне законодавство
не вимагає наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти, а надання кредиту в іноземній
валюті відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому, враховуючи
приписи ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дані
обставини не підлягають доказуванню.

Безпідставними є посилання на те, що
умови кредитного договору є
несправедливими, оскільки ризики від
знецінення національної валюти несе
позичальник. Безпідставними є
посилання на істотну зміну обставин,
зокрема, що на день укладення
кредитного договору курс валют
становив за 1 USD = 5,05 грн., а на час подачі
позову - 1 USD = 7,993 грн. Ризики від
знецінення національної валюти несуть
обидві сторони договору, позичальник
при належній завбачливості міг,
виходячи з динаміки зміни курсів валют
із моменту введення в обіг
національної валюти та її девальвації,
передбачити в момент укладення
договору можливість зміни курсу гривні
України до іноземної валюти. Суд
звертає увагу на те, що зміна курсу
валют була між іншим зумовлена і
світовою фінансовою кризою, а тягар
світової фінансової кризи несли обидві
сторони кредитного договору.

Враховуючи зазначене, суд вважає
позовні вимоги безпідставними і
необґрунтованими, оскільки рішенням по
справі № 759/10512/13-ц встановлено
правомірність надання кредиту в
іноземній валюті та відсутність
потреби в отриманні індивідуальної
ліцензії у даних правовідносинах.
Посилання на істотну зміну обставин та
несправедливість умов кредитного
договору спростовані судом.

На підставі наведеного, у задоволенні
позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 57-61, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2014
року.

СУДДЯ
Т.О. ЗАЄЦЬ