Справа № 359/5143/13-ц Головуючий у І
інстанції Криворучко І.В.Провадження №
22-ц/780/660/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 51
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходько К.П., Голуб С.А.,

при секретарі: Дмитренко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль», третя особа Генеральний
директор Державного підприємства
«Міжнародий аеропорт «Бориспіль»
Волов Антон Костянтинович про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди. Заявлені вимоги мотивувала тим,
що по 30 квітня 2013 року вона працювала на
посаді комірника групи технічного
обліку обладнання інформаційних
технологій відділу комп'ютерних систем
департаменту інформаційних технологій
дирекції з інформаційних технологій
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль». Згідно з наказом
підприємства від 30 квітня 2013 року її
звільнено з посади у зв'язку із
скороченням чисельності працівників.
Вважає, що звільнення відбулось з
порушенням трудового законодавства,
оскільки фактично відбулось не
скорочення штату працівників, а заміна
одних працівників іншими.

Просила визнати незаконним наказ
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» від 30 квітня 2013
року № 11-07/1-496/п про звільнення ОСОБА_1
та скасувати його, поновити її на
роботі на посаді агента з постачання
групи матеріального забезпечення
інформаційних технологій відділу
комп'ютерних систем департаменту
інформаційних технологій дирекції з
інформаційних технологій Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль», стягнути із відповідача
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 30 квітня 2013
року до моменту поновлення на роботі та
моральну шкоду в розмірі 3 500 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 23 листопада 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням суду, подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просила скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Зокрема, в обгрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що суд першої
інстанції не перевірив обставин, чи
дійсно у відповідача виникла виробнича
необхідність, наслудком якої стала
реорганізація структури та зміна
штатного розпису дирекції з
інформаційних технологій. Не звернув
уваги на ту обставину, що на момент
звільнення ОСОБА_1 на підприємстві
існували посади аналогічній тій, що
займала позивачка, а саме посада агента
з постачання групи МЗ ІТ ВКС, і одна з
них була вакантною. Судом не враховане
переважне право ОСОБА_1 на залишення на
роботі, як працівнику з більш високою
кваліфікацією та продуктивністю праці,
порівняно з іншими працівниками, які
залишились на посадах агентів з
постачання.

Крім того, судом надано неправильну
оцінку обставинам, при яких
профспілковою організацією відмовлено
у у погодженні звільнення позивачки, що
призвело до ухвалення незаконного та
необгрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що при звільненні позивача
уповноваженим органом Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» було дотримано процедури,
передбаченої Кодексом законів про
працю України, а саме: позивача
ознайомлено з наказом про скорочення в
штатному розписі більше ніж за два
місяці, вручено попередження про
заплановане вивільнення, ознайомлено з
переліком вакантних посад та
запропоновано працевлаштування в
державному підприємстві.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що з 1985 року позивачка ОСОБА_1
працювала в Державному підприємстві
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на
різних посадах.

З 01 червня 2012 року ОСОБА_1 була
переведена на посаду комірника групи
технічного обліку обладнання
інформаційних технологій відділу
комп'ютерних систем департаменту
інформаційних технологій дирекції з
інформаційних технологій Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль».

Наказом генерального директора Волова
А.К. № 01-07-108 від 31 січня 2013 року в зв'язку
з виробничою необхідністю внесено
зміни до організаційної структури та
штатного розпису дирекції з
інформаційних технологій, внаслідок
чого із 31 січня 2013 року в штатному
розписі підрозділу дирекції з
інформаційних технологій, разом з
іншими посадами вказаного підрозділу
скорочено посаду, яку займала ОСОБА_1

14 лютого 2013 року ОСОБА_1 попереджено про
заплановане вивільнення 30 квітня 2013
року.

З матеріалів справи вбачається, що 14
лютого 2013 року ОСОБА_1 було
запропоновано ознайомитись з
переліком вакантних посад по
підприємству, від переведення на іншу
посаду ОСОБА_1 відмовилась (а.с. 52, 53).

Відповідно до протоколу № 45 від 18
квітня 2013 року, профспілковим
комітетом первинної профспілкової
організації ДП Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» постановлено не давати
згоду на звільнення ОСОБА_1 за
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП
України, так як відповідно до ч. 4 ст. 49
КЗпП України, п. 4.7 Галузевої угоди на 2010
- 2012 роки у разі виникнення об'єктивних
причин економічного, технологічного,
структурного характеру або у зв'язку з
ліквідацією, реорганізацією, зміною
форми власності підприємства, через
які неминучі вивільнення працівників з
ініціативи сторони власника, проводити
їх лише за умови письмового
повідомлення профспілкової сторони не
пізніше як за три місяці до намічуваних
звільнень, про причини і терміни
вивільнення, кількість та категорії
працівників, що будуть підлягати
скороченню. У цей період проводити
консультації з профспілковою стороною
стосовно визначення та затвердження
заходів щодо запобігання масового
звільнення працівників, їх можливого
працевлаштування та забезпечення
соціальної підтримки. Розглядати та
враховувати пропозиції профспілкової
сторони про перенесення термінів або
тимчасове припинення чи відміну
заходів, пов'язаних із вивільненням
працівників. Стаття 49 ч. 4 КЗпП України
та п. 4.7 Галузевої угоди на 2010 - 2012 роки
адміністрацією не були враховані та
консультації з цього приводу з
профспілковою стороною не проводились.

Наказом генерального директора
Державного підприємства Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» А.К. Волова №
11-07/1-496/п від 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 з 30
квітня 2013 року була звільнена з посади
в зв'язку зі скороченням штату
працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП
України зі сплатою вихідної допомоги у
розмірі середнього місячного
заробітку та компенсації за 30
календарних днів невикористаної
щорічної відпустки.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з даної
підстави допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України,
ліквідація, реорганізація підприємств,
зміна форм власності або часткове
зупинення виробництва, що тягнуть за
собою скорочення чисельності або штату
працівників, погіршення умов праці,
можуть здійснюватися тільки після
завчасного надання професійним
спілкам інформації з цього питання,
включаючи інформацію про причини
наступних звільнень, кількість і
категорії працівників, яких це може
стосуватися, про строки проведення
звільнення. Власник або уповноважений
ним орган не пізніше трьох місяців з
часу прийняття рішення проводить
консультації з професійними спілками
про заходи щодо запобігання звільненню
чи зведенню їх кількості до мінімуму
або пом'якшення несприятливих
наслідків будь-якого звільнення.

Відповідно до 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. У випадках,
передбачених законодавством про працю,
виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником. Рішення виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обгрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обгрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Таким чином, законом передбачено право
власника або уповноваженого ним органу
звільнити працівника при відмові
профспілкового органу дати згоду на
таке звільнення лише у двох випадках:
якщо профспілковий орган у
встановлений законом строк не
повідомить про прийняте рішення у
письмовій формі; якщо рішення
профспілкового органу не містить
обґрунтування відмови в наданні згоди
на розірвання трудового договору.

Стаття 39 Закону України від 15 вересня
1999 року № 1045-XIV "Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності"
зобов'язує профспілковий орган
мотивувати відмову в наданні дозволу
на звільнення працівника.

Під мотивованою відмовою
профспілкового органу слід розуміти
таку думку, яка ґрунтується на
відповідних нормах чинного трудового
законодавства та ділових (професійних)
якостях працівника.

Згідно витягу з протоколу засідання
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації ДП МА
«Бориспіль» від 22.04.2013 № 301-01-131
підставою для відмови у погодженні на
звільнення ОСОБА_1 було порушення
відповідачем ст. 49-4 Кодексу законів про
працю України, а саме не повідомлення
власником про майбутні скорочення
чисельності штату працівників
профспілкової організації в 3-х
місячний строк.

Колегія суддів вважає правильними
висновки суду першої інстанції щодо
необгрунтованості такої відмови,
оскільки вони підтверджуються
матеріалами справи.

Так, наказ від 31.01.2013 № 01-07-108
направлявся голові профспілкового
комітету первинної профспілкової
організації ДП МА «Бориспіль»
Мартинюку О.Д. за допомогою системи
електронного документообігу в той же
день.

Тому профспілковому комітету
первинної профспілкової організації
ДП МА «Бориспіль» було відомо про
наступне скорочення чисельності штату
працівників згідно наказу від 31.01.2013 №
01-07-108.

При таких обставинах судова колегія
приходить до висновку, що не
встановлено порушень ст. 22 ч. 3, ст. 41
Закону України "Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності" та п. 4.7
Галузевої угоди.

Отже відповідач вправі був відповідно
до вимог п.7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст.
39 Закону України "Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності" провести звільнення
позивача з роботи без належно
обгрунтованої відмови вказаних
профспілкових органів на дачу
попередньої згоди на його звільнення з
роботи.

Не заслуговують на увагу і посилання
позивачки ОСОБА_1 на те, що її
звільнення проведено з порушенням
вимог ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки
посада комірника, яку обіймала
позивачка ОСОБА_1 на підприємстві
відповідача, була єдиною, її скорочено
й будь-яка перевага в цьому випадку не
могла бути реалізована.

Крім того, не можна погодитись з думкою
позивача, що на підприємстві
відповідача фактично відбулось
суміщення професій та заміна
найменування посад, оскільки посадові
обов'язки та вимоги до посади
комірника, яку обіймала позивач, та
посади агента з постачання групи МЗ ІТ
суттєво відрізняються, що
підтверджується Посадовими
інструкціями, дослідженими судом
першої інстанції.

Потрібно також зазначити, що позивачка
ОСОБА_1, заявляючи вимогу про
поновлення її на посаді агента з
постачання групи МЗ ІТ, яку вона не
займала до звільнення, обрала
неправильний шлях для захисту свого
права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
про відсутність підстав для поновлення
позивача на роботі, виплати йому
середньої заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди, та
вважає, що суд повно і всебічно
дослідив обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав
належну оцінку зібраним доказам, а
оскаржуване рішення увалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :
Таргоній Д.О.

Голуб С.А.

Приходько К.П .