НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2014 року
м.
Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого: судді
Парфьонова Д.О., секретаря судового
засідання Шрам Ю.О., за участю:
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом
про стягнення з відповідача
матеріальної шкоди в розмірі 25 788,74 грн.
та моральної шкоди в розмірі 30000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 29 вересня 2013 року,
керуючи автомобілем «Daewoo Lanos»
потрапила у дорожньо-транспортну
пригоду, яка сталася з вини
відповідача, що підтверджено
постановою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 грудня 2013 року. Внаслідок
ДТП їй спричинено матеріальна шкода -
ушкоджено автомобіль, понесені витрати
на експертизу та залучення адвоката та
моральну шкоду що полягає в сильних
душевних хвилюваннях, обмеженні права
користування автомобілем.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову в частині
матеріальної шкоди не заперечував,
заперечуючи проти задоволення позову в
частині моральної шкоди з підстав
недоведеності.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до переконання, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з
урахуванням довіреності від 24 вересня
2012 року, посвідченої приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області за №454,
довіреності від 29 червня 2005 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області № 2617,
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серія НОМЕР_3 має
право розпорядження, керування,
легковим автомобілем «Daewoo Lanos»
державний номер НОМЕР_1. В тому числі
має право одержувати грошові суми
відшкодування шкоди завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди.

Як вбачається з постанови
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 04 грудня
2013 року у справі № 183/9810/13-ц, 29 вересня 2013
року о 20.00 годин на 187 км + 300 м автошляху
«Харків-Сімферополь М-18» ОСОБА_2,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2170»
державний номер НОМЕР_2 допустив
зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos»
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2
отримала легкі тілесні ушкодження, а
автомобіль - механічні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив
вимоги п.2.9 а); 12.3 «Правил дорожнього
руху України».

14 жовтня 2013 року позивач звернулася з
заявою до судового експерту -
авто-товарознавцю Дроздову Ю.В. про
проведення авто-товарознавчого
дослідження, а саме про визначення
величини матеріальної шкоди,
спричиненої в результаті ДТП.

Згідно висновку експертного
дослідження про оцінку вартості
матеріальної шкоди №3710/13/13 від 31 жовтня
2013 року, розмір матеріальної шкоди,
спричиненої ОСОБА_3 в результаті
дорожньо-транспортної пригоди складає
- 25 788 гривень 74 коп. Згідно Квитанції
від 31 жовтня 2013 року, вартість витрат на
проведення авто-товарознавчого
дослідження становить 800 грн.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до роз'яснень,
наведених в п. 2 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування» від 27
березня 1992 року №6, з наступними
змінами та доповненнями, при розгляді
позовів про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Таким чином, правила норми ч.2 ст.1166
Цивільного кодексу України
передбачають, що вина особи
припускається і обов'язок доведення
відсутності вини покладається на того,
хто завдав шкоди, а до спростування
презумпції вини особа, яка завдала
шкоду, вважається винною у завданні
шкоди. Обов`язок надання доказів на
доведення відповідності розміру та
характеру завданої шкоди також
покладається на того, хто таку шкоду
завдав.

Відповідач надані позивачем докази не
спростував, доказів на підтвердження
відсутності його вини у залитті
квартири позивача суду не надав, через
що суд приходить до переконання, що
зазначена сума матеріальної шкоди
повинна бути стягнута з відповідача на
користь позивача.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
на користь позивача моральної шкоди, то
зі статтею 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода може полягати у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, даних у п.9
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня
1995року розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а зокрема,
стану здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його житті, часу та
зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану.

Оскільки вина відповідача у завданні
шкоди доведена, моральна шкода
підлягає стягненню з відповідача. При
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховує тяжкість
завданої позивачу душевної травми,
характер і глибину душевних та
фізичних страждань позивача, який
перебував на лікуванні, не міг вести
активний спосіб життя, не міг
працювати, а також виходячи з вимог
розумності і справедливості та з
врахуванням матеріального становища
сторін, суд вважає, що з відповідача
слід стягнути моральну шкоду в розмірі
2000 гривень, яка думку суду, буде
адекватною нанесеній моральній шкоді.
При цьому посилання позивача на те, що
внаслідок дій відповідача позивач був
вимушений змінити місце праці не
підтверджено належними доказами,
оскільки з наданої копії трудової
книжки вбачається звільнення позивача
з роботи за власним бажанням через
місяць після виходу з лікарні.

Суд приходить до переконання, що діями
відповідача позивачу була спричинена
моральна шкода яка полягає в тому, що
позивач зазнала душевних страждань у
зв'язку із пошкодженням належного їй
майна - автомобіля, зазнала легких
тілесних ушкоджень.

В той же час, враховуючи принцип
розумності та справедливості,
враховуючи обставини справи, розмір
спричиненої матеріальної шкоди, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди позивачем явно завищені, в
зв'язку з чим, підлягають частковому
задоволенню, на суму 800 гривень.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалене рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Згідно наданих квитанцій, позивач
поніс судові витрати в розмірі 2744,10
грн., з яких судовий збір - 344,10 гривень,
витрати на проведення авто
товарознавчого дослідження - 800
гривень, витрат на послуги адвоката - 1600
гривень.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд виходить з положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 25 788
(двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят
вісім) гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 800 (вісімсот)
гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 2744 (дві тисячі
сімсот сорок чотири) гривні 10 копійок, з
яких судовий збір - 344,10 гривень, витрати
на проведення авто товарознавчого
дослідження - 800 грн., витрат на послуги
адвоката - 1600 гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 05
квітня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов