У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Демянчук
С.В.

суддів : Хилевич С.В.,
Шеремет А.М.

секретар судового
засідання : Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
25 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
Головного управління державної
казначейської служби у Рівненській
області про стягнення шкоди, завданої
злочином.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі Головного
управління державної казначейської
служби у Рівненській області про
стягнення шкоди, завданої злочином -
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
вказує на його незаконність з підстав
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому воно є
незаконним, необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції
необґрунтовано та безпідставно у
своєму рішенні дійшов висновку про те,
що діючим законодавством умови та
порядок відшкодування державою
майнової шкоди, завданої майну
фізичної особи, яка потерпіла від
злочину, на даний час не визначені.

Вказує, що ст. 1177 ЦК України
встановлено, що майнова шкода, завдана
майну фізичної особи внаслідок
злочину, відшкодовується державою,
якщо не встановлено особу, яка вчинила
злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною.

Просив скасувати оскаржуване рішення
та прийняти нове рішення, яким стягнути
з Держави Україна в особі Головного
управління державної казначейської
служби у Рівненській області на
користь ОСОБА_1 41307,55 грн. в рахунок
відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди за ремонт автомобіля внаслідок
ДТП; 39951,50 грн. в рахунок відшкодування
шкоди потерпілим (в порядку регресу),
згідно розписки; шляхом списання
коштів (з рахунку коштів Держбюджету).

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу
повністю, надала пояснення в межах її
доводів.

Представник Головного управління
державної казначейської служби у
Рівненській області, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
покликалася на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

________________________________________________________________________
______________________

Провадження № 22ц-787/767/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Ковальов І.М.

Доповідач :
Демянчук С.В.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився.
Про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.
Забезпечив явку в судове засідання
свого представника. За таких обставин є
правові підстави для розгляду справи в
його відсутність.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до рішення Рівненського
міського суду від 19 квітня 2011 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 -
41307 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди за
ремонт автомобіля внаслідок
дорожньо-транспортної події: - 39951 грн. 50
коп. в рахунок відшкодування шкоди
потерпілим /в порядку регресу/ згідно
розписки; - 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди. До часу
звернення позивача з позовом в справі
дане рішення в визначеному законом
порядку є невиконаним.

ОСОБА_1, покликаючись на
неплатоспроможність ОСОБА_3, вважає, що
правовідносини щодо відшкодування
шкоди завданої йому ОСОБА_3 прийняла на
себе держава Україна відповідно до
ст.1177 ЦК україни, тому відшкодувати
шкоду можливо на підставі ст. 1166 ЦК
України, яка передбачає загальні
засади відшкодування шкоди /аналогія
закону/.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд перщої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що
відносини, які виникли між позивачем,
як особою яка потерпіла від
кримінального правопорушення та
державою, врегульовані ст. 1177 ЦК
України.

Умови та порядок відшкодування за цією
статтею не встановлені законом на день
розгляду спору судом, тому підстави для
задоволення позову та стягнення шкоди
з держави відсутні.

Згідно принципу диспозитивності
цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК
України/ суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Обов'язок доказування і подання
доказів процесуальним Законом /ст.60
ЦПК/ покладено на сторони.

Таким чином, будь-яких доказів,
заслуговуючих на увагу, які є належними
і допустимими та достатніми, та які
спростовують висновки суду, не надано.

Не ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства покликання представника
позивача про застосування до даних
правовідносин аналогію закону.

Так, ч. 1 ст. 8 ЦК України передбачено,
якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).

Отже, під аналогією мається на увазі
поширення норми або цілого комплексу
норм права на не передбачені законом,
але існуючі подібні ситуації. При
застосуванні аналогії закону
правозастосовний орган поширює на
певні правовідносини конкретні норми,
що регулюють подібні відносини.

Крім того, застосовуючи закон за
аналогією, суд повинен тлумачити його
так само, як і при звичайному
застосуванні цієї норми. Недопустимо
пристосування правової норми до
аналогічних правовідносин шляхом
деякого іншого її тлумачення, так як
застосування аналогії закону
здійснюється не за допомогою
тлумачення норми права, а шляхом
переносу норми, яка застосовується, в
площину інших правовідносин.

Відмовляючи в застосуванні ст. 1166 ЦК
України, суд обгрунтовано звернув
увагу на те, що ця норма не є тим
спеціальним Законом, яким покладається
відповідальність за ч. 2 ст.1177 ЦК
України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

При вирішенні спору, оцінюючи доводи
позивача, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, які
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Поскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.В.Хилевич

А.М. Шеремет