РІШЕННЯ Іменем України

Справа №133/3016/13-ц 24.01.2014
року.

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого Городівського
А.А.

при секретарі Блащук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Козятині

справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
Територіального Галузевого об'єднання
«Південно - Західна Залізниця» про
визнання протиправними дій посадових
осіб відповідача, про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся з позовом
до суду, в якому просить визнати
протиправними дії посадової особи
старшого майстра провідників ВЧ-1
ОСОБА_2, які виразилися у здійсненні
тиску і погроз застосованих до неї,
при написанні нею 30 серпня 2013 року
заяви на звільнення з роботи за угодою
сторін, протиправними дії посадової
особи начальника відокремленого
підрозділу Вагонна дільниця ст..
Київ-пасажирський ДТГО ПЗЗ ОСОБА_3, які
виразилися у видачі наказу від 30
серпня 2013 року № 2131/ос про припинення
трудового договору (контракту), за яким
звільнено ОСОБА_1 з роботи з 30.08.2013 року
за ст. 36 п.1 КЗпП України за угодою
сторін, визнати незаконним, та просить
скасувати наказ начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст.. Київ- пасажирський
Державного Територіального Галузевого
об'єднання «Південно -Західна
Залізниця» від 30 серпня 2013 року № 2131/ос
про припинення трудового договору
(контракту) за яким ОСОБА_1 було
звільнено з роботи 30.08.2013 року за ст.. 36
ч.1 КЗпП України за угодою сторін,
поновити її на роботі на посаді
провідника пасажирських вагонів у
відокремленому підрозділі Вагонна
дільниця ст.. Київ - пасажирський
Державного Територіального Галузевого
об'єднання «Південно -Західна
Залізниця» з 30 серпня 2013 року, та
стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за весь час
вимушеного прогулу, починаючи з
наступного дня після звільнення її з
роботи по день постановлення рішення
суду, та в стягнути з відповідача 3000
гривень моральної шкоди .

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що
після закінчення навчання вона
розпочала свою трудову діяльність у
відокремленому підрозділі Вагонна
дільниця ст.. Київ - пасажирський ДТГО
«Південно -Західна Залізниця» на
посаді провідника пасажирських
вагонів за трудовим договором
(контрактом), який був переукладений
17.06.2013 року і строк дії контракту був до
17.06.2018 року. З 26 серпня 2013 року вона
перебувала на роботі у рейсі
провідником штабного вагону у
пасажирському потязі № 41/42 сполученням
«Київ- Москва». Начальником потягу було
призначено ОСОБА_4. 27 серпня 2013 року о 16
годині 57 хвилин даний потяг вирушив з
Москви до Києва. На шляху прямування
під час проходження українського
митного контролю працівниками митниці
після проведення перевірки у рейсовому
журналі потягу було зроблено запис про
затримку потягу з вини начальника
потягу. 28 серпня 2013 року о 5 годині 33
хвилини потяг прибув до ст.. Київ
-пасажирський. 28 серпня 2013 року
пасажирський потяг у незмінному складі
поїзної бригади о 15 годині 38 хвилин
вирушив до ст. Москва. Того ж дня за
наказом начальника потягу ОСОБА_4
пасажирами до службового купе
провідника та третього купе вагону,
всупереч її зауваженням, було
завантажено декілька коробок з
художньою літературою. Начальник
потягу ОСОБА_4 її , як провіднику
штабного вагону та її напарниці
провіднику ОСОБА_5 наказним порядком
повідомив, що особисто ним перевірено
вантаж та відповідні документи на його
перевезення і це його особиста
вказівка, щоб вантаж розмістили саме в
службовому купе провідника. 29 серпня 2013
року о 16 годині 57 хвилин пасажирський
потяг № 41/42 вирушив з ст. Москва до ст..
Київ. На шляху прямування під час
проходження українського митного
контролю працівниками митниці було
виявлено в службовому купе провідника
штабного вагона та третьому купе
вагону зазначений вище вантаж, про що у
рейсовому журналі пасажирського
потягу митниками було зроблено
відповідний запис. 30 серпня 2013 року о 5
годині 33 хвилини пасажирський потяг
прибув до ст.. Київ - пасажирський. Після
здачі вагону, начальника потягу ОСОБА_4
, її, та напарницю провідника ОСОБА_5
викликали до майстра провідників для
надання усних та письмових пояснень.
Потім їх викликав до себе старший
майстер провідників ОСОБА_2. Під час
співбесіди з ними, її та напарниці
провіднику ОСОБА_5 з погрозами про
звільнення з роботи по статті старший
майстер провідників ОСОБА_2 завимагам
від неї та ОСОБА_5 негайно написати
письмові заяви про звільнення з роботи
за угодою сторін, при цьому поклав
аркуші паперу перед ними. Як слабка
жінка, злякавшись крику та погроз
ОСОБА_2, вона та напарниця ОСОБА_5
вимушені були під тиском написати
заяви про звільнення з роботи за угодою
сторін. Відібравши у них заяви на
звільнення з роботи, старший майстер
провідників ОСОБА_2 наказав їм
слідувати з ним до відділу кадрів ВЧ-1
ст. Київ - пасажирський, де її на протязі
п'ятнадцяти хвилин надали на підпис
наказ про звільнення з роботи за
угодою сторін та видали трудову книжку.
Згідно з наказом начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст.. Київ - пасажирський ДТГО
ПЗЗ від 30 серпня 2013 року № 2131/ос про
припинення трудового договору
(контракту) її було звільнено з роботи з
30.08.2013 року по статті 36 п.1 КЗпП України
за угодою сторін.

Вважає вказаний наказ про звільнення
її з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України
незаконним та необґрунтованим, що
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Припинення трудового договору за п.1 ст.
36 КЗпП України застосовується у
випадку взаємної згоди сторін
трудового договору, але пропозиція
(ініціатива) про припинення трудового
договору за цією підставою може
виходити як від працівника так і від
власника або уповноваженого ним
органу. Особисто вона , ОСОБА_1, ніколи з
начальником вагонної дільниці ОСОБА_3,
як роботодавцем, не обговорювала
питання чи то за своєю, чи то за його
пропозицією( ініціативою) стосовно її
звільнення з роботи за угодою сторін за
взаємною згодою сторін трудового
договору, чи за власним бажанням, тим
більше після повернення з туру 30 серпня
2013 року. Жодною нормою діючого
трудового законодавства в Україні не
передбачено бажання роботодавця
примушувати працівника до написання
заяви на звільнення з роботи.

Протиправними діями відповідача, які
виразилися у протиправних діях
посадових осіб ВЧ-1 щодо здійснення
тиску і погроз застосованих до неї,
протиправно примусили її написати
заяву на звільнення з роботи за угодою
сторін без її на те згоди, при цьому
позбавили її можливості заробляти собі
на життя, заподіяли її моральну шкоду ,
яка полягає в тому, що було знеславлене
її добре ім'я та репутація провідника
пасажирських вагонів перед
працівниками Вагонної дільниці ВЧ -1 ст.
Київ -пасажирський. ЇЇ було виставлено
за ворота підприємства по надуманим
мотивам, не дивлячись на те, що вона
постійно сумлінно і старанно
виконувала свою роботу з метою
забезпечити добробут своїм дітям. А як
результат відчуття трудового безправ'я
та несправедливості, що викликало в
неї глибокі душевні страждання. В
зв'язку з цими обставинами вона
перенесла важку моральну травму, в неї
погіршився стан її здоров'я, підвищився
тиск, порушився сон, частково
втратилися життєві зв'язки, на їх
відновлення потрібні додаткові
зусилля. З врахуванням глибини її
душевних страждань та вимог розумності
і справедливості вона оцінює завдану
її моральну шкоду в сумі 3000 гривень, які
просить стягнути з відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги, викладені в позові,
підтримала повністю та підтвердила в
своїх поясненнях, обставини викладені
в позовній заяві, крім того пояснила,
що написала власноручно заяву на
звільненя з роботи за угодою сторін з
30.08.2013 року під психологічним тиском
старшого майстра провідників ОСОБА_2.
Наміру звільнятися з роботи вона не
мала, але ОСОБА_2 погрожував звільнити
її по статті за порушення трудової
дисципліни, за затримку потягу на 20
хвилин в результаті порушення правил
перевезення багажу. ОСОБА_2 завів її в
відділ кадрів і за 20 хвилин пройшло
звільнення, її видали трудову книжку
та ознайомили з наказом про звільнення.
Так само звільнили її напарницю по
вагону провідника ОСОБА_5.

Представник позивачки ОСОБА_6
підтримав всі позовні вимоги позивачки
та пояснив суду те, що позивачку
ОСОБА_1 звільнено незаконно,
оскільки вона написала заяву на
звільнення з роботи за угодою сторін
під тиском керівництва, що свідчить про
відсутність воєвиявлення самої
ОСОБА_1на звільнення. Позивачка
повинна бути поновлена на роботі на
попередній посаді, з відповідача на
користь позивачки слід стягнути
середньомісячний заробіток за весь час
вимушеного прогулу та стягнути
моральну шкоду, оскільки у позивачки
змінився звичний уклад життя після
звільнення.

Представник відповідача ДТГО
«Південно - Західна залізниця» в
судовому засіданні позовні вимоги
позивачки не визнав повністю та
пояснив, що ОСОБА_1 сама добровільно
написала письмову заяву про звільнення
з роботи за угодою сторін, вказала дату
з якої її звільнити, при цьому
психологічний тиск на ОСОБА_1 при
написанні заяви не доведений нічим,
крім її слів. Оскільки вона сама писала
заяву на звільнення, то це було її
воєвиявлення. Вірити словам ОСОБА_1, що
вона написала заяву на звільненя за
угодою сторін, під тиском того, що її
погрожували звільнити по статті за
порушення трудової дисципліни, не
приходиться, оскільки за порушення
трудової дисципліни, а саме за
ненележне виконання посадових
обовязків провіднику пасажирських
вагонів ОСОБА_1 було оголошено догану,
відповідно до наказу № 533 від 30.08.2013
року. Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачці повністю.

Третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог - начальник
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст. Київ - пасажирський ОСОБА_3
в судові засідання не з'явився, про
місце дату і час судового розгляду
справи повідомлявся належним чином,
від ОСОБА_3 надійшла письмова заява в
якій він просить слухати справу у його
відсутність, оскільки перебуває на
лікарняному, позовні вимоги не визнає,
обставини, зазначені в позовній заяві
ОСОБА_1 не відповідають дійсності,
нікого примусу по відношенню до ОСОБА_1
в написанні заяви про звільнення за
угодою сторін не було. Згоди на допит
його в якості свідка по даній справі
він не дає.

Тому слід вважає за можливе розглянути
справу за відсутності третьої особи на
стороні від повідача без самостійних
вимог.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та вивчивши матеріали справи,
проаналізувавши всі докази в їх
сукупності, суд вважає, що необхідно
відмовити позивачці в задоволенні всіх
позовних вимоги повністю.

Так, судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 до звільнення працювала на
посаді провідника пасажирських
вагонів у відокремленому підрозділі
Вагонна дільниця ст.. Київ-
пасажирський Державного
Територіального Галузевого об'єднання
«Південно -Західна залізниця»
відповідно до договору (контракту), що
підтверджується копією трудовій
книжки ОСОБА_1 та копією контракту з
працівником. (а.с.4-7, 18-20).

Судом встановлено, що позивачку ОСОБА_1
було звільнено з роботи 30.08.2013 року з
посади провідника пасажирських
вагонів відокремленого підрозділу
Вагонної дільниці ст.. Київ-
пасажирський, що підтверджується
копією наказу № 2131ос від 30.08.2013 року на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за
угодою сторін) , в цей же день позивачка
була ознайомлена з даним наказом, про
що свідчить її підпис.( а.с. 24).

Позивачка оспорює звільнення як
незаконне та просить поновити її на
роботі, посилаючись на ті обставини, що
заява про звільнення написана нею під
психологічним примусом, в силу погроз
звільнення її по статті за порушення
трудового законодавства.

Проте суд не погоджується з такими
доводами позивачки та враховує
наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України, підставами припинення
трудового договору є угода сторін.

Пунктом 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз»яснено, що
в разі домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП
(угода сторін), договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Обовязковою умовою для
припинення трудового договору за
угодою сторін є наявність взаємного
воєвиявлення і працівника і
роботодавця, яке спрямоване на
припинення трудових відносин. З огляду
на це працівник не може бути
звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України,
якщо одна зі сторін трудового договору
не дає згоди на його припинення за
вказаною правовою нормою, або ж якщо
між працівником та роботодавцем не
досягнуто домовленості про дату
звільнення.

Якщо ж взаємна згода сторін трудового
договору на його припинення за п.1 ст. 36
КЗпП України існує, то той факт, від
кого саме виходила така пропозиція не
має значення - якщо друга сторона з нею
погоджується, то вважається, що
працівник та роботодавець досягли
угоди про припинення трудового
договору і працівник в погоджений
термін звільняється з роботи.

Позивачкою ОСОБА_1 заява про звільнення
її за угодою сторін подана 30.08.2013 року, в
якій вона просила адміністрацію
звільнити її саме з 30.08.2013 року.
Керівник відокремленого підрозділу
Вагонної дільниці ст.. Київ-
пасажирський на заяві поставив
відповідну резолюцію « ВЧК наказ»,
тобто сторонами трудового договору
було досягнуто домовленості щодо
звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін , по
ст. 36 п.1 КЗпП України саме з 30.08.2013 року,
що підтверджується копією заяви
ОСОБА_1 ( а.с. 23).

Обставини можливого психологічного
тиску з боку адміністрації на
позивачку при написанні заяви про
звільнення за угодою сторін не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні і на думку суду є надуманими
і бажанням позивачки знайти формальні
порушення з боку адміністрації
установи при звільненні з роботи для
поновлення на роботі, оскільки суд не
приймає до уваги твердження позивачки,
що вона написала заяву на звільнення за
угодою сторін, оскільки її погрожували
звільнити по статті за порушення
трудового законодавства.

Твердження позивачки про те, що її
погрожував звільненням з роботи по
статті старший майстер провідників
ОСОБА_2 і вона змушена написати заяву за
угодою сторін, не може взятися судом
до уваги, оскільки це спростовується
тим, що за порушення трудової
дисципліни позивачка ОСОБА_1 була
притягнута до дисциплінарної
відповідальності відповідно до наказу
№ 553 від 30.08.2013 року і її оголошено
догану ( а.с. 36), а за одне порушення не
може бути накладено два вида стягнення:
догана та звільнення з роботи, і крім
того, старший майстер провідників
ОСОБА_2 не уповноважений правами по
прийому та звільненню з роботи,
оскільки цими повноваженнями
наділений начальник відокремленого
підрозділу Вагонна дільниця ст. Київ
-пасажирський ОСОБА_3, який і узгоджував
з ОСОБА_1 умови звільнення за угодою
сторін.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не був
допитаний в якості свідка, оскільки це
не представилося можливим в зв'язку з
тим, що ОСОБА_2 звільнений з роботи з
27.09.2013 року, що підтверджується копією
наказу від 27.09.2013 року № 2474/о ( а.с.45) , і
місце його перебування суду і
учасникам розгляду справи не відомо,
позивач та представник позивача не
надали суду письмового клопотання про
виклик ОСОБА_2 з указанням адреси його
проживання.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4
пояснив в судовому засіданні, що він не
був присутнім при написанні заяви про
звільнення з роботи провідником
ОСОБА_1 за угодою сторін , і не бачив
того, що ОСОБА_1 примушували написати
заяву.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
пояснила в судовому засіданні, що на
неї та на напарницю ОСОБА_1 кричав
старший майстер провідників ОСОБА_2 , що
вони будуть звільнені по статті за
порушення трудової дисципліни і що їх
звільнять з таким формулюванням, що
ніде не приймуть на роботу. Заяву на
звільнення за угодою сторін вона та
ОСОБА_1 писали під диктовку ОСОБА_2

Суд критично відноситься до показань
свідка ОСОБА_5, та не може взяти їх до
уваги, оскільки дані показання не
узгоджуються з сукупністю інших
доказів, які були досліджені в суді та
розцінює показання ОСОБА_5, як
намагання допомогти своїй напарниці по
роботі ОСОБА_7 поновитися на роботі.

Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 КПК
України.

Оскільки обставини написання
позивачкою заяви про звільнення за
угодою сторін під психологічним тиском
роботодавця не доведені в судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем
було дотримано всіх вимог чинного
законодавства, а в тому в задоволенні
позовних вимог позивачці необхідно
відмовити за безпідставністю її вимог.

Керуючись ст. ст.9, 36 ч.1 п.1 КЗпП України,
ст. ст. 209, 212 - 215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог позивачці
ОСОБА_1 до Державного Територіального
Галузевого об'єднання «Південно
-Західна Залізниця» відмовити
повністю.

Відмовити у визнанні протиправними дії
посадової особи старшого майстра
провідників ВЧ-1 ОСОБА_2 при написанні
ОСОБА_1 30 серпня 2013 року заяви на
звільнення з роботи за угодою сторін.

Відмовити у визнанні протиправними дії
посадової особи начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст.. Київ-пасажирський ДТГО
ПЗЗ ОСОБА_3, які виразилися у видачі
наказу від 30 серпня 2013 року № 2131/ос про
припинення трудового договору
(контракту), за яким звільнено ОСОБА_1 з
роботи з 30.08.2013 року за ст. 36 п.1 КЗпП
України за угодою сторін.

Відмовити у визнанні незаконним та
скасуванні наказу начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст.. Київ- пасажирський
Державного Територіального Галузевого
об'єднання «Південно -Західна
Залізниця» від 30 серпня 2013 року № 2131/ос
про припинення трудового договору
(контракту) за яким ОСОБА_1 було
звільнено з роботи 30.08.2013 року за ст.. 36
ч.1 КЗпП України за угодою сторін.

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні на
роботі на посаді провідника
пасажирських вагонів у відокремленому
підрозділі Вагонна дільниця ст.. Київ -
пасажирський Державного
Територіального Галузевого об'єднання
«Південно -Західна Залізниця» з 30
серпня 2013 року.

Відмовити ОСОБА_1 в стягненні
середньомісячного заробітку за весь
час вимушеного прогулу та в стягненні
моральної шкоди з відповідача.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
через Козятинський міськрайонний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом вірно Суддя
Секретар

Дата документу 24.01.2014