Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №5551/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Коренюк Валерій Петрович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростенського
міськрайонного суду від 16 грудня 2013
року

у справі за позовом органу опіки та
піклування Коростенської міської ради
Житомирської області в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5 про позбавлення
батьківських прав, встановлення опіки
та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року орган опіки та
піклування Коростенської міської ради
Житомирської області звернувся до суду
з позовом в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач
просив позбавити відповідачку
батьківських прав, встановити над
малолітньою ОСОБА_4 опіку, призначивши
опікуном її бабусю ОСОБА_5 та стягнути з
відповідачки на користь опікуна
аліменти в розмірі ? частини заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. В обґрунтування
позову зазначав, що малолітня ОСОБА_4
знаходиться в
соціально-психологічному центрі «Віри,
Надії, Любові», а її вихованням
займається бабуся - ОСОБА_5 Батько
дитини ОСОБА_6 перебуває в місцях
позбавлення волі. Мати дитини -
відповідачка ОСОБА_3 тривалий час не
займається вихованням дитини, її
життям і здоров'ям не цікавиться, з
дитиною не спілкується, не проявляє до
неї щонайменшої материнської турботи,
хоча має таку можливість, матеріальної
допомоги не надає, не піклується про
фізичний і духовний розвиток доньки, не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу. Тобто, відповідачка ухиляється
від виховання дитини, свідомо нехтує
своїми батьківськими обов'язками.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 16 грудня 2013
року позов задоволено. Позбавлено
батьківських прав ОСОБА_3 відносно її
малолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Призначено ОСОБА_5
опікуном над малолітньою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Цим же рішенням стягнуто з
ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на
утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в
розмірі ? частини з усіх видів доходів
щомісячно, починаючи з 19 серпня 2013 року
і до повноліття дитини, але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку. Допущено негайне
виконання рішення суду в межах
місячного платежу. Крім того, стягнуто
з ОСОБА_3 на користь держави 229,40 грн.
судового збору.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та закрити провадження у
справі. Вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим, оскільки воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
На думку апелянта, судом не було
враховано тих обставин, що вона
забезпечена житлом, проживає в
квартирі своїх батьків, являється
інвалідом 3-ї групи, отримує пенсію в
розмірі 949,00 грн., на обліку у психіатра
та нарколога не перебуває.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка є матір"ю малолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Батько дитини перебуває в місцях
позбавлення волі (а.с.17).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов"язків по вихованню дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
необхідність позбавлення відповідачки
батьківських прав, зважаючи на
наступне.

Згідно з висновком органу опіки та
піклування, затвердженим рішенням
виконкому Коростенської міської ради,
відповідачка ухиляється від виконання
своїх обов"язків по відношенню до
доньки, а тому її необхідно позбавити
батьківських прав (а.с.15,16).

Такий висновок зроблено компетентним
органом на підставі ретельного
з"ясування всіх обставин цієї справи.

Так, органом опіки та піклування з
квітня 2012 року здійснювався
„соціальний супровід" сім"ї
відповідачки, як такої, що опинилася в
складних життєвих обставинах. Сама
відповідачка не заперечувала того, що
за місцем проживання її неодноразово
відвідували працівники органу опіки та
піклування. Саме за результатами таких
відвідувань та на підставі інших
зібраних компетентним органом
матеріалів було зроблено висновок про
свідоме ухилення відповідачки від
виконання своїх материнських
обов"язків.

Ухвалюючи рішення в даній справі, суд
першої інстанції врахував, що
визначальним при розгляді справ даної
категорії є саме врахування інтересів
дитини, а не надання недобросовісній
матері сумнівної можливості
перевиховатися та змінити свою
поведінку.

При цьому апеляційний суд вважає за
необхідне відмітити, що ухилення від
виконання юридичного обов"язку - завжди
акт свідомої поведінки, оскільки особа
має реальну можливість виконати його,
але не вчиняє відповідних дій. Так,
батько чи мати вважатимуться такими, що
ухиляються від обов"язку по вихованню
дитини, якщо вони ні усно, ні письмово
не спілкуються з нею, не проявляють про
неї щонайменшої батьківської турботи,
хоча мають таку можливість.

Відповідно до роз"яснень, що викладені
в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 30 березня 2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" ухилення
батьків від виконання своїх обов"язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов"язками.

В даному випадку із посиланням на
зібрані у справі докази судом
встановлено, що відповідачка саме
через неправомірну поведінку свідомо
не виконує свої батьківські обов"язки.

Так, ще у листопаді 2010 року дільничий
лікар-педіатр зверталася до органу
опіки та піклування з проханням вжити
заходів до недобросовісної матері
ОСОБА_3, яка зловживає спиртними
напоями та лікуванням дитини не
займається.

У зв"язку з цим, не заслуговують на
увагу доводи апеляційної скарги про те,
що неможливість виховання дитини
відповідачка пов"язує з травмою ноги,
яка мала місце у квітні 2011 року.

На думку апеляційного суду, навіть
травма ноги не може свідчити про
неможливість догляду за дитиною та не
дає підстав для самоусунення від
виконання своїх материнських
обов"язків.

Надані відповідачкою медичні
документи не свідчать про її
безперервне лікування та про її
потребу в сторонньому догляді. Крім
того, будучи дорослою, дієздатною і
свідомою людиною та матір"ю
малолітньої дитини, вона навіть на
період хвороби не могла бути звільнена
від відповідальності за беззахисну
дитину, яка в силу свого малолітнього
віку не могла самостійно подбати за
себе. Виправдання відповідачки,
пов"язані з хворобою, свідчать про її
недобросовісність та аморальність,
нехтування правилами добросовісності
та соціальної справедливості.

В матеріалах справи маються довідки і
характеристики з дошкільного закладу
та центру соціально-психологічної
реабілітації дітей „Віри, Надії,
Любові", де перебувала дитина з липня 2012
року. Із вказаних письмових доказів
вбачається, що відповідачка дитиною не
цікавилася, не забирала із садочка та
не відвідувала в центрі (а.с.11-14).

Безпідставними є і доводи апеляційної
скарги в тій частині, що відповідачка
забезпечена житлом, оскільки
однокімнатна квартира, в якій вона
проживає, належить її матері ОСОБА_5
(а.с.24).

Як пояснила остання, відповідачка
постійно пиячить, не працює та вигнала
її з квартири. В жилому приміщенні
постійно знаходяться сумнівні
компанії.

Надані позивачем фотознімки з місця
проживання відповідачки свідчать про
антисанітарні умови в квартирі, до яких
призвела неправомірна поведінка
останньої.

Про неправомірність поведінки
відповідачки засвідчили і допитані в
суді свідки.

Крім того, про свідоме нехтування
інтересів дитини її матір"ю та
небажання змінити своє поведінку
свідчать і ті обставини, що навіть
протягом розгляду даної справи в суді
вона продовжує пиячити та дитиною не
цікавиться. Ці обставини встановлені в
ході обстеження умов проживання
відповідачки органом опіки та
піклування, про що складені акти від
28.11.2013 року, 10 та 18 лютого 2014 року.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про те, що на даний час
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є
тим самим крайнім заходом, який
передбачений законом, та відповідає
саме інтересам дитини. Суд правильно
призначив опікуном дитини бабусю, яка
фактично здійснює догляд за нею.
Намагання відповідачки уникнути
негативних для неї наслідків
обумовлено небажанням сплачувати
аліменти на утримання доньки.

Проте, у випадку зміни своєї поведінки
відповідачка відповідно до ст.169 СК не
позбавлена можливості звернутися до
суду з позовом про поновлення
батьківських прав.

Всі обставини справи судом першої
інстанції з'ясовані повно та всебічно.
Зібраним у справі доказам дана належна
оцінка. Будь-яких процесуальних
порушень, які б давали підстави для
переоцінки доказів, апеляційним судом
не встановлено.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: