У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 18
жовтня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
24 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Дніпропетровська міська рада, про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровська
міська рада, про встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Посилалась на те, що вона є власником
27/100 частини будинку з надвірними
спорудами, який розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, дана частина будинку їй
належить на підставі свідоцтва про
право власності САЕ № 050126 від 26 липня
2011 року, виданого виконавчим комітетом
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради.

Вказане свідоцтво було видане їй
замість свідоцтва про право власності
від 18 грудня 1992 року, відповідно до
якого їй належала 31/100 частини
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

Іншим власником вказаного будинку в
розмірі 73/100 частини є відповідачка,
якій зазначена частина домоволодіння
належить на підставі договору
дарування від 06 листопада 2003
року.

Починаючи з 1994 року 73/100 частини будинку
належить відповідачу, була декілька
разів відчужена і не змінювалась до
моменту звернення до суду.

Будь-яких угод між позивачкою та
власниками іншої частини будинку,
стосовно порядку користування
земельною ділянкою на якій розташоване
нерухоме майно, не укладалось.

Зазначала, що оскільки вперше часткова
власність на будинок виникла в грудні
1992 року і складала 31/100 частини будинку
то вона має право на володіння і
користування земельною ділянкою за
адресою:
АДРЕСА_1, виходячи з частини власності
31/100, а не 27/100 частини.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від
18 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року, відмовлено у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, правильно
встановили характер правовідносин
сторін у справі та застосували норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішили спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи на
підставі наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Дніпропетровська міська рада, про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк