Цивільна справа 2/359/25/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 р. Бориспільським
міськрайонний судом Київської області
в складі:

головуючого судді:
Туманової К.Л.,

при секретарі: Поліщук
К.В., Дідик А.В.,Поліщук А.О.,

за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача:
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бориспіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог управління Держземагенства у
Бориспільському районі Київської
області, про визнання земельної
ділянки та будинку спільним сумісним
майном подружжя та поділ спільного
сумісного майна по ? частині кожному з
подружжя, -

в с т а н о в и в:

18 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області з вище зазначеним
позовом до ОСОБА_3, з проханням :

- встановити факт проживання однією
сім'єю з відповідачкою ОСОБА_3
починаючи з 01 січня 2004 року по 01
березня 2005 року;

- визнати земельну ділянку площею 0,2499
га, кадастровий номер :01:009:0260,
державний акт серія ЯА № 341772 від 10.03.2005
року, у АДРЕСА_2, спільним майном ОСОБА_1
і ОСОБА_3;

- визнати будинок АДРЕСА_2,
спільним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_3;

- визнати за ним право власності
на ? частину земельної ділянки площею
0,2499 га, кадастровий номер :01:009:0260,
державний акт серія ЯА № 341772 у АДРЕСА_2;

- визнати за ним право
власності на ? частину будинку АДРЕСА_2;

- стягнути з ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі судового збору за
звернення з позовною заявою - 3441
гривень, судового збору у розмірі 114
гривень 71 копійок, послуги ощадбанку у
розмірі 71 гривень 82 копійок та витрати
на правову допомогу - 4000 гривень.

05 липня 2013 року позивачем було подано
заяву про зміну позовних вимог, згідно
яких, позивач просив :

- визнати земельну ділянку площею
0,2499 га, кадастровий номер :01:009:0260,
державний акт серія ЯА № 341772 від 10.03.2005
року, у АДРЕСА_2, спільним майном ОСОБА_1
і ОСОБА_3;

- визнати будинок АДРЕСА_2,
спільним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_3;

- визнати за ним право власності
на ? частину земельної ділянки площею
0,2499 га, кадастровий номер :01:009:0260,
державний акт серія ЯА № 341772 у АДРЕСА_2;

- визнати за ним право
власності на ? частину будинку АДРЕСА_2;

- стягнути з ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі судового збору за
звернення з позовною заявою - 3441
гривень, судового збору у розмірі 114
гривень 71 копійок, послуги ощадбанку у
розмірі 71 гривень 82 копійок та витрати
на правову допомогу - 4000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що з
відповідачкою вони почали проживати
однією сім'єю приблизно з 2001 року.

З 2003 року ОСОБА_3 була зареєстрована
тимчасово за адресою: АДРЕСА_3 у
будинку, який належав йому на праві
приватної власності.

Після продажу зазначеного будинку
відповідач була зареєстрована з 2003
року по 2007 рік в квартирі АДРЕСА_1, яка
належала його матері ОСОБА_5 та сестрі
ОСОБА_6 у рівних долях.

В період з 2003 року до жовтня 2005 року
вони з ОСОБА_3 з її дочкою ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом проживали у АДРЕСА_4,
яку вони знімали у ОСОБА_8. В якій вони
зробили ремонт, купили меблі, побутову
техніку, спортивний тренажер, особисті
речі, продукти харчування.

05.05.2004 року вони купили автомобіль
"Мерседес-Бенс Е 320", № кузова НОМЕР_4.
При постановки транспортного засобу на
облік за місцем реєстрації ОСОБА_3, були
виявлено, що у транспортному засобі
перероблені номера кузова. В зв'язку з
чим він особисто звертався до Бюро
судових експертиз "Сантадор" з заявою
про проведення спеціального
дослідження, крім того він звертався до
офіційного представника "Мерседес
Бенс", на що була надана відповідь, що
номер кузова автомобіля не змінював
виробник і його не можна міняти. Після
чого вони повернули транспортний засіб
продавцю.

Приблизно через два місці вони
придбали на ім'я ОСОБА_3 автомобіль
НОМЕР_1 і починаючи з липня 2004 року він
особисто займався доглядом за
технічним станом зазначеного
автомобіля і для цього поставив на
облік на СТО СП "Автомобільний Дім
України". Особисто він звертався за
технічним обслуговуванням ремонту
автомобіля і оплачував виконані
роботи.

03.11.2004 року під час їх спільного
проживання вони купили земельну
ділянку, площею 0,2499 га, кадастровий
номер :01:009:0260, для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
Зазначена земельна ділянка була
оформлена на ОСОБА_3 Державний акт був
виданий на ім'я відповідачки 10 березня
2005 року.

01.03.2005 року між ним та відповідачкою був
зареєстрований шлюб.

Після реєстрації шлюбу він почав
будувати будинок на придбаній
земельній ділянці, за адресою : АДРЕСА_2.
За спільною домовленістю будинок
зареєстрували на відповідачку.

Крім того в період шлюбу вони придбали
квартиру АДРЕСА_5, яку оформили на його
ім'я. В даній квартирі вони разом з
донькою відповідачки були
зареєстровані.

Крім того в період спільного
проживання, починаючи з 2002 року вони
разом з відповідачкою її донькою та
його рідними святкували різноманітні
свята. У 2004 році разом відпочивали в м.
Алушта, спільно проводили час, в тому
числі займались спортом у спортивному
залі "Тонус" на Харківському масиві у м.
Києві.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та просили задовольнити.

Відповідач заперечувала проти позову,
при цьому пояснила, що позивач у неї
працював водієм. Разом вони почали
проживати після реєстрації шлюбу, до
реєстрації шлюбу вони разом не
проживали та не вели спільне
господарство. Земельну ділянку вона
купила до шлюбу, і тому це майно
належить їй особисто. Крім того
будівництво житлового будинку було
розпочато нею, ще до укладення шлюбу,
без участі позивача. Житловий будинок
вона будувала за власні кошти, позивач
в будівництві житлового будинку не
приймав участі.

Представник третьої особи без
самостійних вимог управління
Держземагенства у Бориспільському
районі Київської області у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Від третьої особи надійшло клопотання
з проханням слухати справу без участі
представника управління
Держземагенства у Бориспільському
районі Київської області.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 він
знає давно, ще з 1990 років, вони разом
працювали та працюють. З ОСОБА_3 його
познайомив ОСОБА_1 у 2002 року, як зі своєю
жінкою. Спочатку вони проживали у
офісі, за місце роботи, а після чого з 2002
по 2003 рік вони знімали квартиру у
Дарницькому районі в м. Києві. Вони
разом, його сім'я та ОСОБА_1 зі своєю
дружиною ОСОБА_3 разом проводили час,
святкували дні народження, ходили на
футбол. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їздили на
відпочинок в Крим. В період з 2003 року
вони знімали квартиру на вул.
Харківське шоссе в Дарницькому районі
м. Києві, в якій він разів два був. В
даній квартирі проживали вони разом з
дочкою ОСОБА_3. У 2004 році вони разом,
знайшли земельні ділянки в с. Вишеньки
і в нотаріальній конторі, в один день,
оформляли свої ділянки, тобто
оформлювали договори купівлі-продажу.
Вказану земельну ділянку купив ОСОБА_1
на власні кошти, які були зароблені із
спільного бізнесу. Гроші ОСОБА_1
знаходились у сейфі на фірмі, оскільки
на той період власного житла у нього не
було і він всі гроші зберігав у сейфі.
Зазначені земельні ділянки вони
оформили на своїх дружин, він на свою, а
ОСОБА_1 на свою, тобто ОСОБА_3. На
зазначених житлових будинках вони
одночасно почали будівництво житлових
будинків, приблизно з 2005 року.
Будівництво житлового будинку
повністю здійснював та оплачував
ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_3 не працювала.
Вони звертались до ОСОБА_11, у якого була
своя будівельна фірма і який
рекомендував прораба, який займався
будівництвом будинків, як його так і
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 її
брат, а ОСОБА_3 його дружина. Шлюб між
ними не розірваний. З ОСОБА_3 вона
познайомилась в кінці 2001 року, їх
познайомив її брат ОСОБА_1. Їй відомо, що
сторони почали проживати разом з 2001
року, чи початок 2002 року. Вона спочатку
була зареєстрована у будинку, який
належав її брату, а потім у квартирі,
яка належить їй та мамі. Вони разом
проживали на фірмі на Подолі, а потім
знімали квартиру на Харківському
шоссе. Вона була у них у гостях, разом з
мамою, в тому числі і на дні народження
у 2002 році її брата. Їх мама інколи
залишалась у квартирі, яку знімав її
брат разом з ОСОБА_3, такі випадки були
кули вони робили ремонт у своїй
квартирі. Вони разом їздили на
відпочинок в Крим. Влітку 2004 року
ОСОБА_1 купив автомобіль. В період
спільного проживання ОСОБА_3 не
працювала. У квартирі, яку орендували
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на Харківському шоссе,
ОСОБА_1 здійснював ремонт, купував
меблі, техніку. Потім ОСОБА_1 купив
квартиру на вул. Жилянська в м. Києві.
Земельну ділянку вони придбали
приблизно у 2004 році, вона від брата та
ОСОБА_3 чула, що вони мають намір
придбати ділянку на якій планують
збудувати будинок. Під час будівництва
будинку вона разом з мамою приїжджали в
с. Вишеньки. Її брат планував всю сім'ю
зібрати в цьому будинку, а також
показував, де буде кімната для мами.
Водієм її брат ніколи не працював, він
був приватним підприємцем.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що з 2003 по 2007
роки працював у ОСОБА_11, у якого своя
будівельна фірма. З початку 2005 року він
почав будівництво житлового будинку в
с. Вишеньки. Усі питання по будівництву,
розрахунку він вирішував з ОСОБА_1.
ОСОБА_3 приїздила на будівництво як
господарка.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_1 з
ОСОБА_12 (так він назвав відповідача та
при цьому впізнав відповідачку),
заселились у 2002 році у його квартиру,
яка знаходиться в АДРЕСА_4, число та
місця він не пам'ятає, а рік пам'ятає,
оскільки у 2002 році він отримав квартиру
і відразу в неї заселились ОСОБА_1 та
ОСОБА_12. Спочатку вони зустрілись і
ОСОБА_1 та ОСОБА_12 подивились квартиру,
при цьому вони представились як
чоловік та дружина. Квартиру їм знайшов
брокер.Квартиру він їм здав в оренду,
договір оренди на сьогоднішній день у
нього не залишився. Договір оренди
оформлявся на ОСОБА_1. У даній квартири
вони проживали три роки до 2005 рік. Коли
вони заселились в його квартиру, в ній
не було ремонту, меблів та техніки. Вони
за свій кошт зробили в ній ремонт,
купили меблі, техніку, за що він їм дуже
вдячний. Крім того все що вони купили,
вони залишили у його квартирі, і
сказали що забирати речі вони не
будуть.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків : ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_12, ОСОБА_8, дослідивши матеріли
даної справи, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню, за наступних
підстав.

Спірні відносини між сторонами є
сімейними та пов'язані з поділом
спільного сумісного майна.

У судовому засіданні встановлено, що
01.03.2005 року сторони зареєстрували шлюб,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюбу виданим Центральним відділом
державної реєстрації шлюбів м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї (а. с.
17, том № 1).

Майно, що є предметом спору складається
з наступного : земельна ділянка площею
0, 2499 га, яка розташована:
Бориспільський район, Вишеньківська
сільська рада, с. Вишеньки, цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, кадастровий номер земельної
ділянки : :01:009:0260, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯА № 341772, який виданий на ім'я
ОСОБА_3 10.03.2005 року (а. с. 16, том № 1);
житловий будинок № 6, який розташований
за адресою : АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно № 970, яке
видане на ім'я ОСОБА_3 14.04.2008 року ( а. с. 18,
том № 1).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 3
Сімейного кодексу України, сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що сторони у період з початку 2002 року
проживали однією сім'єю, вели спільний
побут, разом відпочивали, і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю після того
офіційно одружились і продовжували
жити разом однією родиною до їх
офіційного розлучення.

При цьому суд не може точно встановити
дату, тобто число та місяць початку
спільного проживання, оскільки під час
пояснень свідків такого не було
встановлено, в зв'язку з тим, що пройшов
великий проміжок часу і свідки точну
дату згадати не можуть, лише
підтверджують рік з якого часу сторони
почали проживати, тобто з кінця 2002 року
.

Суд дійшов такого висновку на підставі
наданих документів та показів свідків.

Так, з пояснень свідків встановлено
наступне : свідок ОСОБА_9 підтвердив, що
сторони проживали з 2002 року однією
сім'єю, вели спільне господарство;
свідок ОСОБА_6 також пояснила, що
сторони почали проживати разом як сім'я
з кінця 2001 року чи початку 2002 року;
свідок ОСОБА_8 пояснив, що сторони
орендували у нього квартиру з 2002 року
по 2005 рік та проживали в ній разом з
дочкою ОСОБА_3.

Крім того зазначене також
підтверджується наданими документами,
а саме : тимчасовою посвідкою на
постійне проживання Серії КВ № 7763/48378
виданої 10 жовтня 2003 року на ім'я ОСОБА_3,
згідно якої адреса її реєстрації
зазначена : АДРЕСА_3 (а. с. 11, том № 1).

Як вбачається з довідки № 573 від 16.12.2013
року виданої КП Київської обласної
ради "Західне бюро технічної
інвентаризації", будинок АДРЕСА_3 в
період з 12.02.1998 року по 12.12.2003 року
належав на праві власності ОСОБА_1 ( а. с.
23, том № 2).

Довідкою КП Дирекції з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянської районної у м. Києві ради» №
334 від 05.12.2012 року, згідно якої ОСОБА_3 з
03.12.2003 року була зареєстрована за
адресою : АДРЕСА_1, яка належала матері
позивача ОСОБА_5, та знята з реєстрації
10.04.2007 року, а також за вказаною адресою
була зареєстрована ОСОБА_7 з 30.05.2006 року
по 10.04.2007 рік (а. с. 12).

Накладними від 09.02.2003 року, 18.03.2003 року, з
яких вбачається, адреса за якою була
доставка меблів, тобто адреса квартири
яку орендували сторони у свідка ОСОБА_8,
та прізвище отримувача меблів, тобто
позивача (а. с. 19-20, том № 1).

Посилання відповідача, що позивач
працював у неї водієм до укладення
шлюбу, і те що вони разом почали
проживати тільки після реєстрації
шлюбу, тобто після 01.03.2005 року, є
безпідставними, оскільки такі
пояснення не знайшли своє
підтвердження під час розгляду даної
справи, а також відповідачем не було
надано доказів на підтвердження таких
пояснень, тобто у відповідності до ч. 1
ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України, згідно якої кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

У судовому засіданні встановлено, що
між сторонами шлюбний договір, а також
будь-які інші письмові договори щодо
майна, яке є їх особистою приватною
власністю, а також щодо майна, яке є
об'єктом спільної сумісної власності
не укладались.

Крім того з наданих документів було
встановлено, що попередній шлюб
позивача було розірвано 17 січня 2003
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві (а. с. 131, том № 1).

Частиною 2 ст. 74 Сімейного кодексу
України визначено, що на майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Крім того у відповідності до п. 20
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", при
застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка проживають однією
сім'єю без шлюбу в період, протягом
якого придбане спільне майно.

З приводу майна у виді земельної
ділянки суд приходить до наступного
висновку.

Як встановлено, земельна ділянка
площею 0,2499 га, яка розташована :
Бориспільський район, Вишеньківська
сільська рада, с. Вишеньки, цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, кадастровий номер земельної
ділянки : :01:009:0260 належить на праві
власності відповідачу ОСОБА_3, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯА № 341772, який виданий 10.03.2005 року
та зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів за № 47 (а.
с. 16, том № 1).

Зазначену земельну ділянку відповідач
набула на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
03.11.2004 року, що підтверджується
договором від 03.11.2004 року Серії ВВМ №
868769 та відміткою у державному акті
Серії ЯА № 341772 про підстави набуття
права власності (а. с. 16, 146-148, том № 1). Як
зазначено вище, між позивачем та
відповідачем склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю. На
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка
які не перебувають у шлюбі між собою
або у будь якому іншому шлюбі ,
поширюються положення Глави 8 СК
України.

З чого вбачається, що зазначена
земельна ділянка була набута у період
проживання сторін однією сім'єю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є : майно, набуте нею,
ним до шлюбу.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України визначено, що особистою
приватною власністю дружина, чоловіка
є : земельна ділянка, набута нею, ним за
час шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у її,
його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 60
Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ч. 2 ст. 60
Сімейного кодексу України.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України визначено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Крім того, згідно ст. 370 Цивільного
кодексу України співвласники мають
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній сумісній власності. У
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду. Виділ частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно ст. 81 ЗК України громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі придбання
за договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право користування та право оренди
земельної ділянки виникають з моменту
державної реєстрації цих прав.

Враховуючи вище викладене, а також те,
що майно у виді земельної ділянки було
набуто на підставі договору
купівлі-продажу, а не з підстав
визначених в п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного
кодексу України, тобто в період
проживання сторонами однією сім'єю без
шлюбу, але між ними склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю ще з
кінця 2002 року, та набуто право
власності вже в період перебування в
шлюбі, і тому зазначене майно належить
їм на праві спільної сумісної
власності, яке слід поділити між
сторонами, шляхом визнання в порядку
поділу спільного майна подружжя за
сторонами право власності по ?? частині
земельної ділянки.

Судом також встановлено, що житловий
будинок, був побудований сторонами в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується : рішенням ВК
Вишеньківської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 30 березня 2007 року «Про
надання дозволу на виготовлення
будівельного паспорта на самовільно
розпочатий будівництвом житловий
будинок», актом прийняття до
експлуатації завершеного будівництвом
житлового будинку і господарчих
будівель від 16 червня 2007 року,
технічним паспортом виготовленим
25.09.2007 року, паспортом на забудову
садиби від 14.05.2007 року, свідоцтвом № 970
про право власності на мано від 14.04.2008
року, витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 18.04.2008
року ( а. с. 196, 201, 202-205, 206-207, 208, 209, том № 1).

Надані відповідачем пояснення з
приводу того, що будівництво житлового
будинку було розпочато нею, ще до
укладення шлюбу, без участі позивача, і
вказаний житловий будинок вона
будувала за власні кошти, і, що позивач
в будівництві житлового будинку не
приймав участі, суд оцінює критично,
оскільки відповідачем не було надано
жодних доказів на підтвердження таких
пояснень, тобто у відповідності до ч. 1
ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України.

Так, з наданих пояснень свідків, в тому
числі ОСОБА_12, який будував будинок,
було встановлено, що всі питання з
приводу будівництва житлового будинку
та оплати він вирішував з ОСОБА_1.

Крім того з наданих документів,
встановлено, що замовником товарів, які
використовувались при будівництві
житлового будинку та у накладних
зазначений саме ОСОБА_1, а саме :
договором № К 031201 від 03.12.2006 року ( а. с.
173, том № 1), специфікацією № 0312-С до
договору № К 031201 від 03.12.2006 року ( а. с. 174,
том № 1), договором № СК - 48/10-07 від 25.10.2007
року та бланком замовлення (а. с. 175-176,
том № 1), калькуляцією на сауну (а. с. 178,
том № 1), договором від 06.06.2007 року ( а.а.
178, том № 1 на звороті), договором від
15.10.2007 року (а. с. 179, том № 1), договором №
3 продажу та поставки обладнання ( а. с.
5-7, том 1), акт № 13 від 11.04.2006 року на
виконання робіт - послуг (а. с. 10, том № 2),
договором № 16/05-07 на влаштування
установки біологічної очистки стічних
вод від 16 травня 2007 року (а. с. 11-12, том №
2), договором № 1210/06 від 12 жовтня 2006 року
( а. с. 13-15, том № 2).

І тому у відповідності до ст. 60, 70
Сімейного кодексу України, ст. 368, 370
Цивільного кодексу України вказаний
житловий будинок належить сторонам на
праві спільної сумісної власності та
підлягає поділу у рівних частках.

З цих підстав, суд прийшов до висновку
про визнання будинку АДРЕСА_2,
загальною площею 636,3 кв. м. спільним
майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнання в
порядку поділу спільного майна
подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, право
власності по ? частині даного будинку.

Згідно ч. 1 ст. 79 Цивільного
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу.

З наданих позивачем квитанцій
встановлено, що ним було сплачено
судовий збір в розмірі 3555, 71 копійок (а.
с. 1, том 1) та витрати на правову
допомогу в розмірі 4000 гривень, що
підтверджується договором про надання
правової допомоги № 2, який укладений
11.02.2013 року між ним та адвокатом АО
"Українське адвокатське бюро" ОСОБА_2,
додатковим договором № 2 до договору
про надання правової допомоги № 2,
згідно якого гонорар за надання
адвокатської допомоги становить в
розмірі 4000 гривень, довіреністю від
11.02.2013 року та квитанцією про сплату
коштів в розмірі 4 000 гривень (а. с.
24-27,том № 1).

У відповідності до вимог ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути судові витрати
у виді судового збору в розмірі 3555,71
гривень та витрати на правову допомогу
в розмірі 4000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 60-74 Сімейного кодексу України, ст.
ст. 355 - 372 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 10, 11, 60,79,88, 174, 209, 212, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог управління
Держземагенства у Бориспільському
районі Київської області, про визнання
земельної ділянки та будинку спільним
сумісним майном подружжя та поділ
спільного сумісного майна по ? частині
кожному з подружжя - задовольнити.

Визнати земельну ділянку площею 0,2499 га
(кадастровий номер :01:009:0260) у селі
Вишеньки, Бориспільського району,
Київської області спільним майном
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати будинок АДРЕСА_2, загальною
площею 636,3 кв. м. спільним майном за
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати в порядку поділу спільного
майна подружжя за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності по
? частині земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, площею 0,2499 га,
(кадастровий номер :01:009:0260) у селі
Вишеньки, Бориспільського району,
Київської області.

Визнати в порядку поділу спільного
майна подружжя за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності по
? частині на будинок АДРЕСА_2, загальною
площею 636,3 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_3,
витрати на правову допомогу у розмірі
4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, (інд.
номер НОМЕР_2), на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 3 555
грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
К.Л. Туманова