Номер провадження 2/228/64/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року
м.
Докучаєвськ

Докучаєвський міський суд Донецької
області у складі:

Судді - Єпішина Ю.М.,

при секретарі - Натаріній Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Докучаєвську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данко-Ізол» про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
несвоєчасний розрахунок при звільнені
та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, посилаючись на те, що з 10.08.2012
року він перебував з відповідачем в
трудових правовідносинах, обіймаючи
посаду майстра транспортного цеху. 30
жовтня 2013 року трудові правовідносини
з ТОВ «Данко-Ізол» припинені. В день
звільнення з ним відповідачем не був
проведений у повному обсязі
розрахунок. Не зважаючи на звернення до
відповідача з приводу виплати всіх сум
належних на день звільнення,
розрахунок з ним не проведено. У зв'язку
з чим, просив стягнути в судовому
порядку заборгованість по заробітній
платі у розмірі 12000,00 грн. та
компенсацію за затримку її виплати за
період з моменту звільнення по день
винесення судового рішення, моральну
шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Позивач у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав письмову заяву, у
якій просив справу розглянути без його
участі, на позовних вимогах наполягає
(а.с.28).
Представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
відомо .
Вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини, які
підтверджуються такими доказами.
На підставі
наказу за № 241-к від 10.08.2012 року позивач
був прийнятий на роботу в Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Данко-Ізол» на посаду майстра
транспортного цеху. Наказом за № 337-к
від 30.10.2013 року був звільнений з цього
підприємства за ст. 36 КЗпП України за
згодою сторін, що підтверджується
наявністю відповідних записів під
порядковими №№ 38-39 у трудовій книжкі
ОСОБА_1 (а.с.14).
Статтею 115 КЗпП
України встановлено, що заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ч.1 ст.47
КЗпП України, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадяться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомляти
працівника перед виплатою зазначених
сум.
Ці вимоги закону відповідачем
дотримані не були і на час звільнення
перед позивачем виникла
заборгованість по виплаті заробітної
плати в сумі 7593, 80 грн., яка складається:
березень 2013 року - 2168,24 грн. (сплачено
1000,00 грн.); серпень 2013 року - 3102,67 грн.;
вересень 2013 року - 1493,46 грн.; жовтень 2013
року - 1829,43, що підтверджується довідкою
про заборгованість з заробітної плати
(а.с. 6).

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.20 постанови
№ 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.
Визначаючи розмір
середнього заробітку, що підлягає
стягненню на користь позивача, суд
враховує вимоги абзацу 3 п.2, п.8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №100 від 8
лютого 1995 року, згідно з яким
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарних місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата (тобто в даному
випадку - до звільнення). Нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.
З наданої
відповідачем довідки про середню
заробітну плату від 25.11.2013 року № 544
вбачається, що середньоденна заробітна
плата позивача складає 125,77 грн. (а.с. 7).
Кількість
робочих днів за період затримки
розрахунку за час затримки розрахунку
з дня звільнення позивача, а саме: 30.10.2013
року на день постановлення рішення, а
саме: 08.01.2014 року складає 48 днів. Таким
чином загальна сума середнього
заробітку за час затримки розрахунку
складає 6036,96 грн. (125,77 грн. х 48 днів = 6036,96
грн.), яка і підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відповідно до
частини першої ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.
Пунктом 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України за № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», регламентовано, що розмір
відшкодування такої шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, духовних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.
З матеріалів справи встановлено, що
внаслідок дій відповідача були
порушені законні права позивача на
оплату праці, у зв'язку з чим, він зазнав
душевних страждань. Вирішуючи питання
про розмір відшкодування моральної
шкоди, суд враховує характер та обсяг
моральних страждань, яких зазнав
позивач, час і зусилля, необхідні для
відновлення його попереднього стану та
виходить при цьому із засад розумності,
виваженості та справедливості. З
огляду на викладені обставини на
користь позивача повинна бути стягнуто
моральну шкоду у розмірі 100,00 грн.
Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий
збір» за подання позовної заяви, що
має одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується
за ставками, встановленими для
позовних заяв майнового та
немайнового характеру.
Пунктом 1 ч.1
ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено,
що від сплати судового збору
звільняються позивачі - за подання
позовів про стягнення заробітної
плати, поновлення на роботі та за
іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.
Відповідно до статті
88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України,
враховуючи обсяг задоволених вимог, а
також положення ст.ст.5, 6 Закону України
«Про судовий збір» з відповідача
підлягає стягненню в дохід держави
судовий збір у розмірі 458,80 грн. (229,40+229,40
= 446,05). Крім того, при подачі позовної
заяви позивач сплатив 90,00 грн. за оплату
правової допомоги адвоката, що
підтверджується квитанцією адвоката
ОСОБА_2 від 04.11.2013 року б/н, скріпленою
власним підписом та печаткою адвоката
(а.с. 22), які і підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10-11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Данко-Ізол» про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільнені та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данко-Ізол» (), яке знаходиться за
адресою: 85740, Донецька область, м.
Докучаєвськ, на користь ОСОБА_1
заборгованість по виплаті заробітної
плати в сумі 7593 (сім тисяч п'ятсот
дев'яносто три) гривень 80 копійок,
компенсацію за затримку виплати
заробітної плати у розмірі 6036 (шість
тисяч тридцять шість) гривень 96
копійок, моральну шкоду у розмірі 100
(сто) гривень 00 копійок та витрати на
оплату правової допомоги адвоката у
розмірі 90,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данко-Ізол» на
користь держави судовий збір у розмірі
458,80 грн. на ім'я отримувача - УДКСУ в
місті Докучаєвську, ,
розрахунковий рахунок - 0039, МФО
834016 в ГУДКСУ у Донецькій області, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
призначення платежу - судовий збір,
Державна судова адміністрація України,
050.
Заочне рішення може бути
переглянуте Докучаєвським міським
судом Донецької області за письмовою
заявою відповідачів. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя