У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Товарна біржа
«Альтер-Его», Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк», про визнання
договору недійсним та визнання права
власності, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 19 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 31 березня 1998 року
між нею і ОСОБА_4, з однієї сторони, та
ОСОБА_5, з іншої сторони, укладено
біржову угоду купівлі-продажу жилого
будинку житловою площею 29,5 кв. м,
розташованого по АДРЕСА_1, на земельній
ділянці площею 600 кв. м. Так, ѕ частки
цього будинку належали ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 15 травня 1997
року приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу за № 2745. Інша ј частки належала
позивачу на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Другою державною нотаріальною
конторою у м. Херсоні від 27 січня 1988
року № 1-134. Зазначена біржова
угода була зареєстрована на
Херсонській Товарній біржі
«Альтер-Его» за № 2583, а також 03 квітня
1998 року зареєстрована в органах БТІ за
№ 19967, проте жодної з умов цієї біржової
угоди сторонами не було виконано.
ОСОБА_5 обумовлених угодою грошових
коштів продавцям не сплатив, будинок
йому у власність не передавався, всі
зареєстровані в цьому будинку мешканці
з реєстрації не знімалися, крім того,
протягом всього часу після реєстрації
біржової угоди позивач разом із
родиною продовжує відкрито
користуватися та володіти вказаним
будинком, сплачує всі необхідні
платежі та проводить ремонтні роботи.
Оскільки зазначена біржова угода не
була посвідчена нотаріально, і є такою,
що не породжує для сторін прав та
обов'язків, однак, з повідомлення ВДВС
Комсомольського РУЮ від 22 лютого 2013
року їй стало відомо про ймовірний опис
та арешт будинку в рахунок погашення
ОСОБА_5 боргу за виконавчим листом, тому
позивач просила суд поновити строк
позовної давності, визнати недійсною
біржову угоду купівлі-продажу будинку
від 31 березня 1998 року, скасувати
реєстрацію права власності ОСОБА_5 на
вказаний будинок, визнати за нею право
власності на ј частки цього будинку.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 19 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 16 жовтня 2013 року, указаний позов
задоволено.

У касаційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Фідобанк» (далі
- ПАТ «Фідобанк») просить скасувати
судові рішення першої й апеляційної
інстанцій, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі доводів
касаційної скарги, дійшла висновку про
те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на
наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 31 березня 1998 року між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено
біржову угоду купівлі-продажу
нерухомого майна - житлового будинку
житловою площею 29,5 кв. м, розташованого
по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею
600 кв. м.

Дану угоду зареєстровано на
Херсонській Товарній біржі
«Альтер-Его» за № 2583 та внесено в
реєстр прав нерухомості в Херсонському
МБТІ 03 квітня 1998 року за
реєстровим № 19967.

До реєстрації зазначеної угоди
продавцю ОСОБА_3 належала ј частки
вказаного будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 27 січня 1988 року за № 1-133,
виданого Другою державною
нотаріальною конторою у м. Херсоні, а
продавцю ОСОБА_4 - ѕ частки цього
будинку на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
нотаріально 15 травня 1997 року.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6, яка проживала і
була зареєстрована в даному будинку з 15
серпня 1974 року та померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Всі розрахункові рахунки зі сплати за
спожиті послуги за адресою: АДРЕСА_1,
оформлені на ОСОБА_6 і сплачувалися
позивачем в повному обсязі.

Згідно з актом від 17 лютого 2013 року
ОСОБА_3 та її діти проживають за
адресою: АДРЕСА_1 з моменту свого
народження.

Згідно з довідкою від 05 квітня 2008 року,
а також даних домової книги за
вищевказаною адресою постійно
зареєстровані позивач та члени її
сім'ї, іншого житла у них немає.

Дані про те, що протягом часу, який
сплинув після реєстрації біржової
угоди, покупець ОСОБА_5 вимагав від
продавців звільнення приміщення або
зняття з реєстрації за вказаною
адресою (п. 7 біржової угоди від 31
березня 1998 року) в матеріалах справи
відсутні.

22 лютого 2013 року за вих. № 3480 ВДВС
Комсомольського РУЮ у м. Херсоні на
ім'я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1
направлено попередження про опис та
арешт майна з метою подальшої його
реалізації у рахунок погашення боргу
за виконавчим листом.

Дані про те, що ОСОБА_5 проживає або
зареєстрований за вказаною адресою, в
матеріалах справи відсутні.

Встановивши, що після реєстрації
біржової угоди купівлі-продажу
нерухомого майна ОСОБА_3 продовжувала
відкрито володіти та користуватися
будинком, в якому вона зареєстрована з
моменту свого народження, і заперечень
щодо такого її права з боку ОСОБА_5 або
інших осіб не надходило, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про поновлення строку
звернення до суду з цим позовом,
оскільки такий строк пропущено з
поважної причини, так як тривале
постійне проживання у вказаному
будинку, сплата всіх необхідних
платежів та відсутність претензій з
боку ОСОБА_5 унеможливлювали своєчасне
звернення до суду із вказаним позовом.

Крім того, суд дійшов висновку про те,
що порушені права та інтереси ОСОБА_3
підлягають захистові шляхом
застосування таких наслідків
нікчемного правочину як скасування
реєстрації права власності за ОСОБА_5
та визнання за ОСОБА_3 права власності
на ј частки будинку, оскільки
реєстрацією на ім'я ОСОБА_5 права
власності за біржовою угодою від 31
березня 1998 року порушуються права та
охоронювані інтереси ОСОБА_3 як
власника ј частки будинку згідно зі
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 27 січня 1988 року.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

З 1 січня 2004 року набрав чинності новий
Цивільний кодекс України.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
цього Кодексу про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Строк позовної давності для звернення
до суду з позовом про визнання
недійсним біржового контракту, який
укладено 31 березня 1998 року, сплив 31
березня 2001 року, тобто цей строк сплив
до набрання чинності ЦК України.

Відтак, до цих правовідносин
застосовуються правила ЦК УРСР
1963 року, в тому числі і щодо
позовної давності.

Відповідно до положень ст. 76 ЦК УРСР 1963
року перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 80 ЦК УРСР 1963 року
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Таким чином, вирішуючи позов, поданий з
пропуском строку позовної давності,
суду насамперед необхідно встановити з
дотриманням положень

ст. ст. 212-214 ЦПК України початок
перебігу строку позовної давності,
причини його пропуску, наявність
поважних причин для його поновлення та
для захисту порушеного права.

Суди не надали належної оцінки причині
пропущення строку звернення до суду з
цим позовом, який є тривалим, так як
ОСОБА_3 оскаржується біржова угода
купівлі-продажу від 31 березня 1998 року, а
до суду з цим позовом вона звернулася
лише в березні 2013 року, хоча вона є
стороною оспорюваного договору і ввесь
цей час знала про його укладення, крім
того, суди не з'ясували питання про те,
що перешкоджало ОСОБА_3 звернутися
раніше до суду з цим позовом.

Водночас, визнаючи недійсною в цілому
біржову угоду купівлі-продажу від 31
березня 1998 року, суди залишили поза
увагою ту обставину, що за вказаною
угодою продавцями є як ОСОБА_3, як
власник ј частки вказаного будинку на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 27 січня 1988 року
за № 1-133, виданого Другою державною
нотаріальною конторою у м. Херсоні, так
і ОСОБА_4, як власник ѕ частки цього
будинку на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
нотаріально 15 травня 1997 року, хоча
останній не заявляв вимоги про
визнання недійсною зазначеної угоди.

Суди не з'ясували питання про те, яким
чином порушено права ОСОБА_3
внаслідок укладення 31 березня 1998 року
біржової угоди купівлі-продажу
безпосередньо ОСОБА_4 як власником ѕ
частки зазначеного будинку.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд в достатньому
обсязі не перевірив доводів
апеляційної скарги, на допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
уваги не звернув, в результаті чого
помилково залишив без змін незаконне
рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи, що суди першої й
апеляційної інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі судові
рішення - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 19 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 16 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик