АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/392/14
інст. - Шелест І.М.
Справа № 2035/155/2012
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової
Л.В.,

суддів колегії: Бурлака
І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій
О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 09 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства (ПАТ)
«УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5 про
визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк»
про визнання припиненою з 21.03.2009 року
поруку за договором поруки № 1,
укладеним 18.12.2007 р. між нею (ОСОБА_3) та
банком, за зобов'язаннями за договором
про надання споживчого кредиту,
укладеного 18.12.2007 р. між цим банком та
ОСОБА_5, подалі уточнила заявлені
вимоги.

Посилалася на те, що за вказаним
кредитним договором ОСОБА_5 24.03.2008 р.
зробив черговий платіж з порушенням
графіку погашення кредиту - невчасно та
не у повному обсязі. Однак банком у
передбаченні законодавством строки не
була пред'явлена вимога до неї як
поручителя про повернення отриманих в
кредит коштів, та з 11.06.2008 року
збільшено нарахування без згоди
поручителя. 23.02.2009 року банком укладено
додаткову угоду з позичальником
ОСОБА_5, відповідно до якої проведені
певні нарахування, які банк вимагав
сплатити. Також при зверненні до суду
банк просив стягнути за кредитним
договором більшу суму, ніж вказано у
самому кредитному договорі, що
збільшує її обсяг відповідальності, у
зв'язку з чим вважає, що вказані
обставини є підставою для припинення
договору поруки з 21.03.2009 року.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на те, що
позичальником ОСОБА_5 зобов'язання за
кредитним договором були порушені з
22.04.2009 року, строк основного
зобов'язання договором визначений
18.12.2017 року, а тому вимога про
повернення кредитних коштів була
пред'явлена своєчасно, договори про
збільшення відповідальності не
укладалися, а вирішувалося питання про
перенесення строку сплати процентів за
кредитним договором.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 09 вересня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
особі свого представника ОСОБА_4
просить скасувати це рішення районного
суду як ухваленого з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судом встановлено,
що датою порушення зобов'язання
боржником є 20.03.2008 р., однак на
порушення вимог ст.. 559 ЦК України
зробив висновок про те, що банком не
порушений строк звернення з вимогою до
неї, як поручителя, у тому числі й
звернення до суду.

Вказує, що судом необґрунтовано
зроблений висновок про те, що поруку
(договір) слід розглядати відповідно до
еквіваленту 20 000 доларів США, а не в сумі
110 000 грн. та не врахував, що банком
безпідставно збільшені вимоги до
поручителя.

Представник ПАТ «УкрСиббанк»
надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просить
відхилити скаргу за безпідставністю її
доводів, посилаючись на те, що її доводи
були предметом розгляду районного
суду, і цим доводам надана правильна
правова оцінка.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості заявлених
вимог.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Як встановлено районним судом та
підтверджується матеріалами справи
18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ОСОБА_5 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту №0, за
умовами якого позичальнику був наданий
кредит у розмірі 20 000 доларів США., що
еквівалентно 110 000, 00 грн., а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредитні кошти та
сплатити плату за користування
кредитом в порядку та на умовах,
зазначених у договорі.

В забезпечення виконання
зобов'язань за цим кредитним договором
18.12.2007 року між банком та ОСОБА_3
укладено договір поруки №1, за умовами
якого остання поручилась перед
кредитором за виконання позичальником
у повному обсязі взятих на себе
кредитних зобов'язань у солідарному з
боржником порядку, в тому числі за
повернення основної суми боргу,
відсотків, за використання кредитних
коштів, відшкодування можливих
збитків, за сплату пені і інших
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором (пункти 1.1, 1.3,1.4).

Відповідно до графіку
погашення кредиту ОСОБА_5 був
зобов'язаний здійснювати погашення
кредиту у розмірі 231,66 доларів США
щомісячно, починаючи з 21.01.2008 року та
внести останній платіж у розмірі 77,24
доларів США 18.12.2017 року.

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості за кредитом, у
встановлену графіком погашення
кредиту дату, а саме 20.03.2008 року
позичальник зобов'язаний був здійснити
шатіж на суму 231,66 доларів США, однак
17.03.2008 року ним погашено 79,46 доларів США
та 24.03.2008 року - 152,20 доларів США.

У зв'язку з цим судом першої
інстанції встановлено, що датою
порушення позичальником зобов'язань за
кредитним договором є 20.03.2008 року і
Банк скористався своїм правом
звернення до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначене підтверджується наданою
копією ухвали Миргородського
районного суду Полтавської області від
23.03.2010 р. про відкриття провадження у
справі.

Відповідно до ч.4 статті 559 ЦК
України порука припиняється якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі в терміни та розмірах,
що встановлені графіком погашення
кредиту згідно Додатку № 1 до Договору
(якщо сторонами визначено такий графік
погашення та укладено Додаток № й до
Договору) але у будь - якому випадку не
пізніше 18 грудня 2017 року, якщо тільки не
застосовується інший термін
повернення кредиту відповідно до умов
цього договору та/або згідно
відповідної угоди сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
строк повернення кредиту був змінений
банком на достроковий відповідно до п.
6.1.2 та п. 6.2. кредитного договору.

Тому, враховуюче вищевикладене
та відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України , судом першої інстанції
обґрунтовано зроблений висновок про
те, що на момент відкриття провадження
по справі про тягнення заборгованості
за вказаним кредитним договором, строк
виконання основного обов'язання у
повному обсязі не настав, і відсутні
підстави для визнання договору поруки
від 18.12.2007 року, укладеного між
позивачем та відповідачем, припиненим
у зв'язку з пропуском останнім строку
пред'явлення вимоги до позивача про
повернення кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги на те, що
районним судом не враховано, що банком
необґрунтовано збільшені вимоги до
поручителя, є безпідставними.

Відповідно до умов кредитного договору
відповідачем надано позичальнику
кредитні кошти в іноземній валюті.
Розрахунок погашення кредиту також
визначений в іноземній валюті, тобто
повернення кредитних коштів
відповідно до умов договору повинно
здійснюватись в іноземній валюті.

Як свідчать матеріали справи на
момент пред'явлення банком позову до
суду про солідарне стягнення боргу з
позичальника та поручителя, сума
позовних вимог крім суми основного
боргу включала і суму боргу за
відсотками за користування кредитом та
пені за прострочку виконання
кредитного договору, тому на момент
подання позову в еквіваленті по курсу
НБУ до гривні, сума позову складала 131
881,31 грн., а після збільшення позовних
вимог банком сума позову склала 214 870,91
грн.

У зв'язку з цим збільшення банком
своїх позовних вимог при розгляді
справи в суді не є збільшенням майнової
відповідальності поручителя.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення якого ухвалено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, що відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315,317,319, 324 ЦПК України, судова
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 09
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

Копія вірна, суддя:Р