Номер провадження 2/754/596/14
РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Клочко
І.В.

при секретарі Ліщитович
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору та стягнення
грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
посилаючись на те, що між сторонами
була досягнута домовленість про
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на праві
власності.

Позивач не мав всієї суми коштів для
оплати за земельну ділянку, однак
досягнувши згоди про предмет
купівлі-продажу, ціни та умов оплати,
сторони не стали оформляти договір
належним чином, а саме нотаріально
посвідчувати, а вирішили обмежитись
простою письмовою формою. Причиною
такого рішення стало економія коштів
сторін, а тому позивач ОСОБА_1 погодився
з відповідачем та наполіг на письмовій
домовленості у вигляді наданої
розписки. Даний документ - розписку
позивач вважає одностороннім
зобов'язанням відповідача, бо на ньому
відсутній підпис останнього. При цьому
позивач висловив свою згоду у вигляді
вчинення певних дій, а саме передачі
коштів, відповідно до розписок наданих
ОСОБА_2 про отримання коштів. Вартість
земельної ділянки була оцінена
сторонами в 190.000 грн. а складалась з
двох частин: 160.000 грн. - вартість
земельної ділянки та 30.000грн. відсотки
за розстрочку.

В липні 2013 року відповідач повідомив по
телефону позивача про збільшення
вартості земельної ділянки до 250.000 грн.
Оскільки вартість земельної ділянки
збільшилась на 60.000 грн., позивач
відмовився і повідомив відповідача, що
дана умова для нього є неприйнятною, а
тому запропонував останньому
повернути сплачені кошти. Оскільки
відповідач відмовився від повернення
коштів, ОСОБА_1 вирішив звернутись до
суду з даним позовом, в якому просить
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
грошові кошти в сумі 63837 грн. та судові
витрати.

28 січня 2014р. позивачем ОСОБА_1 було
подано клопотання про уточнення
позовних вимог, відповідно до якого
останній просить визнати недійсним
договір, укладений між позивачем та
відповідачем про купівлю-продаж
земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
63.837 грн.

Позивач та його представник підтримали
позовні вимоги, за викладеними в позові
обставинами та просили суд
задовольнити позов в повному обсязі,
при цьому представник позивача
зазначив, що позивач уклав договір
купівлі-продажу земельної ділянки без
згоди на те його дружини.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили відмовити, при
цьому, зазначивши, що відповідач дійсно
надав ОСОБА_1 розписку, в якій
зобов'язався в разі сплати ОСОБА_1 190.000
грн. продати вищевказану земельну
ділянку. В даній розписці, на вимогу
позивача, було розстрочено виплату
суми на 36 місяців, починаючи з 01 березня
2012 року, яки ще не закінчився. При цьому,
представник відповідача зазначив, що
відповідач погоджується на продаж
земельної ділянки за 190.000грн., однак
позивач вирішив не купувати останню з
невідомих причин.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача та їх представників,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази судом встановлено наступне.

26 лютого 2012 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1
розписку, в якій зазначено, що
відповідач ОСОБА_2, продає у розстрочку
приватизовану земельну ділянку
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 повинен отримувати
щомісяця суму в розмірі 5277,77 грн.
протягом 36 місяців, починаючи з 01
березня 2012 року. В разі повної сплати
190.000грн., ділянка буде продана ОСОБА_1
(а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про
право на спадщину за законом від 28.04.2011
року, ОСОБА_2 отримав у спадщину за
законом земельну ділянку площею 0,0800 га
у межах згідно з планом, що розташована:
АДРЕСА_1.

Відповідно до наданих копій розписок,
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 загальну
суму 63.837 грн. в період з 27 квітня 2012 року
по 28 червня 2013 року (а.с.7-21).

В судовому засіданні відповідач та
його представник визнали факт
отримання коштів в розмірі 63.837 грн.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження пояснення позивача та
його представника про те, що відповідач
ОСОБА_2 збільшував вартість продажу
земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередні договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Надана ОСОБА_2 розписка не може бути
визнана судом ані попереднім договором
купівлі-продажу земельної ділянки, ані
основним договором купівлі-продажу
земельної ділянки, оскільки остання не
підписувалась ОСОБА_1, нотаріально не
посвідчена, а також в тексті відсутні
будь-які зобов'язання з боку саме
ОСОБА_1, відповідно до вищевказаних
положень Цивільного кодексу України.
крім того, слід зазначити, що дана
розписки є одностороннім правочином.

Враховуючи викладене та ст. 16 ЦК
України, суд вважає, що позовна заява
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
оскільки позивачем вибрано не вірний
спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволені яких позивачеві
відмовлено.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких належать і витрати на
правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК
України).

Представником відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 було подано заяву про стягнення
судових витрат, згідно якої останній
просить стягнути витрати по сплаті
правової допомоги в розмірі 8000грн.

Відповідно до акту прийому-передачі
грошових коштів від 24 листопада 2013 року
ОСОБА_2, передав, а ФОП ОСОБА_4 прийняв
грошову суму в розмірі 8000грн. (а.с.90).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4
є представником ОСОБА_2 на підставі
виданої довіреності від 26.11.2013р. та
укладеного договору про надання
юридичних послуг від 24.11.2013р. (а.с.77, 88-89).

Ані відповідачем ані його
представником не надано доказів, що
останній є адвокатом або фахівцем в
галузі права, а тому суд вважає, що
відсутні підстави для стягнення
правової допомоги з позивач.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.16, 215, 635, 655, 657 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року,
ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
та стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: