У х в а л а

20 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.
Колодійчука В.М.

Умнової О.В.
Фаловської І.М.

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до садівничого
товариства «Янтар», ОСОБА_4,
Миколаївської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
третя особа - відділ державного
комітету земельних ресурсів в
Миколаївському районі Миколаївської
області, про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та скасування його
державної реєстрації, визнання
недійсними розпорядження державної
адміністрації, рішення правління та
загальних зборів садівничого
товариства,

в с т а н о в и л а:

У червні 2007 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що після смерті матері ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, вона успадкувала
права на земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,06 га в садівничому товаристві
«Янтар» (далі - СТ «Янтар»). На підставі
розпорядження Миколаївської районної
державної адміністрації від 1 липня 2005
року їй 2 серпня 2005 року видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,06 га,
розташовану в СТ «Янтар» в межах
території Надбузької сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області. 12 липня 2006 року ОСОБА_4 також
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку в межі
якої увійшла земельна ділянка належна
ОСОБА_3 Враховуючи наведене позивач
просила визнати недійсним рішення
зборів членів СТ «Янтар» від 24 травня
2005 року про конфіскацію земельної
ділянки НОМЕР_1 та рішення правління СТ
«Янтар» № 76, ухвалене у серпні 2005 року,
про переоформлення земельної ділянки
НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4 та передачу
вказаної ділянки ОСОБА_4 у володіння;
визнати недійсним розпорядження
Миколаївської державної адміністрації
Миколаївської області від 18 квітня 2006
року № 133-р; визнати недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 12 липня 2006 року,
виданий на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 14
січня 2013 року позов задоволено. Визнано
незаконним рішення загальних зборів СТ
«Янтар» від 24 травня 2005 року про
конфіскацію у ОСОБА_5 земельної ділянки
НОМЕР_1. Визнано незаконним рішення
правління СТ «Янтар» від 4 серпня 2005
року № 76 про передачу земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,06 га у володіння
ОСОБА_4 Визнано недійсним
розпорядження Миколаївської районної
державної адміністрації від 18 квітня
2006 року № 133-р у частині затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право власності на земельну ділянку в
СТ «Янтар» для ведення садівництва
площею 0,12 га, на ім'я ОСОБА_4 Визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯБ
№ 839401, виданий ОСОБА_4 12 липня 2006 року
для ведення садівництва на підставі
розпорядження Миколаївської районної
державно адміністрації від 18 квітня 2006
року № 133-р, площею 0,1154 га, розташовану і
СТ «Янтар» в межах території
Надбузької сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області. Скасовано реєстрацію
державного акта на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ № 839401,
виданого ОСОБА_4 12 липня 2006 року для
ведення садівництва на підставі
розпорядження Миколаївської районної
державної адміністрації № 133-р від 18
квітня 2006 року, площею 0,1154 га,
розташовану в СТ «Янтар» в межах
території Надбузької сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області. Вирішено питання судових
витрат.

Рішенням апеляційного
суду Миколаївської області від
19 березня 2013 року рішення місцевого
суду скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 вересня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 19 березня 2013
року залишено без змін.

У грудні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 вересня 2013
року з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме ст. 78, ч. 5 ст.
ст. 116, 148, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 158 ЗК України.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії: ухвали
Верховного Суду України від 19 січня 2011
року у справі про визнання недійсними
та скасування державних актів на право
власності на земельну ділянку; ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 лютого 2011 року у справі про
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу, скасування
державної реєстрації переходу права
власності; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2011 року у справі про
визнання протиправним і скасування
розпоряджень районної державної
адміністрації, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, визнання права
користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 7
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й не відбулося застосування
норм матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Наданою для порівняння ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 лютого 2011 року
судові рішення у справі скасовано, а
справу передано на новий судовий
розгляд, тобто остаточного вирішення
спору у справі не відбулося, вказана
ухвала не може бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах із підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті
355 ЦПК, може бути подана за сукупності
таких умов: судом (судами) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ неоднаково застосовано одні й ті
самі норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Одночасно із змісту заяви та долучених
до неї копій ухвали Верховного Суду
України від 19 січня 2011 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2011 року, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до садівничого товариства «Янтар»,
ОСОБА_4, Миколаївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, третя особа - відділ
державного комітету земельних
ресурсів в Миколаївському районі
Миколаївської області, про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації,
визнання недійсними розпорядження
державної адміністрації, рішення
правління та загальних зборів
садівничого товариства, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 вересня 2013 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська