Провадження № 2/521/1225/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого: судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування збитків та моральної
шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з
відповідачки збитки у розмірі - 2615
гривень 12 копійок, моральну шкоду у
розмірі - 10000 гривень, витрати на
правову допомогу у розмірі - 2500
гривень.В обґрунтування заявленого
позову позивач посилається на те, що є
власником будинку АДРЕСА_1, частину
кімнат якого він надає за плату
стороннім особам для тимчасового
розміщення. В травні 2012 року між ним та
відповідачкоюбув укладений усний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 за винагороду, під час
відсутності позивача від імені
останнього та за його рахунок вчиняла
дії, пов'язані з розселенням осіб, які
бажають тимчасово проживати в будинку
АДРЕСА_1. 31 травня 2013 року відповідачка
заявила про припинення відносин
передбачених укладеним договором, тому
14.06.2013 року позивач розрахувався з нею
за надання послуг, сплативши ОСОБА_2
гроші у сумі - 5205,00 гривень. Після того
як він розрахувався з ОСОБА_2, у червні
2013 року до нього по електронній пошті
звернулась ОСОБА_4, яка мешкає в
Угорщині та повідомила, що в березні 2013
року перерахувала на особистий рахунок
ОСОБА_2 за допомогою WesternUnion, грошові
кошти у розмірі -105,72 доларів США в
якості авансу за проживання в готелі у
червні 2013 року. Оскільки ОСОБА_4
відмовилася від цих послуг, він
вимушений був повернути їй грошові
кошти сплачені, як авансовий внесок в
рахунок оплати за майбутнє перебування
в його готелі. У липні 2013 року до
будинку ОСОБА_1 з метою тимчасово
перебування приїхала громадянка
Білорусії ОСОБА_8, повідомивши, що у
квітні 2013 року перерахувала на
особистий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти
у розмірі -1600 гривень в якості авансу за
проживання в готелі по АДРЕСА_1 у липні
2013 року. Позивач в своєму позові вказує,
що він, з метою уникнути конфлікту,
зарахував цю суму в якості оплати від
ОСОБА_8, і зазнав збитків на вказану
суму. Після цих випадків, ОСОБА_1
звертався до відповідачки за
поясненнями, та проханнями повернути
його гроші, однак остання відмовилася,
тому він вимушений звернутися з
наступним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав з підстав
викладених у позовній заяві, та
додатково пояснив, що фактично з
відповідачкою був укладений договір
про надання нею послуг, пов'язаний з
організацією готельного бізнесу, за
домовленістю ОСОБА_2 виконувала
обов'язки адміністратора. У його
відсутності розселювала осіб, які
бажали відпочивати в його готелі,
приймала від них плату. Всі дії
пов'язанні з розселенням відпочиваючих
та отримання від них грошей,
фіксувалися у спеціальному журналі
обліку. За час роботи ОСОБА_2 до неї
ніяких претензій не було, претензії
виникли вже після припинення
стосунків, тому, що він вимушений був
повернути гроші городянці Угорщини у
розмірі -105,72 доларів США, що є
еквівалентом - 839,27 гривень, та сплатити
175,85 гривень за послуги банку, хоча ці
гроші на свій рахунок отримала
відповідачка. Суму грошей у розмірі 1600
гривень, які відпочивальниця з
Білорусії перерахувала на
розрахунковий рахунок ОСОБА_2, він
також був вимушений зарахувати як
сплачені клієнткою готелю, за
перебування в готелі в період з 09.07.2013
року по 19.07.2013 року, хоча ці гроші на
розрахунковий рахунок готелю не
поступали, а їх отримала ОСОБА_2 Таким
чином, сума фактично понесених ним
збитків складає - 2615 гривень 12 копійок
(839,27 + 175,85+1600=2615,12). В судовому засіданні
позивач також зазначив, що слідством
неправомірних дій відповідачки стало
погіршення стану його здоров'я, тому що
йому довелося негативно спілкуватися з
замовниками послуг з приводу начебто
сплачених йому грошей, які він не
отримував. Сама ж відповідачка
негативно себе поводила у спілкуванні
з ним, звинувачуючи його в її
переслідуваннях з надуманих підстав.
Всі ці дії ОСОБА_2 завдали йому
моральної шкоди, розмір якої він
визначив - 10000 гривень та просить
стягнути з винної в порушенні його прав
особи. ОСОБА_1 також просив стягнути
витрати пов'язані з наданням йому
юридичної допомоги у розмірі - 2500
гривень. В судове засідання призначене
до розгляду на 27 січня 2014 року позивач
не з'явився, надав до суду заяву, в якій
вказав, що позов підтримує в повному
обсязі, просить закінчити розгляд
справи в його відсутності.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги свого довірителя
підтримала, та пояснила суду, що
приводом для звернення ОСОБА_1до суду
стало саме укладення усного Договору
про надання послуг пов'язаних з
виконанням обов'язків управляючої
справами у міні готелі, розташованому
за адресою: АДРЕСА_1.У випадках, коли
позивач був зайнятий іншими справами,
та не міг самостійно виконувати ці
обов'язки, то відповідачка займалася
розселенням людей, отримувала від них
гроші. В підтвердження цього стороною
позивача надано копію нотаріально
посвідченої довіреності від 19.06.2012
року, якою ОСОБА_1 уповноважує громадян
: ОСОБА_11 або ОСОБА_12, або ОСОБА_2, або
ОСОБА_13 (кожний з яких має право діяти
самостійно) бути його представником як
фізичної особи-підприємця в усіх
установах, підприємствах, організаціях
у тому числі у банках, у відповідних
державних адміністраціях, в органах
районної державної податкової
інспекції міста Одесита Одеської
області, у фондах соціального
страхування та в пенсійному фонді з
будь-яких питань, втому числі з питань
подачі бухгалтерсько-звітної,
фінансової та статистичної
документації, з правом отримання
документації, в тому числі на бланках
суворої звітності, у банківських
установах з питання відкриття,
користування, розпорядження рахунком,
подачі платіжних доручень, отримання
виписок та інших необхідних
документів, а також в разі необхідності
з правом перереєстрації, заміни
свідоцтва про державну реєстрацію та
реєстрації припинення його діяльності
як фізичної особи. З цих підстав,
вважає, що між сторонами виникли
правовідносини, які регулюються ч. 2
ст.205, ст.1000, ст.1004 ЦК України.
Відповідачка недобросовісно виконуючи
умови договору про надання послуг,
завдала її довірителю збитки та
моральну шкоду.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
заперечували проти задоволення позову
ОСОБА_1, посилаючись на те, що між ОСОБА_2
та позивачем дійсно виникли
правовідносини, які регулюються
статтею 901 ЦК України, а саме договором
про надання послуг. ОСОБА_2 показала
суду, що з травня 2012 року між нею та
ОСОБА_1 дійсно був укладений договір
про надання послуг, згідно з яким вона
за плату, повинна виконувати обов'язки
управляючої справами міні готелю
розташованого за адресою : АДРЕСА_1, у
випадках відсутності самого ОСОБА_1. В
її обов'язки входило спілкування з
людьми, які виявили бажання зупинитися
в готелі, оформлення документів
пов'язаних з заселенням відпочиваючих,
отримання від них грошей та облік всіх
цих дій у відповідному журналі. До її
обов'язків також входило отримання
передплати за бронювання номерів, для
чого був рахунок який належав позивачу,
але з лютого 2013 року Петін наказав її
відкрити власний картковий рахунок та
усі безготівкові розрахунки проводити
через цей новий рахунок, що вона і
зробила ( дата відкриття рахунку 20.02.2013
року,11.06.2013 року - заява про закриття).
Договір між ними діяв з травня 2012 року
по 31 травня 2013 року та був розірваний за
її ініціативою. Позивач на час
припинення договору мав перед нею
заборгованість щодо сплати наданих нею
послуг, яку погасив 14.06.2013 року,
підтвердивши цим самим що ніяких
претензій до неї не має. Стосовно
предмету позову, ОСОБА_2 пояснила, що
власний картковий рахунок був
відкритий на її ім'я, на прохання
позивача, який має проблеми з
податковою інспекцією, з банківськими
установами, де є боржником. За його ж
вказівкою, на цей рахунок були
перераховані грошові кошти від
громадянки Угорщини та громадянки
Білорусії. Оскільки гроші, які
перераховували на її рахунок клієнти
готелю, вона віддала ОСОБА_1, просить в
задоволенні позову відмовити.
Відповідачка також пояснювала суду, що
позивач контролював всі її дії, як
адміністратора готелю. ОСОБА_1 знав про
бронювання номерів клієнтами, тому що
бронювання відбувалося через Інтернет
сайт, що не могло залишитися поза його
увагою. В судові засідання призначені
до розгляду на 13.01.2014 року, на 27.01.2014 року
відповідачка не з'явилася, про час та
місце розгляду справи повідомлялася.

Суд, вислухавши позивача, його
представника, сторону відповідачки,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
щовідповідно до договору
купівлі-продажу від 16.07.2007 року ОСОБА_1 є
власником будинку АДРЕСА_1. Вказаний
будинок має одинадцять кімнат та
використовується ОСОБА_1 як для
власного проживання та з метою
здійснення підприємницької діяльності
у сфері готельних послуг. Кімнати у
вищевказаному будинку надаються
позивачем за плату стороннім особам,
для тимчасового розміщення.

Учасниками процесу не заперечувалося,
що в травні 2012 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 в усній
формі був укладений договір про
надання послуг в сфері готельного
обслуговування, згідно з яким
відповідачка у разі відсутності або
зайнятості позивача, виконувала
обов'язки керуючої справами вказаного
готелю, а саме розселяла людей та
отримувала від них плату за надані
послуги. За договором про надання
послуг відповідачка також повинна була
отримувати передплату за бронювання
номерів, для чого був рахунок належний
Позивачу.

19 червня 2012 року ОСОБА_1 уклав
нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважує громадян : ОСОБА_11 або
ОСОБА_12, або ОСОБА_2, або ОСОБА_13 (кожний
з яких має право діяти самостійно) бути
його представником як фізичної
особи-підприємця в усіх установах,
підприємствах, організаціях у тому
числі у банках, у відповідних державних
адміністраціях, в органах районної
державної податкової інспекції міста
Одеси та Одеської області, у фондах
соціального страхування та в
пенсійному фонді з будь-яких питань,
втому числі з питань подачі
бухгалтерсько-звітної, фінансової та
статистичної документації, з правом
отримання документації, в тому числі на
бланках суворої звітності, у
банківських установах з питання
відкриття, користування, розпорядження
рахунком, подачі платіжних доручень,
отримання виписок та інших необхідних
документів, а також в разі необхідності
з правом перереєстрації, заміни
свідоцтва про державну реєстрацію та
реєстрації припинення його діяльності
як фізичної особи.

Необхідність укладення даної
довіреності сторона відповідачки
пояснила тим, що у випадках відсутності
власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, коли
приїжджали контролюючи інстанції,
відповідачці необхідно було пред'явити
документ, пояснюючий її повноваження в
зазначеному готелі.

Стороною позивача вказана довіреність
зазначена як доказ, підтверджуючий
укладення договору доручення на
підставі статті 1000 ЦК України, згідно з
якими одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.
Сторона позивача також посилалася на
ч.1 ст.1004 ЦК України, згідно з якою
повірений зобов'язаний вчиняти дії
відповідно до змісту даного йому
доручення. Повірений може відступити
від змісту доручення, якщо цього
вимагають інтереси довірителя і
повірений не міг попередньо запитати
довірителя або не одержав у розумний
строк відповіді на свій запит. У цьому
разі повірений повинен повідомити
довірителя про допущені відступи від
змісту доручення, як тільки це стане
можливим.

Однак, оскільки в ході розгляду справи
є доведеним факт, що відповідачка не
має юридичної освіти, ніколи не
надавала юридичні послуги, не
здійснювала дії, які мають правові
наслідки та не має досвіду в цієї
галузі, з цих підстав суд вважає, що між
позивачем та відповідачкою виникли
правовідносини, які регулюються
розділом третім, главою 63 книги п'ятої
ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона зобов'язується за завданням
другої сторони надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу.

В ході розгляду справи встановлено, що
дія Договору про надання послуг між
позивачем та відповідачкою за взаємною
згодою припинена 31 травня 2013 року, що
підтверджується розпискою, складеною
та підписаною ОСОБА_1, ОСОБА_2 31 травня
2013 року, з тексту якої вбачається, що
станом на 31 травня 2013 року ОСОБА_1
заборгував ОСОБА_2, гроші в розмірі 5205
гривень, які зобов'язується повернути
до 1 липня 2013 року. Сторони по справі
підтвердили, що даний документ
свідчить про припинення дії договору
про надання послуг та наявності боргу у
позивача перед відповідачкою за надані
нею послуги, станом на 31 травня 2013 року.

З розписок написаних власноруч ОСОБА_2
11.06.2013 року, 14.06.2013 року вбачається, що
відповідачка отримала від позивача
11.06.2013 року - 2500 гривень, 14.06.2013 року - 2705
гривень, претензій до ОСОБА_1 не має,
заборгованість отримала в повному
обсязі.

З досліджених вище документів суд
робить висновок, що сторони після
припинення дії договору про надання
послуг, з'ясували свої відносини, а
позивач виплативши відповідачці
визнану ним суму заборгованості в
повному обсязі фактично підтвердив
відсутність претензій щодо виконання
ОСОБА_2 Договору про надання послуг.

Стороною позивача в якості доказів
обгрунтовуючих позов про стягнення
збитків надані до суду: лист від ОСОБА_8
на адресу готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якому
вона вказує, що 16 квітня 2013 року вона
через Інтернет забронювала на пів люкс
в готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований
за адресою: АДРЕСА_1. На надані їй
реквізити вона перерахувала грошову
суму у розмірі еквівалентну 205 доларів
США в якості авансу за проживання з
09.07.2013 року по 19.07.2013 року в готелі
«ІНФОРМАЦІЯ_1», у зв'язку з
вищевикладеним просить суму оплачену
16 квітня 2013 року, відрахувати з рахунку
за її проживання за цей період; заява
для відправки грошей від 06.08.2013 року
підписана ОСОБА_1, яка підтверджує
відправку грошей на адресу ОСОБА_4 що
мешкає в Угорщині за допомогою WesternUnion,
з заяви випливає що мета даного
переводу - допомога родичу.

Вказані документи не можуть свідчити
про завдання ОСОБА_2 збитків позивачу
неналежним виконанням договору про
надання послуг, тому що позивачем не
надано доказів, що заява ОСОБА_8 була
задоволена та вищезазначена сума
зарахована як аванс за час проживання
цієї особи в готелі. Що стосується
заяви про відправку грошей на адресу
ОСОБА_4, вона також не приймається
судом до уваги, тому що відправка
грошей в якості допомоги родичу, не
може свідчити про завдання збитків
позивачу незаконними діями
відповідачки.

Відповідно до ч.1 статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.2 даної статті збитками є :
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа мусить або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи які б особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, як би
її право не було б порушене (упущена
вигода). В контексті даної норми до
збитків можна віднести витрати (гроші
сплачені іншим суб'єктам), понесені
стороною яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_15 , які пояснили суду, що
працювали разом з відповідачкою ОСОБА_2
у міні готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», якій
належить ОСОБА_1. Свідки працювали з
ОСОБА_1 за усним договором про надання
послуг, і кожний виконував свої
обов'язки, обговоренні з позивачем
заздалегідь. Їм особисто нічого
невідомо про стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Оцінюючи покази свідків, суд вважає, що
дані докази не мають правого значення
для вирішення даного спору.

Враховуючи, що сторона позивача не
довела суду фактів завдання Позивачу
збитків, причинного зв'язку між
завданими збитками та неправомірними
діями відповідачки ОСОБА_2, суд вважає
що не має підстав для стягнення збитків
з відповідачки на користь позивача за
правилами статей 22, 205, 901,1000,1004 ЦК
України, а тому відмовляє в задоволенні
позову в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідачки
моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як зазначено в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до ст.137
ЦПК у позовній заяві про відшкодування
моральної (не майнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат не
майнового характеру, за яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяні, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд, відмовляючи в позові про
відшкодування моральної шкоди, приймає
до уваги, що позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди є похідними
від встановлення судом
неправомірності дій відповідачки,
задоволення позову про стягнення
збитків, тому відмовляючи в
задоволенні позову в частині стягнення
збитків, відмовляє і в задоволенні
позову про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
ст.ст. 11,16,22,23, 205, 901,1000,1004, 1166,
1167Цивільного кодексу України, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 215-218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області в
десятиденний термін.

Головуючий: