Справа № 456/2966/13
Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/1838/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю:
представників відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 29 жовтня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

02 червня 2013 року позивач звернувся з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
солідарне стягнення 66835,87 грн
заборгованості за кредитним
договором, покликаючись на те, що
ОСОБА_4 не виконує умови кредитного
договору від 10.09.2008 р., за яким він
отримав від позивача кредит в сумі 5000
доларів США зі сплатою 23 % річних, з
остаточною датою погашення 08.03.2010 р.;
виконання зобов'язань за кредитним
договором забезпечене договором
поруки, укладеним 10.09.2008 р. між
позивачем та ОСОБА_5

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 29 жовтня 2013
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з відповідачів в користь
позивача 66835 (шістдесят
шість тисяч вісімсот тридцять п'ять)
грн. 87 коп. заборгованості за кредитним
договором та 668 (шістсот шістдесят
вісім) грн. 36 коп. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги зазначають, що
згідно з п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, і оскільки Додатком № 2 до
кредитного договору визначено дату
повернення останнього траншу 08.03.2010 р.,
то позивачем пропущено строк звернення
до суду як до позичальника, так і до
поручителя в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК
України. На думку апелянтів, судом не
взято до уваги позицію, викладену в п. 24
вищевказаної Постанови, про те, що
умова кредитного договору про строк
його дії до повного виконання
зобов'язань не є умовою про збільшення
строку позовної давності, так як такий
строк є певним періодом у часі, який
починається від конкретного дня і
спливає у певний момент. Відповідачі
вважають, що заявлена адвокатом ОСОБА_2
заява про відвід судді Паку В.М.
безпідставно відхилена суддею, в чому
вбачають порушення норм
процесуального права, що є підставою
для скасування рішення. Крім того
апелянти вказують, що суд не взяв до
уваги того факту, що ОСОБА_4 як фізична
особа-підприємець був визнаний 31.05.2011
р. банкрутом, а тому вимоги позивача
визнані погашеними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог -скасувати і ухвалити нове
рішення, виходячи з наступних мотивів.

Пунктом 1.1 кредитного договору № 629/4-053
від 09.09.2008 року встановлено порядок
погашення кредиту згідно з графіком,
що міститься в додатку 2 до цього
договору, який є невід»ємною складовою
частиною цього договору, та - кінцевий
термін погашення заборгованості за
кредитом не пізніше 08 березня 2010 року
(а.с. 6).

Тобто договором встановлено як строки
внесення щомісячних платежів (а.с. 10),
так і встановлено кінцевий строк дії
договору 08 березня 2010 року.

Згідно з розрахунком заборгованості,
боржник став порушувати графік
внесення щомісячних платежів після
05.01.2009 року, востаннє вніс кошти для
часткового погашення кредиту 28.01.2009
року, а після цього перестав виконувати
зобов»язання.

Пунктом 3.3.13. кредитного договору №
629/4-053 від 09.09.2008 року встановлено, що
позичальник зобов»язаний на вимогу
кредитора у випадах передбачених у
п.п.2.10.3, 3.2.5, 3.2.6.2 цього договору
достроково протягом 30 календарних
днів після отримання позичальником
письмової вимоги кредитора, повернути
кредит , сплатити проценти, комісії,
можливу неустойку, (пеню, штраф), а також
достроково виконати свої зобов»язання
у випадках, в порядку та в строки, що
передбачені в пункті 5.4 цього договору
(форс - мажорні обставини) ( ас 6-7).

Вимога (претензія) про виконання
позичальником умов пункту 3.3.13
кредитного договору (дострокове
повернення кредиту і інших платежів)
була направлена позивачем
позичальнику 25.12.2009 року за вих. №
08.4-05/500 ( ас. 19 ).

Про те, що боржник перестав належним
чином виконувати зобов»язання,
позивачу стало відомо після 05.01.2009 року,
і саме з наступного дня після цієї дати
почався перебіг строків позовної
давності для виконання щомісячних
зобов»язань, який за січень 2009 року для
сплати боргу та відсотків сплив 06.01.2012
року, для сплати пені сплив 06.01.2010 року,
а так як кінцевий строк виконання
зобов»язання сплив 08.03.2010 року і з 09
березня 2010 року почався перебіг строку
позовної давності, який для вимог про
стягнення боргу та відсотків за
березень 2010 року сплив 09 березня 2013
року, а для вимог про стягнення пені
сплив 09 березня 2011 року, то
вищенаведені обставини дають підстави
для висновку, що звернувшись з позовом
до суду 02.06.2013 року, позивач пропустив
строки як спеціальної, так і загальної
позовної давності, у межах якої він міг
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права .

У запереченні на позов відповідач
(боржник) ОСОБА_4, посилаючись на
пропущення позивачем строку звернення
до суду, наполягав на застосуванні
наслідків пропущення даного строку,
визначених ст.267 ЦК України ( ас 28 ).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Зважаючи на те, що трирічний строк
позовної давності закінчився 09.03.2013
року, з позовом до суду позивач
звернувся 02.06.2013 року, тобто по збігу
трирічного строку позовної давності
про застосування якої було заявлено
відповідачем ОСОБА_4, то у задоволенні
позовних вимог пред»явлених до нього,
слід було відмовити за спливом
позовної давності.

А так як щодо позовних вимог,
пред»явлених до відповідача
ОСОБА_4,судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
права, яке проявилося у не застосуванні
наслідків спливу позовної давності за
наявності на те законних підстав, то
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог,
пред»явлених до відповідача ОСОБА_4,
підлягає скасуванню з постановленням у
цій частині нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог за
спливом позовної давності.

Пунктом 3.1.1 договору поруки № 629/4 - 0454
від 09.09.2008 року встановлено, що
поручитель зобов»язаний протягом
одного робочого дня від дати отримання
листа кредитора про невиконання
позичальником забезпеченого порукою
зобов»язання, виконати зобов»язання
шляхом перерахування непогашеної суми
кредиту, непогашеної суми процентів,
непогашеної суми комісій, суми
можливої неустойки ( пені, штрафу ) на
рахунок кредитора

Вимога (претензія) про виконання
поручителем умов пункту 3.1.1 договору
поруки була направлена позивачем
поручителю 25.12.2009 року за вих. № 08.4-05/501 (
ас. 20 ).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язання не пред»явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до роз»яснень, наведених у
п.24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів,що
виникають із кредитних правовідносин"
при вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов»язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов»язань за цим
договором строк пред»явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов»язання у
повному обсязі або у зв»язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу. Пред»явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред»явлення до нього позову. При цьому
в разі пред»явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися
до суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язання. При цьому сама по собі
умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов»язань не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Оскільки пунктом 1.1 кредитного
договору № 629/4-053 від 09.09.2008 року
встановлено кінцевий термін погашення
заборгованості за кредитом не пізніше
08 березня 2010 року, водночас згідно з
пунктом 3.1.1 договору поруки поручитель
зобов»язаний протягом одного робочого
дня від дати отримання повідомлення
кредитора про невиконання
позичальником зобов»язання
забезпеченого порукою, виконати
відповідне зобов»язання, шляхом
перерахування на рахунок кредитора
суми невиконаного зобов»язання, то у
відповідності до положень п.4 ст.559 ЦК
України та п.4 вищезазначеної
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, позивач повинен був звернутися
з позовом до поручителя по збігу шести
місяців і одного робочого дня від дня
отримання поручителем вимоги
(претензії) кредитора від 25.12.2009 року за
вих. № 08.4-05/501. Якщо ж початок
шестимісячного строку, протягом якого
кредитор повинен був пред»явити
вимогу до поручителя, рахувати від дня
настання строку виконання основного
зобов»язання, тобто від 08 березня 2010
року, то позивач повинен був
звернутися з позовом до поручителя до 09
вересня 2010 року.

Оскільки позовна заява здана
позивачем на пошту 02.06.2013 року (ас. 22),
тобто позовні вимоги до поручителя
пред»явлені кредитором до суду по
збігу шести місяців не лише від дня
пред»явлення поручителю вимоги
кредитора про дострокове виконання
основного зобов»язання, але й по збігу
шести місяців від дня настання
кінцевого строку виконання основного
зобов»язання, то дана обставина
свідчить про припинення поруки та
відсутність правових підстав для
покладення на поручителя
відповідальності за порушення
кредитного зобов»язання боржником.
Тому постановивши рішення про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором № 629/4-053 від 09.09.2008
року з поручителя - ОСОБА_5, суд першої
інстанції допустив неправильне
застосування норм матеріального права,
а саме положень ч.4 ст.559 ЦК України.

В зв»язку з тим, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення боргу з
поручителя ОСОБА_5

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог до поручителя ОСОБА_5
ухвалено з порушенням вимог ч.4 ст.559 ЦК
України,тому підлягає скасуванню з
постановленням у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог за безпідставністю.

Водночас колегія суддів не вбачає
підстав для прийняття до уваги
заперечень відповідачів на ухвалу
суду першої інстанції від 29 жовтня 2014
року про відмову у задоволенні заяви
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 про відвід судді Пака В.М.,
оскільки вищезазначена ухвала
постановлена з дотриманням вимог
процесуального законодавства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є,
зокрема: порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Зважаючи на те, що колегія суддів
дійшла висновку про те, що при
ухваленні оскаржуваного рішення суд
першої інстанції не застосував норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню, а саме не застосував
положень ч.4 ст.267 та ч.4 ст.559 ЦК України,
які підлягали застосуванню, то
оскаржуване рішення належить
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог-
відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1, ч.2 ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 29 жовтня 2013
року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за кредитним
договором № 629/4-053 від 09.09.2008 року у
розмірі 66835 (шістдесят шість тисяч
вісімсот тридцять п»ять) гривень 87 коп -
відмовити за спливом позовної
давності.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з
ОСОБА_5 заборгованості за кредитним
договором № 629/4-053 від 09.09.2008 року у
розмірі 66835 (шістдесят шість тисяч
вісімсот тридцять п»ять) гривень 87 коп -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Тропак О.В.

Судді:
Приколота Т.І.

Федоришин
А.В.