Справа № 455/1674/13-ц
Провадження № 2/455/51/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2014 року
м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд
Львівської області у складі:

головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та
його представників - ОСОБА_2 та

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області про встановлення
права власності на майно за
набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 03.10.2013 року звернувся до суду із
позовною заявою до Великосушицької
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області про
встановлення права власності на майно
за набувальною давністю, в якій
зазначає, що йому на праві приватної
власності належить житловий будинок та
господарські будівлі в АДРЕСА_1. Поряд
із його житловим будинком знаходиться
житловий будинок АДРЕСА_1. В даному
житловому будинку, в минулому,
проживали подружжя ОСОБА_17; дружина -
ОСОБА_9; та їхній син - ОСОБА_18.

Господарство до якого відносився цей
житловий будинок, в минулому,
відносилося до суспільної групи -
колгоспний двір. Спочатку головою
господарства була ОСОБА_9, яка була
рідною сестрою його батька, а потім
після смерті подружжя ОСОБА_17, головою
господарства був їхній син - ОСОБА_18, що
підтверджується довідкою
Великосушицької сільської ради №174 від
16 жовтня 1987 року.

Оскільки подружжя ОСОБА_17 були
близькими його родичами і за станом
здоров'я потребували стороннього
догляду, то він, позивач, разом з своєю
дружиною, здійснював такий догляд. Син
подружжя ОСОБА_18 постійно працював за
межами Львівської області, а тому його,
майже, ніколи не було вдома.

Так, як їхні житлові будинки стояли
один біля одного і він здійснював
сторонній догляд за своєю тіткою та її
чоловіком, то фактично жили однією
сім'єю. За станом здоров'я сім'я ОСОБА_17
не могла вести домашнє господарство,
обробляти прибудинкову земельну
ділянку, а тому вони вели з ними спільне
господарство, використовуючи при цьому
його господарство та господарство
подружжя ОСОБА_17.

В 1979-1981 роках померло подружжя ОСОБА_17.
Їхнє господарство - колгоспний двір
було зареєстровано на їхнього сина
ОСОБА_18, його двоюрідного брата.

ІНФОРМАЦІЯ_1 трагічно загинув ОСОБА_18.
Оскільки спадкоємців майна покійного
ОСОБА_18 не було як за законом так і за
заповітом, то і спадщину після смерті
його двоюрідного брата ніхто не
прийняв. Похоронивши подружжя ОСОБА_17
та їхнього сина ОСОБА_18, продовжує
відкрито користуватися їхнім житловим
будинком до теперішнього часу. За час
користування цим житловим будинком
доглядав за будинком та надвірними
господарськими будівлями,
використовував його за призначенням,
проводив, як поточні так і капітальні
ремонти.

Добросовісно володіє чужим майном,
житловим будинком та надвірними
господарськими будівлями в АДРЕСА_1 з 08
квітня 1984 року по теперішній час.
Вважає, що має право на набуття права
власності на це майно за набувальною
давністю.

Просить визнати за ним право власності
на житловий будинок та надвірні
будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1, за
набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1, його представники
ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3, позовні
вимоги підтримали повністю та дали
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві. ОСОБА_2 додатково
пояснила, що сім'я ОСОБА_17 проживала
спільно до 1965 року у їхньому будинку,
разом допомогли їм купили хату. Коли
тітка, тобто, ОСОБА_9 захворіла, то
забрала її до свого житлового будинку
на проживання, бо вона була онкохвора,
довго лежала, і дальше приходилося їм
допомагати по господарству,
господарство ОСОБА_17 було колгоспним
двором. ОСОБА_18 був останнім членом
колгоспного двору. Після його смерті
проводили поточний ремонт у будинку.
Неодноразово зверталися до сільської
ради з приводу одержання довідки щодо
даного будинку та інших даних, які
стосуються бувших власників будинку,
для оформлення технічних документів на
будинок, однак, сільський голова їхні
прохання ігнорував.

Представник відповідача у судове
засідання жодного разу не з'явився,
хоча про час та місце слухання справи
був належно повідомлений. 15.11.2013 року до
суду надійшов лист за підписом
сільського голови с. Велика Сушиця
Старосамбірського району Львівської
області від 12.11.2013 року №275, в якому
зазначає, що згідно записів в
погосподарських книгах, а саме: № 3 за
1971-1973 роки власником господарства була
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; № 3 за
1980-1982 роки власником господарства № 239
являвся ОСОБА_17, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3; № 5 за 1983-1985 роки власником
даного господарства вже за № 234
являвся син - ОСОБА_18, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3; №3 за 1986-1990 років і по
даний час господарство не
зареєстроване і власника немає. Не
зрозумілим є те, яким чином було видано
довідку померлому ОСОБА_18 довідку за №
174 від 16.10.1987 року виконкомом
Великосушицької сільської ради про те,
що за ним, головою колгоспного двору,
значиться жилий будинок і довідка
видана для пред»явлення в нотаріальну
контору. Також в листі вказує, що у
надісланих судом матеріалах є копія
технічного паспорту на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, та довідка
про технічну характеристику об»єкта
нерухомого майна із визначеною
інвентаризаційною вартістю даного
будинку. Однак, ОСОБА_1 не звертався до
сільської ради з приводу одержання
довідки щодо фактичної адреси даного
будинку, його законного власника, чи
спадкоємця, яка є необхідною для
виготовлення технічного паспорта, у
зв»язку з цим 23.09.2013 року порушено
кримінальну справу № 0000509
відносно працівників Самбірського
МБТІ. Вважає, що на підставі довідки ПАТ
«Львівобленерго» від 07.11.2013 року №221-1014,
можна стверджувати, що даним житловим
будинком ніхто не користувався, з 01.01.1998
року не сплачував за електроенергію,
підстав, що ОСОБА_1 користувався даним
будинком суду не надано. ОСОБА_1, не
маючи підстав дав неправдиві дані про
власника житлового будинку в АДРЕСА_1,
виготовив технічний паспорт на своє
ім»я, чим ввів суд в оману. Просить
відмовити у розгляді справи в зв'язку з
пропущеним терміном прийняття
спадщини та наданням суду неправдивих
даних, справу слухати без представника
сільської ради.

Заслухавши позивача та його
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, покази
свідків, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки відділу
реєстрації актів цивільного стану
Старосамбірського районного
управління юстиції від 14.05.2008 року
№292/03-45, витягів з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
державну реєстрацію народження №
7 та шлюбу №5 від 28.09.2013 року,
свідоцтва про народження (а.с.5-8)
вбачається, що позивач є родичем
ОСОБА_9, а саме, що вона була його тіткою
- рідною сестрою його батька (а.с.5-8), а
їхній син ОСОБА_18 - двоюрідним братом
позивача(а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть Серії
НОМЕР_1, виданого 28.09.2013 року виконавчим
комітетом Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області, ОСОБА_9 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, а згідно свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_2, виданого 28.09.2013
року виконавчим комітетом
Великосушицької сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області, помер 21.04.1981 року її чоловік -
ОСОБА_17 (а.с.11-12), а їхній єдиний син -
ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 30
років, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_3, виданим
виконкомом Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області 10.04.1984 року. (а.с.10).

Згідно довідки виконкому
Великосушицької сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 16.10.1987 року №174, яка видана
на ім»я померлого - ОСОБА_18, вбачається,
що згідно записів у по господарській
книзі Великосушицької сільської ради
народних депутатів Старосамбірського
району під №242 за головою колгоспного
двору - ОСОБА_18 значиться житловий
будинок, розташований на землі
колгоспу «Шлях до комунізму» в с.
Велика Сушиця Старосамбірського
району Львівської області. Громадянин
ОСОБА_18 постійно до дня смерті проживав
в селі Велика Сушиця Старосамбірського
району Львівської області та був
останнім і єдиним членом колгоспного
двору. До будинку (одна кімната та
кухня) примикає сарай (а.с.18).

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
кожен зокрема, показали, що ОСОБА_9
була тіткою позивача ОСОБА_1, проживали
на одному подвір'ї, вели спільно
господарство, ОСОБА_17 мали одного сина
ОСОБА_18, який одружений не був, дітей не
мав, їздив на заробітки, син загинув в
Казахстані, його ховала сім»я
позивачів. Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12
показали, що проживають по сусідству з
позивачем, підтвердили, що він від дня
смерті ОСОБА_18 користувався даним
житловим будинком постійно і відкрито,
обробляв земельну ділянку біля
будинку, проводив поточний ремонт в
будинку, зазначив, що якби не позивач,
то будинок би давно розвалився. Свідок
ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_9 за час
важкої хвороби проживала в будинку
ОСОБА_1, де і померла. Вона приходила в
даний будинок робити ін'єкції.
Підтвердила факт ведення спільного
господарства, оскільки ОСОБА_2 - дружина
позивача, поралася по господарству
сім'ї ОСОБА_17, після смерті всіх ОСОБА_17,
позивач та його сім»я всі ці роки
використовує даний будинок, в
основному як кухню, їхній син там ночує.
Свідок ОСОБА_14 показав, що за
зверненням позивача ОСОБА_1 ним
особисто було проведено ремонт кухні
та пивниці, мурував в даному будинку
піч, за роботу розраховувався позивач..

Стаття 41 Конституції України
зазначає, що право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконністю набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України,
кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно володіє майном
і продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років набуває право власності
на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України,
право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно набувається
за рішенням суду.

Відповідно до положень пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 грудня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» при
вирішенні спорів, пов'язаних з правом
власності в силу набувальної давності,
судам слід враховувати, що задоволення
судом вимог про визнання за
володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 334
ЦК можливе лише за наявності
необхідних умов: добросовісності
заволодіння, відкритості,
безперервності, безтитульності
володіння; за набувальною давністю
може бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. Позивач, як незаконний
володілець, протягом всього часу
володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ своїм інформаційним листом
від 28.01.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» вказує на те, що при
вирішенні спорів про набувальну
давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач
протягом всього часу володіння майном
повинен бути впевнений, що на це майно
не претендують інші особи, і він
отримав це майно з підстав, достатніх
для того, щоб мати право власності на
нього.

В судовому засіданні також
встановлено, що єдиний спадкоємець
ОСОБА_9 та ОСОБА_17 - їхній син - ОСОБА_18,
який також помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10). У
спадковому реєстрі інформація про
спадкоємців померлих відсутня, що
підтверджується інформацією
Старосамбірської державної
нотаріальної контори від 30.01.2014 року
№01-16/67 (а.с.55).

Як зазначено в роз'ясненнях, даних
Міністерством юстиції України в 2011
році «Деякі аспекти набуття права
власності на об'єкти безхазяйного
нерухомого майна» «Інститут
набувальної давності є одним із
первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросовісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчиться визначений у Кодексі
строк, що розрізняється залежно від
речі (рухомої чи нерухомої), яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Добросовісне володіння означає, що
особа не знала і не повинна була знати,
що володіє річчю незаконно. Тому
встановлення добросовісності залежить
від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність
володіння теж є необхідними умовами
для набуття права власності за
набувальною давністю і означають, що
володілець володіє річчю відкрито, без
таємниць, а також те, що протягом
означеного в законі строку володілець
не вчиняв дій, що свідчили б про
визнання ним обов'язку повернути річ
власнику, а також йому не пред'являвся
правомочною особою позов про
повернення майна.»

Із пояснення представника позивача
ОСОБА_2, показів свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 випливає, що
позивач відкрито, та добросовісно
володіє житловим будинком та
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 . Дана обставина була
очевидна для усіх осіб, які мали
можливість це бачити, позивач не
перешкоджав стороннім особам
отримати будь-яку інформацію про його
володіння нею. Крім того, позивач
володів житловим будинком як своєю
особистою власністю, оскільки за
власний рахунок проводив поточні
ремонти та ніс інші витрати по його
утриманню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами.

Ухвалою суду від 04.02.2014 року явку в
судове засідання представника
відповідача - сільського голову
Середницького М.С. було визнано
обов»язковою для дачі особистих
пояснень щодо наданої ним інформації
суду в листі за вихідним номером 275 від
12.11.2013 року.

Однак, представник відповідача в
судове засідання так і не з»явився,
будь-яких доказів, крім довідки ПАТ
«Львівобленерго» від 07.11.2013 року №221-1014,
на підтвердження своїх заперечень,
суду не надав. Також суду не було подано
доказів на предмет того, що позивач,
нібито, не вірно вказав адресу будинку,
в якому проживав і помер останній член
цього двору - ОСОБА_18, що є інший
власник будинку під АДРЕСА_1, що
позивач не добросовісносно заволодів
будинком АДРЕСА_1, не подано доказів
щодо руху кримінальної справи №
0000509 відносно працівників
Самбірського МБТІ, понесення ними
відповідальності.

Аргументи відповідача про те, що даним
будинком ніхто не користувався,
оскільки не проводилася оплата за
послуги з енергопостачання, суд до
уваги не бере, оскільки представником
позивача ОСОБА_2, було надано пояснення,
яке не заперечували свідки, що у даному
житловому будинку було відімкнено
окрему лінію енергопостачання та знято
лічильник, а електроенергія в будинок
за вищевказаною адресою поступала з
їхнього будинку і оплату здійснювали
за одним лічильником, хоча фактично
обслуговувалося два будинки.

З технічного паспорта (а.с.14-17)
вбачається, що в АДРЕСА_1 знаходиться
житловий будинок (одна кімната і кухня)
з надвірними будівлями.

Інших осіб, які б претендували на
будинок АДРЕСА_1, який знаходиться по
вулиці с. Велика Сушиця, в якому
проживала сім»я ОСОБА_17, судом не
виявлено.

Суд вважає, що позивач добросовісно,
відкрито, безперервно (безпосередньо з
1984 року) володів житловим будинком
та господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. Додатковим
підтвердженням даного факту є також те,
що сімейство ОСОБА_17 проживало по
сусідству з позивачем, були у близьких
родинних відносинах, вели спільне
господарство до дня смерті ОСОБА_9,
ОСОБА_17 та їхнього сина - ОСОБА_18, а
також те, що з 1984 року по даний час
добросовісно володіли даним житловим
будинком та господарськими спорудами,
обробляли земельну ділянку біля даного
будинку, проводили поточний ремонт у
будинку.

Таким чином суд приходить до висновку,
що визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 не порушить прав та
інтересів інших осіб, тому позовні
вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції
України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, п.8
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та надвірні
будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через
Старосамбірський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення , якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.Й.
Ніточко