Справа № 500/8085/13-ц
Провадження № 2/500/631/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Смокіної
Г.І.

при секретарі - Бубіліч Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на навчання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
зареєстрованого 27.07.1986 року
Небелівською сільською радою
Новоархангельського району
Кіровоградської області, актовий запис
№04, мотивуючи тим, що шлюбно-сімейні
відносини між ними припинено півроку
тому з причини наявності різних
поглядів на життя, відсутності
взаєморозуміння, що призводило до
постійних сварок, вважає збереження
шлюбу неможливим.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на навчання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 усіх
видів доходів відповідача щомісячно до
досягнення нею 23-х років, а також
додаткових витрат на її лікування в
сумі 7000 грн., мотивуючи тим, що донька
навчається на ІV курсі Харківського
національного педагогічного
університету ім..Г.Сковороди денного
відділення на музично-педагогічному
факультеті, потребує матеріальної
допомоги, проте відповідач від сплати
аліментів на навчання в добровільному
порядку відмовляється. Крім того, на її
лікування позивачем витрачено 7000 грн.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та відповідач за
зустрічним ОСОБА_1 та його представник
вимоги про розірвання шлюбу підтримали
в повному обсязі, зустрічний позов
визнали частково, згодні платити
аліменти в розмірі 1/6 усіх видів
доходів відповідача до закінчення
строку навчання, тобто до червня 2014
року, заперечували проти задоволення
вимог в частині стягнення додаткових
на лікування, оскільки стягнення
додаткових витрат на утримання
повнолітньої дитини не передбачено
діючим законодавством.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом та позивач за
зустрічним ОСОБА_2 позовні вимоги про
розірвання шлюбу визнала, не
погодилась лише з обставинами позову,
пояснила, що шлюбно-сімейні стосунки
припинено з тих підстав, що відповідач
має стосунки з іншою жінкою, у якої
проживає на даний час, за час сумісного
проживання зловживав алкогольними
напоями, сім'ю не підтримував.
Зустрічні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Вислухавши сторони, представника
позивача за первісним позовом, свідка
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи,
суд вважає первісний позов підлягаючим
задоволенню, зустрічний позов
підлягаючим частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони знаходяться в шлюбі з 27.07.1986
року, що підтверджено довідкою відділу
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Кіровоградської
області Новоархангельського районного
управління юстиції від 22.11.2013 року.
Неповнолітніх дітей від шлюбу немає.

Сторони не проживають разом та спільне
господарство не ведуть з підстав
наявності різних поглядів на сімейне
життя та ведення сумісного
господарства, відсутності
взаєморозуміння, збереження шлюбу є
неможливим.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка, та примушення жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3,
ст.ст.51,56 ч.ч.3,4, ст.110 ч.1 Сімейного
кодексу України, дружина і чоловік
мають рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі, є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним із
подружжя. Примушування до збереження
шлюбних відносин є порушенням права
дружини, чоловіка на свободу та
особисту недоторканість і може мати
наслідки, встановлені законом.

Задовольняючи позов про розірвання
шлюбу, суд виходить з того, що
добровільність шлюбу - одна з основних
його засад. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Збереження шлюбу можливе на паритетних
засадах, на почуттях взаємної любові та
поваги, взаємодопомоги та підтримки,
тобто на тому, що є моральною основою
шлюбу.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що причини розірвання шлюбу є
обґрунтованими і подальше спільне
життя подружжя та збереження шлюбу
суперечило б їх інтересам.

Однією з причин припинення шлюбу є його
розірвання. Шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду (ч.3 ст. 105 СК України).

Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їхні особисті та
майнові права, а також права їхніх
дітей.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше сумісне
проживання подружжя та збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їх дітей, які мають
істотне значення.

Враховуючи, що відповідач за первісним
позовом ОСОБА_2 позов визнала, визнання
позову закону не суперечить, прав та
інтересів сторін та третіх осіб не
порушує, суд вважає за можливе шлюб
розірвати.

Судом встановлено, що сторони мають
повнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджено свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 28.01.1994 року.

ОСОБА_3 навчається на IV курсі
факультету мистецтв та дошкільної
освіти Харківського національного
педагогічного університету ім. Г.С.
Сковороди, що підтверджено матеріалами
справи, в судовому засіданні
відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_1 не заперечувалось, що з огляду
на вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України є
обставиною, яка додатковому
доказуванню не підлягає.

З 05.12.2012 року по 06.12.2012 року ОСОБА_3
знаходилась на лікуванні в
отоларингологічному відділенні
Дорожньої клінічної лікарні, 05.12.2012
року їй проведено операцію -
тонзилектомію.

З пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що
ОСОБА_3 знаходиться на утриманні
матері.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, платника
аліментів, наявність у останнього
інших дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина, інші
обставини, що мають істотне значення.

Мати ОСОБА_2 працює провідником
пасажирських вагонів Харківської
вагонної дільниці № 1 ДП Південної
залізниці, що підтверджено довідкою
про доходи № 1441, її середня заробітна
плата становить 4999,24 грн.

Батько ОСОБА_1 працює
слюсарем-ремонтником ПАТ «ІЦКК», що
підтверджено довідкою про доходи від
16.01.2014 року № 7, його середня заробітна
плата становить 2746,97 грн.

На утриманні останнього осіб немає,
стан здоров'я задовільний.

Враховуючи, що повнолітня ОСОБА_3
навчається, потребує матеріальної
допомоги, відповідач працює, має
постійний заробіток, суд вважає
можливим стягувати з відповідача на
користь позивача аліменти на утримання
повнолітньої ОСОБА_3 в розмірі 1/4 усіх
видів доходів відповідача щомісячно,
починаючи з 25.11.2013 року до закінчення
навчання, але не більш, ніж до
досягнення нею 23 років.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову, тобто
з 25.11.2013 року.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення
додаткових витрат на лікування доньки
задоволенню не підлягають, оскільки з
наданих суду доказів вбачається, що
станом на період перебування ОСОБА_3 у
лікарні дитина досягла повноліття,
діючим законодавством не передбачено
стягнення додаткових витрат на
утримання повнолітньої дитини, інших
доказів суду не надано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішення
в межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд
стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,174,209,212,213-215,367
ЦПК України, ст.ст.109,110,112,182,191,199 СК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 27.07.1986 року
Небелівською сільською радою
Новоархангельського району
Кіровоградської області, актовий запис
№ 04 - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на навчання -
задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с.Небелівка
Новоархангельського району
Кіровоградської області, на користь
ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4
частки всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, починаючи з 25.11.2013 року і
до закінчення навчання, але не більше,
ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Г. І. Смокіна