У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І., суддів:
Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М.,
Журавель В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Виконавчого комітету
Київської районної ради у м. Полтаві
про визнання права власності на
самочинно переплановану квартиру, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Полтавської області на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що на підставі
договору купівлі-продажу від 02 лютого
2001 року їй належить квартира АДРЕСА_1. У
серпні 2001 року у зв'язку з тим, що дах
будинку знаходився в аварійному стані,
що загрожувало безпеці квартири, з
дозволу ГЖЕД-6 вона власним коштом
провела капітальний ремонт даху
будинку. Після ремонту приєднала до
належної їй квартири частину
мансардного поверху.

Просила визнати за нею право власності
на самочинно реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1, що складається із двох кімнат
житловою площею 49,9 кв. м, у тому числі:
кімнати (2) площею 22,3 кв. м, кімнати (8)
площею 27,6 кв. м, коридору (1) площею 12,4 кв.
м, кухні (5) площею 15,6 кв. м, ванної (6)
площею 11,5 кв. м, вбиральні (7) площею 1,1
кв. м, кладової (9) площею 5,8 кв. м, балкона
(3к++03) площею 0,6 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 22 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 30 вересня
2013 року рішення Київського районного
суду м. Полтави від 22 липня 2013 року
скасовано, позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, що складається із двох кімнат
житловою площею 49,9 кв. м, у тому числі:
кімната (2) площею 22,3 кв. м, кімната (8)
площею 27,6 кв. м, коридора (1) площею 12,4 кв.
м, кухні (5) площею 15,6 кв. м, ванної (6)
площею 11,5 кв. м, вбиральні (7) площею 1,1
кв. м, кладової (9) площею 5,8 кв. м, балкона
(3к++03) площею 0,6 кв. м.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Полтавської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції керувався тим, що збільшення
квартири за рахунок мансардного
поверху (горища) не призводить до
порушення прав власників інших квартир
у будинку та не порушує
санітарно-технічні вимоги і правила
експлуатації будинку. Крім того,
відповідач не заперечує проти
задоволення позову.

Із такими висновками суду погодися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційний судом не
дотримано.

Встановлено, що згідно з договором
купівлі-продажу від 02 лютого
2013 року ОСОБА_6 є власником квартири
АДРЕСА_1, що складається з коридору (1)
площею 12,7 кв. м, житлової кімнати (2)
площею 21,3 кв. м, кладової (4) площею 0,3 кв.
м, кухні (5) площею 9,1 кв. м, ванної (6)
площею 4,3 кв. м, туалету (7) площею 1,2 кв. м,
балкона площею 0,6 кв. м, (3к++03) площею 0,6
кв. м, житловою площею - 21,3 кв. м (а.с. 5).

ГЖЕД-6, на балансі якого знаходиться
житловий будинок по
АДРЕСА_1, надав згоду на проведення
ремонту та перепланування горища
житлового будинку, а позивачкою
проведено капітальний ремонт покрівлі
всього будинку за власні кошти та
проведено перепланування і збільшення
площі квартири за рахунок вільної,
прилеглої до квартири площі
мансардного поверху.

Згідно з висновком
експертно-будівельного дослідження
від 25 лютого 2013 року № 2/73
квартира АДРЕСА_1 після її
реконструкції шляхом збільшення
загальної площі за рахунок
використання мансардного поверху
відповідає вимогам п.п. 2.9, 2.22, 2.23, 2.28, 2.30,
3.4, 3.6, 3.12, 4.11 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основи
положення» і п.п. 8.3, 8.7, 10.3 ДБН В.3.2-2-2009
«Житлові будинки. Реконструкція та
капітальний ремонт» і п.п. 8.3, 8.7, 10.3 ДБН
В.3.2-2-2009 «Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт».

Разом з тим відповідно до ст. 1 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» у процесі
приватизації громадяни набувають
право власності на квартири та
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, які
призначені для забезпечення його
експлуатації та побутового
обслуговування мешканців будинку
(сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення).

Нежилі приміщення у жилому будинку, які
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру і є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин, до
житлового фонду не входять (ч. 3 ст. 4 ЖК
Української РСР), і у результаті
приватизації квартир такого будинку їх
мешканцями право власності в останніх
на ці приміщення не виникає.

Збільшення квартири за рахунок
мансардного поверху (горища), тобто
допоміжного приміщення, яким
користувалися усі наймачі квартир у
будинку, суперечить зазначеним вище
положенням закону, на які суд
апеляційної інстанції уваги не звернув
та не врахував, що допоміжні приміщення
могли бути призначені для забезпечення
експлуатації та обслуговування усього
будинку.

У рішенні Конституційного Суду України
у справі №4-рп/2004 від 02 березня 2004
року вказано, що допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладочки, горища,
колясочні і ін.) передаються безоплатно
у спільну власність громадян одночасно
з приватизацією ними квартир.

Тобто право володіння, користування та
розпорядження допоміжними
приміщеннями мають усі співвласники
житлового будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою усіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном має
бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Апеляційний суд без встановлення
фактичних обставин щодо правового
статусу зайнятого позивачкою
приміщення горища житлового будинку,
дійшов передчасного висновку, що
збільшення квартири за рахунок
мансардного поверху (горища) не
призводить до порушення прав власників
інших квартир у будинку, оскільки згода
усіх співвласників квартир у житловому
будинку по АДРЕСА_1 про передачу у
власність позивачки приміщень
загального користування відсутня, що
також підтверджено рішенням
виконавчого комітету Київської
районної у м. Полтаві ради від
09 квітня 2013 року № 105 про відмову ОСОБА_6
у задоволенні прохання стосовно
надання дозволу на узаконення
самочинно виконаного переобладнання
та перепланування у квартирі АДРЕСА_1 у
зв'язку з невиконанням вимог рішення
Конституційного Суду України від 02
березня 2004 року та ч. 2 ст. 369 ЦК України
(а.с. 7).

Оскільки апеляційний суд не встановив
фактичні обставини справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, рішення суду
апеляційної інстанції необхідно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Полтавської області задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І.
Євтушенко Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель І.М. Завгородня О.М.
Ситнік