Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/610/13-ц
інст. Ковальчук М.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Широкової Л.В., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 21 лютого 2014
року,-

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду, у якому просив
стягнути з неповнолітнього ОСОБА_2 на
свою користь майнову шкоду, завдану в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди (далі -ДТП), яка сталась 05.05.2013
року в сумі 7266,35 грн., витрати за
проведення експертного
автотоварознавчого дослідження в сумі
650,00 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00
грн., судові витрати, а у разі
відсутності у нього майна, стягнути
зазначене з його батьків ОСОБА_2, ОСОБА_4

Рішенням Олевського районного
суду Житомирської області від 21 лютого
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову. На його думку, суд
дійшов неправильного висновку про
відсутність у діях ОСОБА_2 вини у
порушенні Правил дорожнього руху (далі
- ПДР) та помилково застосував до
спірних правовідносин ст.ст. 9,12 Закону
України "Про захист тварин від
жорстокого поводження" і п.7.7 ПДР.
Вважає, що вина погонича чи власника
тварини в заподіянні йому шкоди
відсутня, тварина фактично стала
знаряддям в заподіянні відповідачем
механічних пошкоджень належному йому
транспортному засобу. Крім того, на
його думку, висновок суду щодо
неподання доказів на підтвердження
вини ОСОБА_2 у ДТП та
причинно-наслідкового зв'язку між його
діями та негативними наслідками, не
ґрунтується на презумпції вини
заподіювача шкоди та суперечить ч.2
ст.1166 ЦК України, судом безпідставно
залишено без уваги висновок
правоохоронних органів та матеріали
перевірки по факту ДТП.

Заслухавши доводи представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд виходив з того,
що в діях ОСОБА_2 відсутня вина у
порушенні ПДР, а позивачем не надано
суду доказів, які б вказували, що саме
відповідач винний у
дорожньо-транспортній пригоді та саме
внаслідок його дій була заподіяна
шкода.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, враховуючи
наступне.

Судом встановлено, що 05 травня 2013 року
близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
керуючи незареєстрованим мопедом
марки «Флюбо», їхав по вул. Московській
в с.Радовель Олевського району
Житомирської області. Побачивши, що на
зустріч йому йде декілька корів, а одна
з них почала стрибати на проїзній
частині, намагався уникнути зіткнення
з коровою, але не впорався з керуванням
та впав на проїзну частину, пошкодивши
при падінні задні ліві дверцята
належного ОСОБА_1 на праві власності
автомобіля марки «Volkswagen», державний
номерний знак НОМЕР_1, який був
припаркованний на правому узбіччі по
ходу руху останнього, а корова від
зіткнення відскочила та пошкодила
заднє крило даного автомобіля.

З висновку інспектора ВДАІ Олевського
РВ УМВС України в Житомирській області
від 17.05.2013 року (а.с. 8) встановлено, що в
діях ОСОБА_2 вбачається склад
адміністративних правопорушень,
передбачених ч.6 ст. 121, ст. 124, ч.2 ст.126
КУпАП, (в тому числі порушення правил
дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів), але
враховуючи те, що останній
неповнолітній, його неможливо
притягнути до адміністративної
відповідальності.

Згідно висновку експертного
товарознавчого дослідження №013/292 від
30.10.2013 року (а.с. 6,9-13) матеріальний
збиток завданий власнику
транспортного засобу «Volkswagen Pasat B4",
державний номер НОМЕР_1, 1993 року
випуску, в результаті його пошкодження
при ДТП складає 7266,35 грн. За проведення
дослідження ОСОБА_1 поніс витратив сумі
650 грн. (а.с. 20).

З пояснень ОСОБА_2, які він давав під час
перевірки ВДАІ (а.с. 92), вбачається, що
останній рухався на мопеді свого
товариша по вулиці Московській в с.
Радовель Олевського району
Житомирської області. Йому на зустріч
рухались декілька корів, одна з яких
змінила напрямок руху. Він намагався її
об'їхати, не впорався з керуванням і
впав на проїжджу частину, а корова
відстрибнула та вдарила припаркований
на узбіччі автомобіль. Чи пошкодив при
падінні мопед припаркований
автомобіль він не памятає.

Під час перевірки по факту ДТП,
проведеної інспектором ВДАІ
Олевського РВ УМВС в Житомирській
області, не встановлено фактів
порушення правил дорожнього руху
погоничами тварин передбаченого ч.2 ст.
127 КУпАП.

Об'єм двигуна мопеду марки «Флюбо» не
перевищує 50 куб. см, що визнали сторони.

Відповідно до п.1.10. ПДР, затверджених
Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року,
небезпека для руху - зміна дорожньої
обстановки (у тому числі поява рухомого
об'єкта, який наближається до смуги
руху транспортного засобу чи перетинає
її) або технічного стану транспортного
засобу, яка загрожує безпеці
дорожнього руху і змушує водія негайно
зменшити швидкість або зупинитися.
Окремим випадком небезпеки для руху є
рух у межах смуги транспортного засобу
іншого транспортного засобу назустріч
загальному потоку.

Пункт 12.1. ПДР вказує, що під час вибору в
установлених межах безпечної
швидкості руху водій повинен
ураховувати дорожню обстановку, а
також особливості вантажу, що
перевозиться, і стан транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно
керувати ним.

Згідно з п. 12.3. ПДР, у разі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку
водій об'єктивно спроможний виявити,
він повинен негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди.

Статтею 124 КУпАП передбачена
відповідальність за порушення
учасниками дорожнього руху правил
дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів,
вантажу, автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, дорожніх споруд
чи іншого майна.

Відповідно до ст. 12 КУпАП
адміністративній відповідальності
підлягають особи, які досягли на момент
вчинення адміністративного
правопорушення шістнадцятирічного
віку. На момент вчинення ДТП ОСОБА_2
виповнилось 14 років.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що висновок суду про
відсутність вини ОСОБА_2 у порушенні
ПДР, причинно-наслідкового зв'язку його
дій та завданою позивачеві шкодою, є
помилковим, оскільки вина останнього
підтверджена відповідним висновком та
матеріалами правоохоронних органів;
частково поясненнями самого
відповідача, який не притягнутий до
адміністративної відповідальності
лише у зв'язку з його віком. Крім того,
вина погоничів тварин не встановлена.

Посилання у рішенні на ненадання
позивачем доказів на підтвердження
заявлених ним вимог є безпідставним з
огляду на положення частини 2 ст. 1166 ЦК
України, у відповідності до якої особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона не доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Таких
обставин відповідачами суду не
доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, неповнолітній
ОСОБА_2, як особа, дії якої спричинили
заподіяння шкоди майну потерпілого,
повинен відшкодовувати її на підставі
ст. 1166 ЦК України згідно
висновку автотоварознавчого
дослідження в сумі 7266,35 грн. (а.с. 9-19),
оскільки доказів на спростування цієї
суми, відповідачі суду не надали. Крім
того, як понесену позивачем
матеріальну шкоду, неповнолітній має
відшкодувати витрати, пов'язані з
проведенням вищевказаного дослідження
в сумі 650 грн. (а.с. 2).

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості;
враховуючи порушення нормальних
життєвих зв'язків позивача,
необхідність ним прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя, з
урахуванням характеру правопорушення,
ступеню вини ОСОБА_2, його
неповнолітнього віку, статей 23, 1167 ЦК
України, роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», колегія
судів вважає, що позов в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню в сумі
1000,00 грн.

Законодавець у ч. 1 ст. 1179 ЦК України
визначив, що неповнолітня особа (у віці
від чотирнадцяти до вісімнадцяти
років) відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах.
Обов'язок батьків відшкодувати завдану
неповнолітнім шкоду передбачається у
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.
(ч. 2 ст. 1179 ЦК України).

Відсутності своєї вини в недостатньо
належному догляді та вихованні дитини
її батьки всупереч ст. 60 ЦПК України
не надали.

Відповідальність батьків має
додатковий (субсидіарний) характер.
Субсидіарна відповідальність за
неповнолітнього віком від 14 до 18 років
покладається на обох батьків за
принципом рівної дольової
відповідальності незалежно від того,
проживають вони разом чи окремо.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову та стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7916,35 грн.
завданої майнової шкоди (7266,35 грн. та
650,00 грн. витрат за проведення
експертного автотоварознавчого
дослідження), та 1000,00 грн. моральної
шкоди, а у разі відсутності у нього
майна, достатнього для відшкодування
шкоди, підлягає стягненню з батьків
неповнолітнього на користь позивача
3958,17 грн. завданої майнової шкоди та по
500,00 грн. моральної шкоди з
кожного.

Крім цього, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України з неповнолітнього відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
сплачений останнім судовий збір при
пред'явленні позову до суду та подачі
апеляційної скарги в загальній сумі
351,20 грн. (а.с. 1, 84) а у разі відсутності у
нього майна, вказана сума підлягає
стягненню з його батьків по 175,60 грн. з
кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 21 лютого 2014
року скасувати, ухваливши нове рішення
про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
7916,35 грн. завданої майнової шкоди та
1000,00 грн. моральної шкоди, а у разі
відсутності у нього майна, достатнього
для відшкодування шкоди, стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по
3958,17 грн. завданої майнової шкоди
та по 500,00 грн. моральної шкоди з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 351,20
грн. судового збору, а у разі
відсутності у нього майна, стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по
175,60 грн. судового збору з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: