Провадження № 22-ц/779/236/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Меленко О.Є.,
Проскурніцького П.І.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта
Якубовського О.О., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Банк Золоті ворота"до ОСОБА_3 про
стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Банк Золоті
ворота" на рішення Івано-Франківського
міського суду від 01 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року Публічне акціонерне
товариство "Банк Золоті ворота"(далі -
ПАТ "Банк Золоті ворота") звернулося в
суд з позовом про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 кредитної
заборгованості. Позовні вимоги
мотивовано тим, що 08.11.2007 року між
банком та ОСОБА_3 було укладено договір
про надання споживчого кредиту №02/236Ф,
згідно якого ОСОБА_3 надано кредит в
розмірі 14892 долари США, а відповідач
зобов'язався повернути кредит до 08.11.2011
року зі сплатою 11,11% річних. Відповідач
належним чином не виконував
зобов'язань за кредитним договором, що
призвело до виникнення заборгованості.
Після збільшення позовних вимог
позивач просив стягнути на свою
користь з відповідача заборгованість в
розмірі 175981 грн. 17 коп., яка складається
із: тіла кредиту - 63526 грн. 85 коп.;
відсотків - 44938 грн. 56 коп.; комісії за
розрахунково-касове обслуговування -
11821 грн. 98 коп.; пені -55609 грн. 78 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 01 жовтня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Золоті
ворота" 120287 грн. 39 коп. заборгованості
за кредитним договором. У задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ПАТ "Банк Золоті
ворота" подало апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, апелянт зазначає, що
зменшуючи суму заборгованості, суд
послався на те, що позивачем було
самостійно реалізовано предмет
застави за ціною нижчою, від погодженої
сторонами. Однак, такий висновок є
неправильний, оскільки докази цього у
матеріалах справи відсутні. При цьому
судом не враховано, що реалізація майна
була проведена спеціалізованою
організацією, а не стягувачем. Проте ні
висновок про вартість автомобіля, ні
дії державного виконавця відповідачем
не оскаржувались. Крім того, судом
неправильно застосовано ст.549 та ст.551,
ч.3 ЦК України, оскільки суд зменшив
заборгованість, яка підлягала
стягненню з відповідача, на 55693 грн. 78
коп., що перевищує суму нарахованої
пені на 84 грн. 61 коп. З цих підстав
апелянт просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ
"Банк Золоті ворота" Якубовський О.О.
апеляційну скаргу підтримав з
наведених у них мотивів та просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти
задоволення апеляційної скарги, просив
її відхилити, оскільки рішення суду є
законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, заперечення
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом вірно встановлено, що згідно
кредитного договору №02/236Ф від 08.11.2007
року ПАТ "Банк Золоті ворота" надало
ОСОБА_3 споживчий кредит в розмірі 14892
долари США з кінцевим терміном
повернення до 08.11.2011 року та процентною
ставкою - 11,11% річних за користування
кредитом.

Згідно п.5.8 кредитного договору
передбачено забезпечення виконання
відповідачем зобов'язань по кредитному
договору шляхом застави автомобіля
марки «CHERY (Eastar)», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, ринковою
вартістю 83560 грн.

Свої зобов'язання за кредитним
договором відповідач належним чином не
виконував, а тому 23.04.2009 року за
виконавчим написом №994 від 13.04.2009 року
відкрито виконавче провадження та
винесено постанову про арешт вказаного
автомобіля та оголошення заборони на
його відчуження.

26.07.2010 року заставне майно реалізовано
з аукціону за ціною 52640 грн., з яких 46323,20
грн. відділом ДВС Івано-Франківського
МУЮ перераховано ПАТ "Банк Золоті
ворота" в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором. Жодних дій по оскарженню
актів про переоцінку заставного
автомобіля відповідач не вчиняв.

Станом на 13.05.2013 року заборгованість
відповідача за кредитним договором
складає 175981 грн. 17 коп., в тому числі
тіло кредиту в сумі 63526 грн. 85 коп.,
відсотки - 44938 грн. 56 коп., комісія за
розрахунково-касове обслуговування -
11821 грн. 98 коп., пеня - 55609 грн. 78 коп.

Статтями 526, 1049 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строки та в
порядку, що встановлені у договорі.

Будь-яких доказів, які б спростовували
проведений банком розрахунок
заборгованості за вказаним кредитним
договором, відповідачем ОСОБА_3 не
представлено суду.

Відповідно ж до ст.ст.1050, 1052 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Отже, колегія суддів вважає, що з
врахуванням зазначених вище обставин
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про стягнення на
користь банку з ОСОБА_3 допущеної
заборгованості по кредитному договору.

Проте, правильно встановивши обставини
справи, суд помилково прийшов до
висновку про зменшення розміру пені на
підставі ст.549, та ч.3 ст.551 ЦК України в
зв'язку з тим, що позивач реалізував
заставний автомобіль за ціною значно
меншою, від встановленої згідно з актом
погодження вартості майна від 08.11.2007
року, чим сприяв збільшенню розміру
збитків, завданих ОСОБА_3 внаслідок
неналежного виконання зобов'язання.
При цьому суд фактично відмовив у
задоволенні вимоги про стягнення пені
в сумі 55609 грн. 78 коп.

Такий висновок суду в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення пені за неналежне виконання
відповідачем кредитного договору
суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зменшуючи розмір пені суд послався на
те, що позивачем було самостійно
реалізовано предмет застави за ціною
нижчою, від погодженої сторонами.
Однак, суд при цьому не врахував, що
реалізація майна проводиться
спеціалізованою організацією, а не
стягувачем, а відповідач будь-яких
доказів про оскарження ним висновку
про вартість автомобіля чи дій
державного виконавця не надав. З огляду
на це, вина позивача у даному випадку
відсутня, а тому посилання суду на дану
обставину, як на підставу для зменшення
розміру пені, є безпідставним.

Всупереч ч.3 ст.551 ЦК України, яка
передбачає можливість зменшення
розміру пені, суд фактично відмовив у
її стягненні.

Враховуючи те, що пеня в сумі 55609,78 грн.
значно перевищує розмір збитків, та ту
обставину, що ОСОБА_3 є пенсіонером,
також враховуючи наслідки фінансової
кризи, що призвела до зміни курсу
гривні по відношенню до курсу долара
США, в зв'язку з чим відповідач
зобов'язаний повертати більшу суму
кредиту, ніж отримав за кредитним
договором, колегія суддів вважає, що
розмір пені за кредитним договором
підлягає зменшенню на підставі ч.3 ст.551
ЦК України до 1000 грн.

Що стосується доводів позивача
про те, що суд зменшив заборгованість,
яка підлягала стягненню з відповідача,
на 55693 грн. 78 коп., що перевищує суму
нарахованої пені на 84 грн. 61 коп., то
такі є безпідставними, оскільки судом
стягнуто заборгованість в розмірі 120287
грн. 39 копія, куди входить тіло кредиту -
63526 грн. 85 коп., відсотки - 44938 грн. 56 коп.
та комісія за розрахунково-касове
обслуговування - 11821 грн. 98 коп. Із заяви
про збільшення позовних вимог (а.с.124)
вбачається, що позивачем допущено
арифметичну помилку при визначенні
загальної суми заборгованості, через
що остання виявилась на 84 грн. більшою.

За таких обставин та на підставі
ст.309 ЦПК України колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимоги про стягнення пені
слід скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача пеню
за кредитним договором в сумі 1000 грн. В
решті рішення суду першої інстанції
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк Золоті
ворота" задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 01 жовтня 2013 року в частині
відмови у задоволенні вимоги про
стягнення пені скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства "Банк Золоті
ворота" пеню за договором про надання
споживчого кредиту №02/236Ф від 08.11.2007
року в сумі 1000 грн.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Є. Меленко

П.І. Проскурніцький