Номер провадження: 22-ц/785/2973/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 6 вересня
2012 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 5
вересня 2011 року до суду з вищеназваним
позовом, вказала, що в період з 1 вересня
2009 року по 31 грудня 2010 року передала
відповідачу ОСОБА_4 в позику грошові
кошти в загальній сумі 91 057,00 грн., що
підтверджено довідкою ПАТ «Універсал
Банк» за № 177/153 від 30 березня 2011 року
про перерахування коштів з її рахунку
на рахунок відповідача, який
зобов'язався повернути грошові кошти в
строк до 1 червня 2011 року. Посилаючись
на невиконання зобов'язання за
договором позики, ОСОБА_3 просила
стягнути з ОСОБА_4 на свою користь борг
за договором позики в сумі 91 057, 00 грн. та
судові витрати (а.с.4-5).

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 6 вересня 2012 року,
ухваленим в порядку заочного розгляду
справи, позов задоволено (а.с.45-46).

Ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 5 листопада 2013 року
заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення
(а.с.74).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Неправильність рішення суду
апелянт мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вважав встановленим, що
ОСОБА_4 у період з 1 вересня 2009 року по 31
грудня 2010 року взяв у ОСОБА_3 в позику 91
057,00 грн. під зобов'язання повернення
коштів до 1 червня 2011 року. Пославшись
на неповернення боргу в обумовлений
строк, суд стягнув з відповідача на
користь позивача 91 057,00 грн. та судові
витрати.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи, вказують на
неправильне застосування норм
матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
(ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК
України).

Недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.1
ст.218 ЦК України).

Встановлено, що письмовий договір
позики грошових коштів між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відсутній, відтак, передбаченої
частиною 1 статті 1047 ЦК України
письмової форми правочину не
додержано. ОСОБА_4 заперечує факт
вчинення правочину позики грошових
коштів під зобов'язання повернення
таких в обумовлений строк. Розписка
ОСОБА_4 як позичальника, що могла б
слугувати письмовим доказом факту
вчинення правочину у сенсі положень
частини 1 статті 218 ЦК України та
посвідченням передання ОСОБА_3 ОСОБА_4
грошових коштів в сумі 91 057,00 грн. саме в
позику, відсутня.

На підтвердження договору позики
грошових коштів позивач ОСОБА_3 надала
суду довідку Сімферопольського
відділення ПАТ «Універсал Банк» від 30
березня 2011 року № 177/153, в якій
зазначено, що у вказаному відділенні
банку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
відкрито поточний рахунок у гривнях
України НОМЕР_1 і що з цього рахунку на
відкритий у ПАТ «Універсал Банк»
поточний рахунок НОМЕР_2 фізичної особи
ОСОБА_4 за період з 1 вересня 2009 року по 31
грудня 2010 року здійснено перерахування
коштів різними платежами в загальній
сумі 91 057,00 грн. (а.с.11).

Перерахування коштів не
заперечується ОСОБА_4 та підтверджено
наданою ним суду апеляційної інстанції
випискою по відкритому на його ім'я
рахунку із зазначенням банківських
операцій, що по рахунку здійснювались
(а.с.150-152). Переказ-зняття коштів ОСОБА_4
мотивовано тим, що його сини ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 співпрацювали зі ОСОБА_3 у сфері
надання юридичних послуг і у цій
співпраці користувалися відкритим на
його ім'я рахунком для переказу-зняття
грошових коштів, що призначались на
оплату витрат у справах, які вели за
дорученням ОСОБА_3 в м. Одесі та
Одеській області, в тому числі й в
інтересах ПАТ «Універсал Банк», на
оплату виконаної ними роботи тощо. На
підтвердження обґрунтування своїх
заперечень проти правовідносин позики
грошових коштів відповідач надав
письмові докази, аналіз яких приводить
до висновку, що дійсно між позивачем
ОСОБА_3 та синами відповідача ОСОБА_5,
ОСОБА_6 мала місце співпраця з надання
певних послуг, представництво
інтересів, в тому числі й ПАТ
«Універсал Банк» в судах, державній
виконавчій службі, інших органах тощо у
період з 1 вересня 2009 року по 31
грудня 2010 року (а.с.109-129, 153-158).

Таким чином, належні та допустимі
докази укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
правочину позики грошових коштів
відсутні. Саме по собі перерахування
грошових коштів з банківського рахунку
ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_4 не свідчить
про те, що перераховані кошти є позикою,
що передається ОСОБА_3 як позикодавцем
у власність ОСОБА_4 як позичальника під
зобов'язання повернення суми позики.
Перерахування коштів мало місце на
протязі тривалого періоду
багаторазово та платежами на різні
суми без зазначення призначення
платежів, що з огляду на відсутність
інших

письмових доказів вчинення правочину
позики грошових коштів та заперечення
відповідачем правовідносин позики не є
достатнім для висновку про отримання
ОСОБА_4 від ОСОБА_3 91 057,00 грн. в позику
під зобов'язання повернення коштів до 1
червня 2011 року.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази мають бути належними та
допустимими, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 виникнення правовідносин
позики грошових коштів з ОСОБА_4 не
довела, відтак, правові підстави для
стягнення з ОСОБА_4 91 057,00 грн. як боргу
за договором позики відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського суду м. Одеси від 6
вересня 2012 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення боргу за договором
позики - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков