Справа № 2-35/2011p.
Провадження 2/0202/2/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді:
Слюсар Л.П.

при секретарі : Фісун
К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок, про
визнання права власності на 305/1000
частки домоволодіння та земельної
ділянки та про скасування державної
реєстрації права власності, зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
треті особи Державна
архітектурно-будівельна інспекція
Дніпропетровської області,
Територіальна громада в особі
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом на житловий
будинок та на земельну ділянку, про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом виселення
відповідачки ОСОБА_4 із жилого будинку
без надання іншого житлового
приміщення і про надання ключів від
спірного будинку та вселенні, про
витребувані документів і речей
домашнього вжитку із чужого
незаконного володіння і стягнення
моральної шкоди, зустрічну позовну
заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення збитків, моральної шкоди та
судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2008 року до Індустріального
суду м. Дніпропетровська звернулася
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на житловий
будинок та визнання права власності на
? частку домоволодіння. ОСОБА_5 в
грудні 2008 року подала зустрічну
позовну заяву в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи Шоста дніпропетровська
державна нотаріальна контора, Служба у
справах неповнолітніх виконавчого
комітету Індустріальної районної у
місті Дніпропетровську ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом на житловий
будинок, на 1/10000 частину уставного
фонду в ТОВ « Інвест-Реєстр» і земельну
ділянку, про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком шляхом
виселення відповідача без надання
іншого житлового приміщення, про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди, а також про витребування
документів і речей домашнього обсягу
із чужого незаконного володіння.

Справа розглядалася суддями: Грищенко
В.М., Галічим В.М. Розпорядженням №3 від
25 липня 2011 року про призначення
повторного автоматичного розподілу
справ у зв'язку із переведенням судді
Галічого В.М. на роботу на посаду судді
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська, відповідно до Указу
Президента України від 18 липня 2011 року
№764/2011 цивільна справа автоматичним
розподілом від 25.07.2011 року передана
судді Слюсар Л.П.

В ході розгляду цивільної справи
позовні вимоги за основним позовом
ОСОБА_1 були доповнені, зменшені та
уточнені та визначені сторони по
справі. В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилалася на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її рідна сестра
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкала за
адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті
відкрилася спадщина на майно, що
належало їй на праві власності, у тому
числі на частину житлового будинку по
АДРЕСА_1. Спадкоємцям першої черги за
правом представлення є внучка померлої
- ОСОБА_2, яка на час смерті ОСОБА_7 була
неповнолітньою. ОСОБА_2 був син
померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_7 шляхом подачі її представником
заявипро прийняття спадщини до Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори. Згідно свідоцтва
про право власності на житловий
будинок, виданого 29 серпня 1988 року
виконкомом Індустріальної районної
ради народних депутатів на підставі
рішення № 296/2 від 10.06.1988 року, її
померлій сестрі на праві власності
належав житловий будинок АДРЕСА_1.
Право власності на житловий будинок
зареєстроване в КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації».

З 1996 року і до часу її смерті позивачка
проживала разом з сестрою у вказаному
житловому будинку однією сім'єю, вони
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, використовуючи
заробітну плату позивачки, її та
сестри пенсії, вони були пов'язані
спільним побутом - на спільні кошти
придбавали продукти харчування, інші
необхідні речі, разом купили телевізор,
разом харчувалися, обробляли сад,
город, вирощували кролів, курей,
піклувалися одна про одну, доглядали
одна за одною в випадку хвороби. Про
факт проживання однією сім'єю свідчить
довідка квартального комітету.

На той час домоволодіння складалося з
житлового будинку літ. "А-1", в який
входило дві житлові кімнати 1-2 та 1-3,
кухня 1-1, сіни, сараю літ. "Б", погреба
літ. "В", убиральні літ. "Г". За
домовленістю між нею та сестрою, як
членами однієї сім'ї, на їх спільні
кошти вони утримували будинок,
ремонтували його. В 2000 році були
самовільно збудовані сарай літ. "Е", душ
літ. "Ж", навіси літ."3" та літ. "Л", в 2001
році - навіс літ. "И", ними були спільно
придбанні будівельні матеріали та
оплачені роботи по будівництву
вказаних будівель.

Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи №
1683/1684-10 від 16.03.2011 року дійсна ринкова
вартість житлового будинку з
прибудовами на час пожежі, тобто на 2001
рік складала 139 626, 28 грн., а без
врахування вартості самовільно
вбудованого сараю літ. «Е» в розмірі 9
176,40 грн., а також побудованих в 2000 році
душу літ. "Ж" вартістю 4 523,73 грн., навісів
літ."3", вартістю 1 708,49 грн. та літ. "Л",
вартістю 2 815,24 грн., вартість
домоволодіння складала 121 402,42 грн.

1 липня 2001 року в зв'язку з коротким
замиканням електропроводки виникла
пожежа, в результаті якої повністю
згорів дах та потолочні перекриття
горища житлового будинку, які впали до
внутрішніх приміщень житлового
будинку, вогнем був також пошкоджений
дах сараю літ. "Б". Вказані обставини
підтверджуються актом про пожежу від
01.07.2001 року.

В результаті обвалу даху та потолочних
перекриттів горища всередину будинку,
залиття внутрішніх приміщень будинку
водою при гасінні пожежі, були сильно
пошкоджені та стали непридатними для
використання стіни житлових кімнат та
кухні, підлога всіх приміщень будинку,
вікна, двері, вийшла із ладу система
опалення, електропостачання,
потребувала ремонту зовнішня частина
стін будинку. Фактично після пожежі
залишились одні стіни будинку,
проживати в ньому було неможливо, тому
житловий будинок підлягав
реконструкції та потребував
капітального ремонту. Будівельники
повідомили сестру, що витрати складуть
не менше 20 000 грн.

Коштів для відновлення та капітального
ремонту житлового будинку у сестри не
було. Сестра знала, що позивачка в
лютому 2001 року отримала 5000 грн. за
проданий в селі будинок та в неї ще
були заощадження в такій же сумі. Тому
сестра ОСОБА_7 запропонувала їй вкласти
належні їй кошти в сумі 10 000 грн. в
реконструкцію та капітальний ремонт
будинку з тим, щоб відновлений будинок
належав їм, як членам однієї сім'ї на
праві спільної сумісної власності.
Другу половину необхідних коштів
сестра мала намір взяти в борг в їх
сестри ОСОБА_3 Позивачка погодилась на
її пропозицію.

20 липня 2001 року ОСОБА_3 дала в борг
ОСОБА_7 2000 доларів США. За ці кошти та
належні позивачці 10 000 грн., з
використанням їх щомісячних доходів
(заробітної плати та пенсії) з серпня 2001
року до кінця 2002 року вона разом з
сестрою провели реконструкцію та
капітальний ремонт будинку. Для цього
ОСОБА_7 отримала у виконкомі
Індустріальної районної ради м.
Дніпропетровська дозвіл на
реконструкцію житлового будинку. Вони
придбали будівельні матеріали,
залучили будівників, частину робіт
виконали спільною працею. Після
проведення реконструкції, ремонту та
добудов згідно технічного паспорту
Дніпропетровського міжміського БТІ
від 12.05.2006 року та висновку експерта
домоволодіння складається з наступних
будівель та споруд вартістю 261 127 грн. -
житлового будинку літ. «А-І» з
житловими прибудовами літ. «а-1», літ.
«а1-1» та ґанком літ. «а2», житловою
площею 23,4 кв.м, загальною площею 41,2 кв.м,
сараю з погребом літ. «Б», входу до
погребу літ. «В», сараю літ. «Е»,
вбиральні літ. «Г», літнього душу літ.
«Ж», трьох навісів літ. «З», «И» та «Л»,
воріт № 1, хвірток № 7,10,12, огорож № 2-6,
8,9,11,14,15,16, сходів № 13, зливної ями № 17,
замощень І-ІІІ, з яких сарай літ. «Е»
вартістю 9 176,40 грн. є самовільною
будівлею, тому не враховується при
вирішенні спору. Отже, дійсна вартість
будівель та споруд домоволодіння без
врахування вартості сараю літ. «Е»
складає 251 950,60 грн.

Викладене свідчить, що в результаті її
позивачки з сестрою трудових та
грошових затрат під час проживання
однією сім'єю істотно збільшилась
цінність домоволодіння, яке належало
її сестрі (з 121 402,42 грн. до 251 950,60 грн.).

Для підтвердження того, що на час
істотного поліпшення цінності
домоволодіння за рахунок спільних
коштів вона з сестрою були членами
однієї сім'ї, необхідно встановити в
судовому порядку факт проживання їх
однією сім'єю з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_3,
тобто до смерті сестри.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1683/1684-10 від 16.03.2011 року) вартість
реконструкції, капітального ремонту та
зведених ними з сестрою спільно
будівель та споруд в цінах березня 2011
року складає 163 119, 73 грн., а без
врахування вартості сараю літ. «Е» - 153
943,33 грн., що відносно вартості всього
домоволодіння АДРЕСА_1 складає 61/100
частки.

Згідно відповіді на 4-те питання
висновку судової будівельно-технічної
експертизи та згідно приведених
розрахунків з виключенням вартості
сараю літ. «Е» розмір 1/2 частки
поліпшення становить 305/1000 частки
домоволодіння. Отже, розмір належної її
частки складає 305/1000 часток
домоволодіння вартістю 76 971,67 грн., а
частки, яка належала сестрі ОСОБА_7 зі
збільшенням її частки в домоволодінні
на суму вартості домоволодіння до його
поліпшення - 695/1000 частки.

Сестра обіцяла за життя, що проведе
оформлення на її ім'я належної їй
частки жилого будинку, але не встигла
цього зробити в зв'язку з хворобою та
смертю. За життя вона хотіла спочатку
зареєструвати її в спірному будинку, а
потім оформити на її ім'я право
власності на частку в домоволодінні.
Для цього вони 12.10.2005 року оформили
заяву про реєстрацію з підписом сестри,
але не встигли провести реєстрацію,
тому що позивачці потрібно було
знятися з реєстрації з попереднього
місця проживання. Доки вона це зробила,
сестра померла.

21.03.2006 року позивачка звернулася до
матері відповідачки ОСОБА_5, як
законного представника неповнолітньої
спадкоємиці, з пропозицією провести
переоформлення частки будинку на її
ім'я, але вона відмовилась це зробити,
тому позивачка вимушена звернутися до
суду.

Вона продовжує утримувати
домоволодіння, сплачує витрати на його
утримання в цілому, відповідачка
ніякої участі в цих витратах не бере.

Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 є
їх спільною з померлою сестрою
власністю, а спірна земельна ділянка
площею 0,0567 га. передана у власність для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, то до
неї, як співвласниці переходить право
власності на 0,0173 га (305/1000 часток від
земельної ділянки площею 0,0567 га),
земельної ділянки відповідно до
розміру часток в житловому будинку,
тому ОСОБА_7 з порушенням закону набула
право власності на всю земельну
ділянку площею 0,0567 га та їй
безпідставно було оформлено Державний
акт на право приватної власності на
землю, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 044005 від -
10.2004 року, чим було порушені її права як
співвласника житлового будинку на
перехід права власності на частину
земельної ділянки, призначеної для
обслуговування житлового будинку, тому
рішення міської ради підлягає визнанню
недійсним в цій частині, як і виданий на
його підставі Державний акт.

Просила суд: встановити факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 в період з 1996 року до
ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до часу смерті
ОСОБА_7; визнати домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку
літ. «А-І» з житловими прибудовами літ.
«а-1», літ. «а1-1» та ґанком літ. «а2»,
житловою площею 23,4 кв.м, загальною
площею 41,2 кв.м, сараю з погребом літ.
«Б», входу до погребу літ. «В»,
вбиральні літ. «Г», літнього душу літ.
«Ж», трьох навісів літ. «З», «И» та «Л»,
воріт № 1, хвірток № 7,10,12, огорож № 2-6,
8,9,11,14,15,16, сходів № 13, зливної ями № 17,
замощень І-ІІІ спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7; визнати
частково недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок на ім'я
ОСОБА_7, видане 29 серпня 1988 року
виконкомом Індустріальної районної
ради народних депутатів м.
Дніпропетровська на підставі рішення
№ 296/2 від 10.06.1988 року; визнати за ОСОБА_1
право власності на 305/1000 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, що складається
з житлового будинку літ. «А-І» з
житловими прибудовами літ. «а-1», літ.
«а1-1» та ґанком літ. «а2», житловою
площею 23,4 кв.м, загальною площею 41,2 кв.м,
сараю з погребом літ. «Б», входу до
погребу літ. «В», вбиральні літ. «Г»,
літнього душу літ. «Ж», трьох навісів
літ. «З», «И» та «Л», воріт № 1, хвірток №
7,10,12, огорож № 2-6, 8,9,11,14,15,16, сходів № 13,
зливної ями № 17, замощень І-ІІІ,
частково скасувати державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_7
на вказане домоволодіння, проведену КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 29 серпня 1988
року в реєстровій книзі під № 502 по
реєстру № 136, в розмірі 305/1000 частки
домоволодіння, право власності на які
підлягає визнанню за ОСОБА_1; визнати за
ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку площею 0,0173 га (305/1000 часток від
земельної ділянки площею 0,0567 га),
кадастровий номер :04:184:0020, з
цільовим призначенням обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним
рішення Дніпропетровської міської
ради № 81/20 від 22.09.2004 року в частині
передачі у приватну власність
громадянці ОСОБА_7 земельної ділянки
площею 0,0173 га. у межах згідно з планом,
яка розташована на території
Індустріального району АДРЕСА_1, для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, та
Державний акт на право приватної
власності на землю, зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 044005 від
14.10.2004 року, виданий на підставі
вказаного рішення; стягнути із ОСОБА_2
на її користь витрати по оплаті
судового збору 105 грн. 38 коп., витрати
на оплату інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи 30 грн.,
витрати на оплату судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 3500 грн.

В зв'язку з досягненням 20.03.2010 року
ОСОБА_2 вісімнадцяти років (повноліття)
та набуття нею відповідно до ст.34 ЦК
України повної цивільної дієздатності
ОСОБА_2 було продано зустрічну позовну
заяву, яка в ході розгляду справи
неодноразово уточнювалася. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка за зустрічним позовом
посилалася на те, що після смерті її
бабусі ОСОБА_7 відкрилася спадщина на
спадкове майно, а саме домоволодіння
АДРЕСА_1, приватизовану земельну
ділянку на якій розташоване
домоволодіння а також на речі
домашнього вжитку на загальну суму 5150
грн., фотоальбом її батька ОСОБА_9,
вартістю 100 грн.

Оскільки в спірному домоволодінні
проживає ОСОБА_1 та перешкоджає її
проживанню в домоволодінні, не надає їй
вільного доступу до домоволодіння,
ключів від спірного домоволодіння, а
відповідачка ОСОБА_3 утримує у себе
оригінали документів на право
особистої власності на житловий
будинок, домову книгу, технічні
паспорти на домоволодіння, то вона не
може отримати свідоцтво про право
власності на спадкове майно після
смерті своєї бабусі. Вказала, що ОСОБА_7
самовільно збудувала прибудови а1-І до
будинку А-І та сарай «Е», тому за нею
повинно бути визнано право власності
на будівельні матеріали. Крім того
діями відповідачів їй було спричинено
моральну шкоду, так відповідачі не
повідомили її про смерть бабусі, в
результаті чого вона та її мати не
могли приймати участі в похоронах та не
попрощались з нею, в зв'язку з чим вона
сильно переживала.

Просила суд: І. Визнати за ОСОБА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 в тому об'ємі, який був
узаконений рішенням виконкому
Індустріальної районної ради міста
Дніпропетровська № 296/7 від 10.07.1998 року
за громадянкою ОСОБА_7 загальною
затратною вартістю 4579 карбованців на
14.04.1988 року та затратною вартістю в сумі
62795 грн. на 16.03.2011 року (за висновком
експерта), а також на три навіси та на
літню душову «Ж»; визнати за ОСОБА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
право власності на будівельні
матеріали, використані для самовільно
збудованої прибудови а1-І до будинку А-І
та сараю «Е».

ІІ. Визнати за ОСОБА_2 право власності
на земельну ділянку площею 0,0567 га.,
кадастровий номер :04:184:0020, який
призначено для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом за правом
представлення, право власності
оформлено на ім'я ОСОБА_7, на підставі
Державного акту про право власності на
спірну земельну ділянку № 044005 від
14.10.2004 року.

ІІІ. Усунути в її інтересах перешкоди в
користуванні спірним будинком АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_1 із будинку
АДРЕСА_1 без надання їй іншого
житлового приміщення.

Зобов'язати відповідачку ОСОБА_1 видати
їй, ОСОБА_2, комплект ключів від
спірного будинку та не чинити їй
перешкод в користуванні будинком
АДРЕСА_1;

ІV. Вселити її, ОСОБА_2, в житловий
будинок АДРЕСА_1;

V. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути їй,
ОСОБА_2:

1) оригінал свідоцтва про смерть
ОСОБА_7;

2) оригінал свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 від 29
серпня 1988 року;

3) оригінали технічних паспортів
на будинок АДРЕСА_1 від 06.08.1969 року, від
14.04.1988 року та від 12.05.2006 року;

4) будинкову книгу по будинку
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7;

5) армійський фотоальбом ОСОБА_7
ОСОБА_10 (раритетною вартістю 100 грн.), а в
випадку його втрати відшкодувати їй
вартість фотоальбому - 100 грн.;

VІ. Зобов'язати ОСОБА_1 повернути їй,
ОСОБА_2:

1) меблеву стінку виробництва ЗАТ
«Дніпропетровський меблевий комбінат»
(2 шафи для одягу, сервант, книжкову
шафу) вартістю 1300 грн.;

2) диван - «піаніно» з зеленим
покриттям вартістю 200 грн.;

3) телевізор кольоровий вартістю 200
грн.;

4) тумбу під телевізор вартістю 150
грн.;

5) крісло-ліжко розкладне вартістю
300 грн.;

6) шафу вартістю 300 грн.;

7) два набивних килима розміром 2x3 м
кожний загальною вартістю 600 грн.;

8) швейну машинку вартістю 100 грн.;

9) холодильник «Донбас» вартістю 500
грн.;

10) газову піч вартістю 200 грн.;

11) газовий водонагрівач «АГВ»
вартістю 500 грн.;

12) стіл обідній розкладний
вартістю 100 грн.;

13) стіл кухонний «тумба» вартістю
100 грн.;

14) шість стільців вартістю
загальною 300 грн.;

15) золоту ланцюжок з золотим
хрестиком вартістю 800 грн.;

16) ікону «Божа мати» вартістю 500
грн., всього на 5150 грн.

В випадку відсутності окремих речей
(золотого ланцюжка з золотим хрестиком
та ікони «Божа мати») стягнути з ОСОБА_1
на її користь їх вартість.

VІІ. Стягнути з ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2,
користь на відшкодування моральної
шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.;

VІІІ. Стягнути з ОСОБА_3 на її, ОСОБА_2,
користь на відшкодування моральної
шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.;

ІХ. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на її,
ОСОБА_2, користь витрати по оплаті
юридичної допомоги в рівних частках.

В ході розгляду справи 29 вересня 2011
року ОСОБА_5, яка була законним
представником неповнолітньої
відповідачки при первинній подачі
позову до суду подано зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
стягнення збитків та моральної шкоди.
В своїй зустрічній позовній заяві
вказала на те, що 3 грудня 2008 року вона
діючи в інтересах неповнолітньої
доньки, ОСОБА_2, подала зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1. Нею було
затрачено коштів на отримання
довідок В МБТІ та в Центрі державного
земельного кадастру 241 грн.98 коп. Крім
того вона понесла судові витрати 1581
грн.50 коп. за ведення справи адвокатом
ОСОБА_11 в Індустріальному районному
суді, що підтверджується квитанцією 105
від 19.04.2007 року в сумі 1500 грн. 20 березня
2010 року її донька досягла повноліття
після чого стала самостійно
відстоювати свої інтереси в якості
відповідачки за основним позовом та
позивача за зустрічним позовом.

Крім того, діями відповідачів їй
спричинено моральну шкоду, за період з
січня 2006 року по даний час вона, як мати
ОСОБА_2 переносить душевні страждання
із-за неправомірних дій відповідачів.
Просила суд: стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3
на її користь понесені нею збитки в
сумі 241 грн. 98 коп. по 120 грн. 99 коп. з
кожної; стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
її користь відшкодування моральної
шкоди 10000 грн. по 5000 грн. з кожної;
стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_3 на її
користь на відшкодування понесених
судових витрат 1581 грн. 50 коп. по 790 грн. 50
коп. з кожної.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги,
позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 визнала частково, а саме не
заперечувала щодо визнання за
ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом за правом
представлення після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, в частині
визнання права власності не на все
домоволодіння, а на

695/1000 частки домоволодіння без
самовільно збудованого сараю літ. «Е»;
та позовні вимоги про визнання за
ОСОБА_2 право власності на земельну

ділянку площею 0,0567 га, який призначено
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом за правом

представлення, в частині визнання
права власності не на всю земельну
ділянку, а на 695/1000 частки пропорційно
до розміру частки у домоволодінні. В
іншій частині позову просила суд
відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви
ОСОБА_5 просила суд відмовити,
оскільки вимоги позивачки за
зустрічним позовом не ґрунтуються на
законі, відсутні правові та фактичні
підстави для їх задоволення.

Відповідачка за основним позовом
ОСОБА_2 та позивачка за зустрічним
позовом та її представник просили суд
відмовити в задоволені основного
позову та задовольнити позовні
вимоги за їх зустрічним позовом.

Позивачка за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_5 просила суд
задовольнити її зустрічну позовну
заяву.

Відповідачка за зустрічними позовними
заявами ОСОБА_3 позовні вимоги за
зустрічними позовами не визнала та
просила суд відмовити в їх задоволені.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися. Про час і місце слухання
справи повідомлялись належним чином.
Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, дослідивши докази по справі,
вважає, що позовна заява ОСОБА_1
підлягає задоволенню, зустрічна
позовна заява ОСОБА_2 підлягає
задоволенню частково, а зустрічна
позовна заява ОСОБА_5 задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно свідоцтва про право власності
на житловий будинок, виданого
виконкомом Індустріальної районної
ради народних депутатів на підставі
рішення №296/2 від 10.06.1988 року ОСОБА_7 на
праві власності належав житловий
будинок АДРЕСА_1. Право власності на
житловий будинок зареєстровано за
ОСОБА_7 КП « Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» 29 серпня 1988 року в
реєстровій книзі під №502 по реєстру
№136. На той час домоволодіння
складалося з житлового будинку літ.
"А-1", в який входило дві житлові кімнати
1-2 та 1-3, кухня 1-1, сіни, сараю літ. "Б",
погреба літ. "В", убиральні літ. "Г".

В судовому засіданні встановлено, що
підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_13, та
свідчить довідка квартального
комітету ( т.1 а.с.28) в домоволодінні
АДРЕСА_1 з 1996 року разом із ОСОБА_7
однією сім'єю проживала її сестра
ОСОБА_1 ( т.1 а.с.33), вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
спільно використовуючи заробітну
плату, пенсії та були пов'язані
спільним побутом - на спільні кошти
придбавали продукти харчування, інші
необхідні речі, разом купили телевізор,
разом харчувалися, обробляли сад,
город, вирощували кролів, курей,
піклувалися одна про одну, доглядали
одна за одною в випадку хвороби.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Також в 2000 році було самовільно
збудовано сарай літ. "Е", душ літ. "Ж",
навіси літ."3" та літ. "Л", в 2001 році - навіс
літ. "И", були спільно придбанні
будівельні матеріали та оплачені
роботи по будівництву вказаних
будівель.

Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи №
1683/1684-10 від 16.03.2011 року (т.1 а.с. 219-229)
дійсна ринкова вартість житлового
будинку з прибудовами на час пожежі,
тобто на 2001 рік складала 139 626, 28 грн., а
без врахування вартості самовільно
вбудованого сараю літ. «Е» в розмірі 9
176,40 грн., а також побудованих в 2000 році
душу літ. "Ж" вартістю 4 523,73 грн., навісів
літ."3", вартістю 1 708,49 грн. та літ. "Л",
вартістю 2 815,24 грн., вартість
домоволодіння складала 121 402,42 грн.

1 липня 2001 року в зв'язку з коротким
замиканням електропроводки виникла
пожежа, в результаті якої повністю
згорів дах та потолочні перекриття
горища житлового будинку, які впали до
внутрішніх приміщень житлового
будинку, вогнем був також пошкоджений
дах сараю літ. "Б". Вказані обставини
підтверджуються актом про пожежу від
01.07.2001 року (а.с.14 т. 1).

Як вказала в судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_3, (сестра ОСОБА_7 та
ОСОБА_1), яка була допитана в судовому
засіданні як свідок, та підтверджено
поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, в
результаті обвалу даху та потолочних
перекриттів горища всередину будинку,
залиття внутрішніх приміщень будинку
водою при гасінні пожежі, були сильно
пошкоджені та стали непридатними для
використання стіни житлових кімнат та
кухні, підлога всіх приміщень будинку,
вікна, двері, вийшла із ладу система
опалення, електропостачання,
потребувала ремонту зовнішня частина
стін будинку.

Фактично після пожежі залишились одні
стіни будинку, проживати в ньому було
неможливо, тому житловий будинок
підлягав реконструкції та потребував
капітального ремонту.

Коштів для відновлення та капітального
ремонту житлового будинку у сестри не
було. Вона знала, що в лютому 2001 року
ОСОБА_4 отримала 5000 грн. за проданий в
селі будинок, та в неї ще були
заощадження в такій же сумі. Тому
сестра ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_1
вкласти належні їй кошти в сумі 10 000 грн.
в реконструкцію та капітальний ремонт
будинку з тим, щоб відновлений будинок
належав їм, як членам однієї сім'ї на
праві спільної сумісної власності.
Другу половину необхідних коштів
ОСОБА_7. взяла в борг в неї. 20 липня 2001
року вона дала в борг ОСОБА_7 2000 доларів
США. Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
07 липня 2010 року за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
боргу спадкодавця, витрат на похорони
спадкодавця та утримання спадкового
майна, позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково. Стягнуто з
ОСОБА_2, як спадкоємця за законом після
смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_3 суму боргу
спадкодавця 15821 грн.( за борговою
розпискою від 20 липня 2001 року),
витрати на похорони спадкодавця 1732
грн.77 коп., витрати на охорону та
утримання спадкового майна в розмірі
1770 грн. 92 коп., а всього 19324 грн.69 коп. ( т.2
а.с. 18-22). За ці кошти з серпня 2001 року
до кінця 2002 року сестри разом провели
реконструкцію та капітальний ремонт
будинку.

Відповідно до копії рішення
виконкому №308 від 14.04.2002 року та копії
акту-висновку до рішення від 29.04.2002 року
( т.1 а.с.17,18) ОСОБА_7 надано дозвіл на
реконструкцію житлового будинку.

Після проведення реконструкції,
ремонту та добудов згідно технічного
паспорту Дніпропетровського
міжміського БТІ від 12.05.2006 року (а.с. 9-12
т. 1) та висновку експерта домоволодіння
складається з наступних будівель та
споруд вартістю 261 127 грн. - житлового
будинку літ. «А-І» з житловими
прибудовами літ. «а-1», літ. «а1-1» та
ґанком літ. «а2», житловою площею 23,4
кв.м, загальною площею 41,2 кв.м, сараю з
погребом літ. «Б», входу до погребу літ.
«В», сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Г»,
літнього душу літ. «Ж», трьох навісів
літ. «З», «И» та «Л», воріт № 1, хвірток №
7,10,12, огорож № 2-6, 8,9,11,14,15,16, сходів № 13,
зливної ями № 17, замощень І-ІІІ, з яких
сарай літ. «Е» вартістю 9 176,40 грн. є
самовільною будівлею, тому не
враховується при вирішенні спору. Отже,
дійсна вартість будівель та споруд
домоволодіння без врахування вартості
сараю літ. «Е» складає 251 950,60 грн.

Викладене свідчить, що в результаті
проведеної реконструкції та
капітального ремонту будинку
збільшилась цінність домоволодіння з
121 402,42 грн. до 251 950,60 грн.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1683/1684-10 від 16.03.2011 року (т.1 а.с. 219-229 )
вартість реконструкції, капітального
ремонту будівель та споруд в цінах
березня 2011 року складає 163 119, 73 грн., а
без врахування вартості сараю літ. «Е» -
153 943,33 грн., що відносно вартості всього
домоволодіння АДРЕСА_1 складає 61/100
частки.

Згідно відповіді на 4-те питання
висновку судової будівельно-технічної
експертизи та згідно приведених
розрахунків з виключенням вартості
сараю літ. «Е» розмір 1/2 частки
поліпшення становить 305/1000 частки
домоволодіння.

Відповідно до ст.112 ЦК УКРСР 1963 року
майно може належати на праві спільної
сумісної власності…двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про
власність» майно придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Відповідно до роз'яснень абзацу
третього пункту 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України « Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» №7 від
04.10.1991 року зі змінами, внесеними
згідно з постановами №13 від 25.12.1992 року
та №15 від 25.05.1998 року, участь інших осіб
у будівництві створює для них право
приватної власності на жилий будинок,
коли будівництво велось за рахунок
спільної праці членів сім'ї - жилий
будинок стає їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не було
встановлено письмовою угодою між
ними.

Виходячи із вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки за основним позовом
щодо встановлення факту проживання
однією сім'єю до часу смерті ОСОБА_7,
визнання за нею права власності на
305/1000 частки домоволодіння знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні та підлягають задоволенню.

В зв'язку з визнанням за ОСОБА_1 права
власності на 305/1000 частки домоволодіння
на підставі ст. ст. 48, 112 ЦК УРСР 1963 року,
ч. 1 с. 17 Закону України «Про власність»
підлягає визнанню частково недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок на ім'я ОСОБА_7, видане
29 серпня 1988 року виконкомом
Індустріальної районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська на
підставі рішення № 296/2 від 10.06.1988 року
та скасуванню в цій частині державна
реєстрація права власності на спірне
домоволодіння, яка була проведена за
ОСОБА_7 сестрою, оскільки згідно до ч. 2
ст. 27 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» в редакції, яка
діяла на час звернення до суду,
державна реєстрація речових прав
скасовується в разі припинення дії
договору, укладення іншого договору
або винесення судом відповідного
рішення, про що вносяться дані до
Державного реєстру прав.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності на земельну ділянку площею
0,0173 га. та визнання недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради №81/20
від 22.09.2004 року в частині передачі у
приватну власність громадянці ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0,0173 га. У
межах згідно з планом, яка розташована
на території АДРЕСА_1, для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, та
Державний акт на право приватної
власності на землю, зареєстрований в
Книзі реєстрації записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за 3044005 від 14.10.2004 року, виданий на
підставі рішення.

Згідно даних Державного земельного
кадастру міста Дніпропетровська
земельна

ділянка, яка розташована за адресою
АДРЕСА_1 (кадастровий номер

:04:184:0020, площа 0,0567 га., для
обслуговування житлового будинку,

господарських будівель та споруд)
зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 044005 від
14.10.2004 року, що підтверджується
довідками Дніпропетровської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» № 3392/8 від 27.03.2007
року (т. 1 а.с. 64 ) та 14/13/327/10 від 10.12.2009 року
( т.1 а.с. 173 ). Вказану земельну ділянку
було передано у власність ОСОБА_7 на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради № 81/20 від 22.09.2004 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 30
Земельного кодексу України 1990 року,
чинного на момент проведення
будівництва, реконструкції та
капітального ремонту житлового
будинку та господарських будівель і
споруд, при переході права власності на
будинок і споруди разом з цими
об'єктами переходить і право власності
або право користування земельною
ділянкою, призначеною для їх
обслуговування, у розмірах,
передбачених ст. 67 цього Кодексу, без
зміни її цільового призначення, якщо
інше не передбачене у договорі
відчуження будівлі. Така ж за змістом
норма міститься і у ст. 120 ЗК України 2001
року.

У разі будівництва на земельній
ділянці будівель і споруд, право
власності на земельну ділянку
відповідно виникає і в учасників права
спільної власності на ці будівлі та
споруди. Аналогічне право в учасників
спільної власності на будинки та
споруди виникає при приватизації
земельної ділянки, на яких останні
находяться.

Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_1, а спірна земельна ділянка
площею 0,0567 га передана у власність для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, то до
ОСОБА_16, як співвласниці переходить
право власності на 0,0173 га (305/1000 часток
від земельної ділянки площею 0,0567 га),
земельної ділянки відповідно до
розміру часток в житловому будинку,
тому ОСОБА_7 з порушенням закону набула
право власності на всю земельну
ділянку площею 0,0567 га та їй
безпідставно було оформлено Державний
акт на право приватної власності на
землю, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 044005 від
14.10.2004 року, чим було порушені права
ОСОБА_16 як співвласника житлового
будинку на перехід права власності на
частину земельної ділянки, призначеної
для обслуговування житлового будинку,
тому рішення міської ради підлягає
визнанню недійсним в цій частині, як і
виданий на його підставі Державний акт.

Виходячи із вищевикладеного позовні
вимоги позивачки за основним позовом
ОСОБА_16 в цій частині законі та такі,
які підлягають задоволенню.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ( т.1 а.с.6)

Відповідно до спадкової справи 30/06
заведеною Шостою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою 17.01.2006
року після смерті ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 118-125) з заявами про
прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5,
яка діє як законний представник
малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_1.

ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за
правом представлення, як внучка
померлої, яка на час смерті ОСОБА_7 є
неповнолітньою. ОСОБА_2 був сином
померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Щодо заявлених позовних вимог
позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_2, щодо визнання за нею в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в
тому об'ємі, який був узаконений
рішенням виконкому Індустріальної
районної ради міста Дніпропетровська
№ 296/2 від 10.06.1988 року за громадянкою
ОСОБА_7 загальною затратною вартістю 4579
карбованців на 14.04.1988 року та затратною
вартістю в сумі 62795 грн. на 16.03.2011 року
(згідно висновку експертизи), а також на
три навіси та на літню душову «Ж», то
оскільки судом визнано право
власності на 305/1000 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 на 305/1000 частин
земельною ділянки за ОСОБА_1, тому
суд приходить до висновку що позовні
вимоги позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_2 в цій частині
підлягають задоволенню частково, а
саме в частині визнання права
власності не на все домоволодіння, а на
695/1000 частки домоволодіння без
самовільно збудованого сараю літ. «Е»,
та визнання права власності не на всю
земельну ділянку, а на 695/1000 частки
пропорційно до розміру частки у
домоволодінні.

Щодо заявлених позовних вимог за
зустрічним позовом про визнання за
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності
на будівельні матеріали, використані
для самовільно збудованої прибудови
а1-І до будинку А-І та сараю «Е», то вони
задоволенню не підлягають. Оскільки,
прибудова а1-1 (сіни і площею 7,8 кв.м) до
будинку А-І згідно даних технічного
паспорту від 12 травня 2006 року (т.1 а.с. 9-12)
не є самочинним будівництвом, оскільки
дозвіл на реконструкцію житлового
будинку з прибудовою веранди до
житлового будинку по проекту,
узгодженому з Головним архітектором
району згідно схеми генплану
акту-висновку, відповідно до діючого на
2002 рік законодавства надано рішенням
виконавчого комітету Індустріальної
районної ради № 308 від 19.04.2002 року. Копія
вказаного рішення, схема генплану та
акт-висновок, узгоджені з Головним
архітектором району ( т.1 а.с. 17-18 ).

Крім того, позивачкою не надано суду
перелік будівельних матеріалі та їх
вартість, з яких самовільно побудовано
сарай літ. «Е» та на які просить визнати
право власності, а тому суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині
зустрічного позову.

Щодо заявлених ОСОБА_2 за зустрічним
позовом позовних вимог в частині
усунення перешкод в користуванні
спірним будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_1 та шляхом вселення
ОСОБА_2 в житловий будинок АДРЕСА_1 то
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги заявлені передчасно та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до п. 33 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» № 5 від 07.02.2014 року,
відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
України позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння.

В абзаці другому пункту 6 цієї ж
постанови вказано, що незалежно від
часу прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(частина 5 статті 1268 ЦК), проте право
власності на нерухоме майно у разі
прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (стаття 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Виходячи з вищевикладеного ОСОБА_2 до
державної реєстрації речового права на
нерухоме майно - частину домоволодіння
- не є її власником, отже право на
звернення з позовом про усунення
перешкод виникне в неї після того як
буде проведена державна реєстрація
права власності і вона стане власником
нерухомого майна.

Вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 видати
ОСОБА_2 комплект ключів від спірного
будинку не передбачені нормами
матеріального права.

Щодо заявлених позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_1 повернути
ОСОБА_2: меблеву стінку виробництва ЗАТ
«Дніпропетровський меблевий комбінат»
(2 шафи для одягу, сервант, книжкову
шафу) вартістю 1300 грн.; диван-«піаніно»
з зеленим покриттям вартістю 200 грн.;
телевізор кольоровий вартістю 200 грн.;
тумбу під телевізор вартістю 150 грн.;
крісло-ліжко розкладне вартістю 300 грн.;
шафу вартістю 300 грн.; два набивних
килима розміром 2x3 м кожний загальною
вартістю 600 грн.; швейну машинку
вартістю 100 грн.; холодильник «Донбас»
вартістю 500 грн.; газову піч вартістю 200
грн.; газовий водонагрівач «АГВ»
вартістю 500 грн.; стіл обідній
розкладний вартістю 100 грн.; стіл
кухонний «тумба» вартістю 100 грн.; шість
стільців вартістю загальною 300 грн.;
золотий ланцюжок з золотим хрестиком
вартістю 800 грн.; ікону «Божа мати»
вартістю 500 грн., всього на 5150 грн.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачкою не доказана наявність
такого майна та його вартість згідно
переліку в позові. Крім того
позивачкою не доказано, яке майно
входить до спадщини та не заявлено
позов про визнання права власності на
спадкове майно, а питання про
витребування може ставити лише власник
майна. Також встановлено, що частина
вказаного майна (крісло-ліжко, шафа,
швейна машина, холодильник «Донбас»,
газовий водонагрівач «АГВ») є
особистою власністю ОСОБА_1, вказане
майно перевезене нею при переїзді з
селища Письменна на постійне місце
проживання в м. Дніпропетровськ, інша
частина вказаного майна (кольоровий
телевізор, газова плита, а не піч)
придбані сестрами за спільні кошти і є
їх спільною сумісною власністю, ще
однієї частин майна ніколи не було
взагалі (килими, золотий ланцюжок з
хрестиком, ікона, меблева стінка в
такому складі, такого виробника та
такої вартості), інше майно (диван -
«піаніно») згоріло або було пошкоджено
під час пожежі (столи, стільці).

ОСОБА_1 було надано суду документ на
придбання меблевої стінки, але вона
зовсім іншого виробника, в іншому
складі та вартості (навіть на час
придбання 15 січня 1983 року вартість
складала 1182 крб.), а на сьогоднішній
день з врахуванням пошкоджень при
пожежі її вартість мізерна. Однак, про
її повернення позов не заявлено, в
позові вказано інші меблі. Столу
обіднього, столу кухонного та шести
стільців по заявленій в позові ціні не
існує. Ці речі з врахуванням пошкоджень
при пожежі мають мізерну вартість,
однак і вона позивачкою ОСОБА_2 не
визначена, тому повернути столи
вартістю по 100 грн. та стільці вартістю
300 грн. неможливо в зв'язку з їх
відсутністю.

Виходячи із вищевикладеного, позовні
вимоги ОСОБА_2 в цій частини не знайшли
свого підтвердження і не підлягають
задоволенню.

Позивачкою ОСОБА_2 за зустрічним
позовом заявлені позовні вимоги щодо
зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2:
оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_7;
оригінал свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 від 29
серпня 1988 року; оригінали технічних
паспортів на будинок АДРЕСА_1 від 06.08.1969
року, від 14.04.1988 року та від 12.05.2006 року;
будинкову книгу по будинку АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_7; армійський фотоальбом
ОСОБА_7 ОСОБА_10 (раритетною вартістю 100
грн.), а в випадку його втрати
відшкодувати їй вартість фотоальбому -
100 грн.

В судовому засіданні позивачкою не
надано жодного доказу щодо наявності
фотоальбому. ОСОБА_3 в органах РАГС
отримано свідоцтво про смерть сестри в
передбаченому законодавством порядку,
що є її правом та не перешкоджає
ОСОБА_2, як онуці, отримати в органах
РАГС вказане свідоцтво повторно. Щодо
витребування технічного паспорту на
будинок від 12.05.2006 року, то ОСОБА_2 ніщо
не перешкоджає замовити, оплатити
проведення технічної інвентаризації
та отримати відповідний документ. Крім
того в судовому засіданні встановлено,
що Свідоцтва та решта документів
передані ОСОБА_3 померлою.

Вимоги ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди не підлягають
задоволенню, як не передбачені законом
та не обґрунтовані.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодується особо, яка її завдала, за
наявності її вини.

Так, позивачкою заявлені правові
підстави позову в цій частині:
протиправна поведінка відповідачів, а
саме те, що вони не повідомили ОСОБА_2
про смерть бабусі, в результаті чого
вона і її мати не могли приймати участі
в похоронах та не попрощались з нею, в
зв'язку з чим сильно переживає.

Однак ОСОБА_2 потрібно було
спілкуватися з хворою бабусею,
доглядати за нею, що є її обов'язком, як
онуки, тоді б не потрібно було чекати
повідомлення про її смерть.

Також відсутні будь які правові норми,
які б зобов'язували ОСОБА_1 та ОСОБА_3
повідомляти позивачку про смерть
ОСОБА_7, тому протиправність в діях
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні. З приводу
права власності на будинок, земельну
ділянку, майно - спір в суді, право
власності ОСОБА_2 не встановлено, тому
твердження про порушення її прав на
користування цим майном - передчасне.

Щодо заявлених позовних вимог за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_5,
щодо стягнення із відповідачів
понесених нею збитків в сумі 241 грн. 98
коп. по 120 грн.99 коп. з кожної, то суд
вважає за необхідне відмовити у зв'язку
з наступним.

Відповідно до частин 1,2 ст. 22 ЦК України
право на відшкодування збитків має
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, а збитками є: втрати, які особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням її майна, витрати, які
особа робила для відновлення свого
порушеного права, доходи, які б особа
могла реально одержати.

Цивільне право ОСОБА_5 не порушено,
витрати по отриманню нею довідок в МБТІ
та в Центрі державного земельного
кадастру не входять ні до складу
збитків (ч. 2 ст. 22 ЦК України), ні до
складу судових витрат (ст. 79 ЦПК
України).

Щодо заявлених ОСОБА_5 позовних вимог
в частині стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 на її користь відшкодування
моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.,
по 5000 грн. з кожної, то вказані вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
відсутні правові та фактичні підстави
для відшкодування моральної шкоди -
цивільні права ОСОБА_5 у спадковому
спорі не порушені, бо вона не є
спадкоємцем; протиправність в діях
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносно доньки
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відсутня (звернення до
нотаріальної контори спадкоємців
другої черги з заявою про прийняття
спадщини при наявності спадкоємців
першої черги це є правом особи і не
містить в собі складу злочину; те що її
не впускають в будинок, з приводу права
власності йде судовий спір між її
донькою та ОСОБА_1, не є підставою для
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягає стягненню із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 витрати на оплату
судового збору 105 грн. 38 коп., витрати на
оплату інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи 30 грн.,
витрати на оплату судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 3 500 грн., а всього 3 643 грн. 38 коп.
Крім того, підлягає стягненню з ОСОБА_2
на користь держави судовий збір в
розмірі 2748 грн. 50 коп. та із ОСОБА_5 на
користь держави судовий збір в розмірі
487 грн. 20 коп.

Щодо заявлених вимог ОСОБА_2 про
відшкодування витрать по оплаті
юридичної допомоги, то відповідно до
витягу з договору між ОСОБА_2 та
адвокатом ОСОБА_11 від 11.07.2011 року (а.с. 24
т. 1) адвокат приймає участь у справі як
її представник з наділенням його всіма
правами сторони (частина 4 ст. 42 ЦК
України), а не як особа, яка надає
правову допомогу (ст. 56 ЦПК України), а
відповідно до пункту 2 частин 3 статті 79
ЦПК України до судових витрат
відносяться витрати на правову
допомогу, а не витрати по оплаті участі
представника сторони в судовому
засіданні, тому суд не вбачає підстав
для відшкодування цих витрат.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 понесених судових
витрат у розмірі 1581 грн. 50 коп. по 790 грн.
50 коп. з кожної, то це витрати на ведення
справи адвокатом ОСОБА_11 в
Індустріальному суду по квитанції № 105
від 19.04.2007 року в сумі 1500 грн., які не
мають відношення до цієї справи,
оскільки позов ОСОБА_1 було подано
03.11.2008 року, ухвала про відкриття
провадження у справі постановлена
11.11.2008 року (т.1 а.с. 1,2). По якій справі
проводилась оплата адвокату в квітні
2007 року і яке відношення вона має до
цієї справи не зрозуміло. Судовий збір
в сумі 51 грн. не підлягає стягненню з
підстав положень ст. 88 ЦПК України в
зв'язку з відмову в позові ОСОБА_5

Керуючись: ч.1 ст.17 Закону України « Про
власність», ст.ст.76,112 ЦК УРСР 1963 року,
ст.ст.30,42,44 Земельного Кодексу України
1990 року, ст.ст.120,155, ч.2 ст.158 Земельного
кодексу України 2001 року, ч.21 ст.27
Закону України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», Постановою
Пленуму Верховного Суду України « Про
практику у справах про спадкування»,
від 30.05.2008 року №7 ст. ст. 1216, 1261,1268 ЦК
України, ст. 3,7, 11,15, 60,61,88, 212 -215,256 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 1996
року до ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до часу
смерті ОСОБА_7

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ.
«А-І» з житловими прибудовами літ. «а-1»,
літ. «а1-1» та ґанком літ. «а2», житловою
площею 23,4 кв.м, загальною площею 41,2 кв.м,
сараю з погребом літ. «Б», входу до
погребу літ. «В», вбиральні літ. «Г»,
літнього душу літ. «Ж», трьох навісів
літ. «З», «И» та «Л», воріт № 1, хвірток №
7,10,12, огорож № 2-6, 8,9,11,14,15,16, сходів № 13,
зливної ями № 17, замощень І-ІІІ
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_7.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на житловий
будинок на ім'я ОСОБА_7, видане 29 серпня
1988 року виконкомом Індустріальної
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська на підставі рішення
№ 296/2 від 10.06.1988 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
305/1000 часток домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку літ.
«А-І» з житловими прибудовами літ. «а-1»,
літ. «а1-1» та ґанком літ. «а2», житловою
площею 23,4 кв.м, загальною площею 41,2 кв.м,
сараю з погребом літ. «Б», входу до
погребу літ. «В», вбиральні літ. «Г»,
літнього душу літ. «Ж», трьох навісів
літ. «З», «И» та «Л», воріт № 1, хвірток №
7,10,12, огорож № 2-6, 8,9,11,14,15,16, сходів № 13,
зливної ями № 17, замощень І-ІІІ.

Частково скасувати державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_7
на вказане домоволодіння, проведену КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 29 серпня 1988
року в реєстровій книзі під № 502 по
реєстру № 136, в розмірі 305/1000 частки
домоволодіння, право власності на які
підлягає визнанню за ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,0173 га (305/1000
часток від земельної ділянки площею
0,0567 га), кадастровий номер :04:184:0020,
з цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради № 81/20
від 22.09.2004 року в частині передачі у
приватну власність громадянці ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0,0173 га. у
межах згідно з планом, яка розташована
на території Індустріального району
АДРЕСА_1, для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, та Державний акт на право
приватної власності на землю,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 044005 від
14.10.2004 року, виданий на підставі
вказаного рішення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 право
власності на 695/1000 часток домоволодіння
АДРЕСА_1, що складається з житлового
будинку літ. «А-І» з житловими
прибудовами літ. «а-1», літ. «а1-1» та
ґанком літ. «а2», житловою площею 23,4
кв.м, загальною площею 41,2 кв.м, сараю з
погребом літ. «Б», входу до погребу літ.
«В», вбиральні літ. «Г», літнього душу
літ. «Ж», трьох навісів літ. «З», «И» та
«Л», воріт № 1, хвірток № 7,10,12, огорож №
2-6, 8,9,11,14,15,16, сходів № 13, зливної ями № 17,
замощень І-ІІІ.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 право
власності на земельну ділянку площею
0,0394 га (695/1000 часток від земельної
ділянки площею 0,0567 га), кадастровий
номер :04:184:0020, з цільовим
призначенням обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині позову ОСОБА_2 -
відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви
ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату судового збору 105 грн.
38 коп., витрати на оплату
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи 30 грн., витрати на
оплату судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 3 500 грн., а всього 3
643 грн. 38 коп. ( Три тисячі шістсот сорок
три гривні 38 коп. ).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 2748 грн. 50 коп.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суд шляхом подачі протягом десяти днів
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.П. Слюсар