Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/40/14-ц

Провадження №2/377/42/14

27 січня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі: Прядко Н.М.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників третьої особи Парнюк
В.М., Дудинської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа орган опіки та
піклування виконкому Славутицької
міської ради Київської області, про
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон, -

УСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року до суду звернулася
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила надати їй дозвіл на виїзд
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з кордон без
дозволу(згоди) батька дитини ОСОБА_3 до
повноліття дитини, дозволити їй або її
офіційному представникові без згоди
батька дитини ОСОБА_3 оформлювати
документи для тимчасового виїзду або
супроводу неповнолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до
країн ближнього та дальнього зарубіжжя
до досягнення нею повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що відповідач відмовляється надати у
передбаченому законодавством України
порядку дозвіл на виїзд малолітньої
дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон
для відвідування рідних бабусі та
дідуся, батьків позивачки, інших
близьких родичів для відпочинку та
оздоровлення дитини, оскільки у
позивачки на території України родичів
немає, її сім'я та родичі проживають в
Росії та Литві, тому обмеження дитини у
пересуванні порушує її право на
спілкування з рідними та права рідних
на спілкування з дитиною.

Відповідач надав заперечення на
позовну заяву, в яких просив відмовити
у задоволенні позову, тому що позовні
вимоги не ґрунтуються на чинному
законодавстві України, оскільки у
позові не визначено доцільності виїзду
дитини до іншої країни, не вказана
країна виїзду.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали свої
позовні вимоги та просили їх
задовольнити. Позивачка суду пояснила,
що відповідач не надає згоду на виїзд
їх малолітньої дочки за кордон, в неї за
кордоном в Росії та Литві проживають її
батьки та інші родичі. Вона не має
родичів на території України, тому є
необхідність у періодичному виїзді її
разом з малолітньою дочкою за кордон до
родичів. Позиція батька дитини, який
відмовляється надати згоду на виїзд
дитини за кордон, шкодить інтересам
дитини та не сприяє її всебічному і
гармонійному розвитку, порушує право
дитини на повний та гармонійний
розвиток її особистості та вказує на
зловживання відповідачем своїх
батьківських обов'язків. Проте, не
заперечувала факту, що відповідач
надав нотаріально завірену згоду на
виїзд дочки до Росії разом з нею до
батьків з 5 березня 2014 року по 25 березня
2014 року. Але вона хоче, щоб суд виніс
рішення про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон без згоди батька до
досягнення дитиною повноліття в інші
країни, для того, щоб кожний раз не
звертатися до нього з таким проханням.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що позивачка не вказала, в яку саме
країну вона хоче поїхати з дитиною та
проміжок часу перебування в цій країні.
Він не заперечує проти надання згоди на
виїзд дитини за кордон у супроводі
позивачки, але необхідно їй вказати
конкретну країну, куди вона хоче
виїхати, проміжок часу, протягом якого
вона хоче перебувати у певній країні,
щоб він міг точно знати, де буде
перебувати його дитина, підтвердженням
чого є надання ним згоди на виїзд
дитини з позивачкою до Росії з 5 березня
2014 року по 25 березня 2014 року.

Представники органу опіки та
піклування виконкому Славутицької
міської Ради Київської області, третя
особа у справі, Парнюк В.М. та Дудинська
В.М., не підтримали позовних вимог,
пояснивши, що виїзд дитини ОСОБА_7 за
кордон у супроводі матері ОСОБА_1 може
здійснюватися за нотаріально
посвідченою згодою батька до
повноліття дитини із зазначенням у ній
державі прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі. В разі відсутності згоди
батька надати такий дозвіл, цей спір
вирішується у судовому порядку, проте
необхідно в позовній заяві вказувати
державу прямування та відповідний
часовий проміжок перебування у цій
державі.

Суд, вислухавши пояснення
сторін, представників третіх осіб,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про шлюб, виданого 20 жовтня
2010 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Славутицького
міського управління юстиції Київської
області, копія якого долучена до
справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 20 жовтня 2010
року зареєстрували між собою шлюб, про
що був здійснений актовий запис № 148.
Після укладення шлюбу присвоєні
прізвища: чоловіку ОСОБА_3, дружині
ОСОБА_1.

Під час шлюбу в них народилася дочка
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є
відповідач, що підтверджується
свідоцтвом про їх народження, копії
якого долучена до матеріалів справи.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 16 грудня 2013 року,
яке набрало законної сили, шлюб між
сторонами розірвано.

З пояснень сторін вбачається, що вони
проживають окремо. Після розірвання
шлюбу дитина залишилась проживати
разом з позивачкою.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка є громадянкою України і
зареєстрована разом з дитиною в
м.Славутичі, що підтверджено копією її
паспорта.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач, він не заперечує проти
виїзду позивачки з дитиною за кордон,
проте йому необхідно знати в яку країну
і на який проміжок часу хоче поїхати
позивачка з дитиною. Лише при наявності
такої інформації він готовий надати
згоду на виїзд дитини в супроводі
позивачки за кордон.

Заявою про згоду на тимчасовий виїзд
дитини за кордон, копія якої долучена
до матеріалів справи, підтверджено, що
ОСОБА_3, відповідач у справі, надав
згоду на тимчасовий виїзд дитини
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської
Федерації у період з 05 по 25 березня 2014
року в супроводі матері ОСОБА_1.

Відповідно до висновку органу опіки
та піклування виконкому Славутицької
міської Ради Київської області № 12-03/11
від 20.02.2014 року орган опіки та
піклування вважає, що виїзд за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_9
має здійснюватися за нотаріально
посвідченою згодою батька ОСОБА_3 до
повноліття дитини із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі. Позовні вимоги не підтримують.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України
особа, яка не досяла 16 років, має право
на виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в`їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Підстави, які надають
можливість виїзду із України громадян,
що не досягли 16 - ти річного віку, в
супроводі одного з батьків, та
перетинання державного кордону,
передбачені у п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України № 57 від
27.01.1995 року, однією з яких є рішення суду
про надання дозволу на виїзд з України
громадянину України, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Відповідно до п. 4 цих Правил виїзд
дитини за кордон здійснюється на
підставі документів, в яких зазначено
державу прямування(місце виїзду) та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Як зазначено у ст. 2 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в`їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року документами, що дають право на
виїзд з України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина
України під час перебування за її
межами, є, зокрема, проїзний документ
дитини.

Відповідно до п.18 Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ № 231 від 31
березня 1995 року оформлення паспорта /
проїзного документа здійснюється на
підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, - того з них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально. За
наявності заперечень одного з батьків
документ може бути оформлено на
підставі рішення суду. Для дітей
віком від 14 до 18 років у заяві
зазначається відсутність обставин, що
обмежують згідно із законодавством
право їх виїзду за кордон.

Доводи позивачки та її
представника про те, що не надання
згоди відповідачем, батьком дитини, на
виїзд дитини за кордон обмежує право
вибору вільного пересування позивачки
та її дитини є безпідставними. Оскільки
діючим законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків або дозволу суду при
відсутності згоди одного із батьків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка не надала доказів про те в
яку країну та на який термін вона має
намір вивезти дитину, що в порушення
вимог ст. ст. 153, 157 СК України фактично
позбавляє батька дитини можливості
брати участь у її вихованні та
можливості особистого спілкування з
нею.

За таких обставин підстав для
задоволення позовних вимог немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.209, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 3 березня 2014
року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька