Справа № 139/38/14-ц Провадження №
22-ц/772/1016/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Коломійцева В. І.Категорія: 23
Доповідач: Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина В.П., Сала Т.Б.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Цибулько А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Рубанський», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог -
Мурованокуриловецької регіональної
філії державного підприємства «Центр
ДЗК» про визнання договору оренди
землі недійсним та зобов'язання
вчинити дії, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення
Мурованокуриловецького районного суду
від 11 лютого 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Агрофірма
Рубанський», за участю третьої особи -
Мурованокуриловецької регіональної
філії державного підприємства «Центр
ДЗК», про визнання договору оренди
земельної ділянки №732 від 03.02.2009 року
недійсним та повернення земельної
ділянки. Послалась на те, що в 2013 році
вона дізналась про існування договору
оренди земельної ділянки, укладеного
між нею та відповідачем. Проте, даний
договір укладений без її волевиявлення
,так як вона його не підписувала,
земельну ділянку в користування
відповідачу не передавала. В
підтвердження цього зазначила,що ще в
2007 році уклала шлюб, змінила прізвище
на ОСОБА_4 та отримала новий паспорт ,а
оспорюваний договір укладений з
ОСОБА_5. Просила визнати зазначений
договір недійсним та повернути їй
земельну ділянку, котрою відповідач
користується без згоди власника ,чим
порушує її права .

Рішенням Мурованокуриловецького
районного суду від 11.02.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
вказане рішення суду скасувати, через
порушення судом норм матеріального
права, а по справі ухвалити нове, яким
позов задовольнити повністю.
Зазначила, що суд дійшов помилкового
висновку про те, що вона, 05.07.2010 року
отримавши орендну плату від
відповідача, дізналась про існування
оспорюваного договору, так як вважала
що отримує кошти на виконання зовсім
іншого правочину. Суд не врахував, що
відповідач користується земельною
ділянкою поза її волею, порушує право
власника щодо вільного володіння,
користування та розпорядження майном.

Заслухавши доповідача, осіб ,що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зі змісту ст.203 ЦК України,зокрема,ч.ч.1,3
вбачається, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам ,а волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини другої статті 792
ЦК України відносини, щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом.

В силу ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З роз'яснень п. 28 постанови Пленуму №9
від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вбачається, що
перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що хоча
позивачка договір оренди землі не
підписувала, а отже було відсутнє її
волевиявлення на укладення даного
договору, однак за захистом свого
порушеного права вона звернулась після
спливу строку позовної давності, про
застосування якого просив відповідач,а
тому їй необхідно відмовити в позові з
цієї підстави.

Разом з тим,з таким висновком суду
погодитись не можна ,так як він
суперечить цивільному законодавству
та породжує принцип правової
невизначеності.

Так, вважаючи що перебіг строку
позовної давності почався з часу
отримання нею орендної плати 05.07.2010
року, суд безпідставно не перевірив
заперечення останньої про те,що
отримуючи орендну плату вважала,що
отримує її за раніше укладеним нею
договором оренди землі з ПП «Ланцент»
.Разом з тим, ці доводи заслуговують на
увагу, враховуючи обставини укладення
нею раніше, ще як ОСОБА_5., договору
оренди з ПП «Ланцент», доведеність
факту не підписання нею - ОСОБА_4 у
лютому 2009 року договору оренди з ТОВ
«Агрофірма Рубанський» та того,що в
розрахунковому документі останнього
від 05.07.2010 року були зазначені її
попередні паспортні дані та прізвище
ОСОБА_5. , тобто ,як в договорі з ПП
«Ланцент».Крім того, умови раніше
укладеного договору з ПП «Ланцент» про
можливість правонаступництва
обов'язків останнього іншою юридичною
особою , також не суперечать
поясненням ОСОБА_4

Вказані обставини повністю
узгоджуються з поясненнями позивачки
щодо її оцінки обставин отримання нею
коштів за оренду землі і дійсного
строку дають підстави вважати їх
правдивими, а висновки суду щодо
початку перебігу строку давності
помилковими. Тому доводи скарги щодо
цього є обґрунтованими.

Крім того, доводи скарги щодо
невірного застосування судом до даних
правовідносин норм законодавства щодо
строку позовної давності також
заслуговують на увагу.

Відповідно до роз'яснень п.28 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. ЦК
встановлено винятки з цього правила
щодо окремих вимог, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними
(частини друга, третя статті 261 ЦК).

У статті 268 ЦК України наведено
невичерпний перелік вимог, на які
позовна давність не поширюється. У
частині другій цієї статті
передбачено, що законом можуть бути
встановлені також інші вимоги, на які
не поширюється позовна давність. Але в
деяких випадках позовна давність не
може поширюватись і на інші категорії
вимог, хоча про це прямо й не зазначено
у законі.

Так, відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Достовірно встановивши, що ОСОБА_4 в 2009
році договір оренди з відповідачем не
укладала, суд, застосувавши позовну
давність ,фактично позбавив її права на
повернення земельної ділянки при
триваючому 10 років договорі оренди.

Відмовляючи у позові і залишаючи
договір оренди чинним, суд не врахував
і тієї обставин, що такої фізичної
особи з індивідуальними паспортними
даними, як ОСОБА_5. , ні на час укладення
договору оренди, ні на даний час не
існує і породив ситуацію правової
невизначеності, зокрема, щодо орендної
плати і триваючого правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що за даних обставин справи на
вимоги позивачки позовна давність не
поширюється, оскільки вимоги
орендодавця витікають з орендних
відносинах, які є триваючим правочином,
відповідно, права і обов'язки,
встановлені договором оренди,
підлягають виконанню сторонами на
протязі всього строку договору. Отже,
власник земельної ділянки ,який
фактично не укладав договору оренди,
може пред'явити свої вимоги у будь-який
час дії договору ,незалежно від того,
коли почалося порушення його прав .

Оскільки висновки суду не відповідають
вимогам цивільного законодавства про
необхідність захисту прав власника
,рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Мурованокуриловецького
районного суду від 11 лютого 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
,площею 1,8465 га,розташованої на
території Курашовецької сільської
ради Мурованокуроиловецького району
Вінницької області,кадастровий номер
№:07:002:0191,укладений між ОСОБА_5 та
ТОВ «Агрофірма
Рубанський»,зареєстрований в
Мурованокуриловецькому відділі
Вінницької регіональної філії ДП
Центру ДЗК 01.09.2009 року за №50.

Зобов'язати ТОВ «Агрофірма Рубанський»
повернути ОСОБА_4 земельну ділянку
сільськогосподарського призначення,
площею 1,8465 га, розташованої на
території Курашовецької сільської
ради Мурованокуроиловецького району
Вінницької області,кадастровий номер
№:07:002:0191

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: