печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарях:Туревич О.Ю., Гурніку А.І.,за
участю: позивача-1:ОСОБА_3,позивача-2:не
з'явився,представника відповідача:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Проф-М»
про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач-1, ОСОБА_3) та
ОСОБА_4 (далі - позивач-2, ОСОБА_4)
звернулись до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Проф-М» (далі -
відповідач, ТОВ «Проф-М»), в якому
просять стягнути з відповідача на
користь позивачів суму коштів в
розмірі 11 520,00 грн. та покласти на
відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачі зазначають, що 01.09.2012 року між
ними та відповідачем було укладено
контракт про надання комплексу
фізкультурно-оздоровчих послуг
спортивного клубу «Планета Фітнес»,
розташованого за адресою: вул.
Дніпровська набережна, 19а, м. Київ,
терміном дії один рік з 01.09.2012 року по
31.08.2013 року. Позивачі при укладені
контракту були впевнені, що він
укладається на умовах відвідування
сім'єю, інакше б позивачі не укладали
вказаний правочин. Також при укладені
контракту було оговорено, що у випадку
заборони лікарями одному з позивачів
відвідувати комплекс
фізкультурно-оздоровчих послуг
спортивного клубу «Планета Фітнес»,
вся сума коштів буде повернута
позивачам. Вартість послуг становила 11
520,00 грн. 08.09.2012 року позивач-2 відвідала
Медичний центр «Здоров'я столиці»,
згідно висновку лікаря якого ОСОБА_4
було заборонено відвідувати фітнес
центр. 10.09.2012 року після повторного
відвідування ОСОБА_4 лікаря-кардіолога
державної установи «Національний
науковий центр радіаційної медицини
НАМН України» лікар надав
консультативне заключення, відповідно
до якого ОСОБА_4 заняття в фітнес клубі
протипоказані. Після одержання
вказаних документів позивачі
звернулись до відповідача з усним
проханням повернути сплачені кошти за
річний абонемент. Не отримавши
відповіді, 18.10.2012 року позивачі
звернулись до відповідача з письмовою
заявою про повернення коштів, у зв'язку
із забороною лікаря відвідувати
заняття в фітнес-клубі. 21.01.2013 року
відповідач надав відповідь, згідно
якої просив надати документи в
обґрунтування заяви від 18.10.2012 року.
Усно директор ТОВ «Проф-М» зазначив про
зобов'язання повернути кошти за
невикористаний період, про що свідчить
заява від 20.03.2013 року, однак кошти не
повернуто. Вказаними неправомірними
діями позивачам спричинено моральну
шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 10 000,00
грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 23.10.2013 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Проф-М»
про повернення коштів та справу
призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи позивачі
подали заяву про збільшення розміру
позовних вимог та просили стягнути з
відповідача на користь позивачів суму
коштів в розмірі 11 520,00 грн., стягнути з
відповідача на користь позивачів по 5
000,00 грн. у відшкодування моральної
шкоди, судові витрати покласти на
відповідача (а. с. 53-57).

В судовому засіданні позивач-1
підтримав позовні вимоги з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог та просив їх задовольнити.

Позивач-2 в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76
ЦПК України, повідомлена належним
чином, направила на адресу суду заяву
про розгляд справи за її відсутності (а.
с. 43).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи, в порядку ст.ст.
74, 76 ЦПК України, повідомлений належним
чином, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, суд визнав можливим
провести розгляд справи у відсутність
позивача-2 та представника відповідача,
які повідомлені належним чином про
день, час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача-1,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 01.09.2012 року ОСОБА_3
(Клієнт) та ОСОБА_4 (Клієнт) уклали з ТОВ
«Проф-М» (Виконавець) контракт про
надання комплексу
фізкультурно-оздоровчих послуг, згідно
умов якого Планета Фітнес (Виконавець)
зобов'язується надати Клієнту комплекс
фізкультурно-оздоровчих послуг в
спортивно-оздоровчому комплексі
«Планета Фітнес», а Клієнт
зобов'язується оплатити дані послуги
та дотримуватись всіх умов даного
контракту та додатків до нього. Строк
надання послуг становить з 01.09.2012 року
по 31.08.2013 року.

Згідно п. 2.1 контракту, вартість
членства за даним контрактом становить
11 520,00 грн.

Як визначено у ст.. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ст.. 902 ЦК України,
виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Вартість членства сплачена позивачами
в повному обсязі 31.08.2012 року, про що
зазначено у п. 2.3 контракту.

Згідно висновку спеціаліста Медичного
центру «Здоров'я столиці» від 08.09.2012
року та від 22.09.2012 року, а також
консультативного висновку кардіолога
Поліклініки радіаційного реєстру
Державної установи «Національний
науковий центр радіаційної медицини
НАМН України» від 10.09.2012 року, ОСОБА_4
заняття у фітнес-центрі протипоказані
(а. с. 13, 14, 15).

18.10.2012 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ
«Проф-М» із заявою про повернення
грошових коштів, сплачених за членство
у фітнес-клубі «Планета Фітнес» згідно
контракту про надання комплексу
фізкультурно-оздоровчих послуг від
01.09.2012 року, у зв'язку із забороною
кардіолога на відвідування ОСОБА_4
фітнес-клубу.

21.01.2013 року ТОВ «Проф-М» надало
відповідь ОСОБА_3, згідно якої
повідомило, що воно готове розірвати
контракт про надання комплексу
фізкультурно-оздоровчих послуг від
01.09.2012 року в частині надання послуг
ОСОБА_4 та повернути кошти за ненадані
послуги в розмірі 5 760,00 грн.

Проте, ТОВ «Проф-М» грошові кошти до
даного часу не повернуло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема, свобода
договору.

Так, у п. 2.5 контракту сторони погодили,
що грошові кошти, сплачені Клієнтом
згідно п. 2.1, 2.2, 2.3 даного контракту,
поверненню не підлягають. Виключенням
з даного правила може бути лише умова п.
4.1.8 ст. 4 даного контракту, згідно якої
повернення Виконавцем одержаних
коштів за даним договором здійснюється
за виключенням наступних сум: суми в
розмірі вартості першого місяця строку
дії членства, згідно п. 2.2 контракту;
суми в розмірі використаного строку
членства (за вирахуванням вартості
першого місяця членства) за кожний
повний або неповний місяць, починаючи з
другого місяця строку дії членства до
моменту його припинення.

Як зазначено у п. 4.1.8 ст. 4 контракту,
Планета Фітнес має право на власний
розсуд відмовити Клієнту в одержанні
членства або в подальшому відвідуванні
клуба при його наявності. В даному
випадку Планета фітнес надає Клієнту
мотивовану письмову відмову та
здійснює пропорційне відшкодування
грошових коштів за невикористаний
період дії придбаного Клієнтом
членства.

Отже, з аналізу умов договору слідує, що
грошові кошти можуть бути повернуті
виключно у випадку відмови Клієнту у
подальшому відвідуванні клубу. В
будь-якому іншому випадку грошові
кошти не повертаються.

Підписавши контракт про надання
комплексу фізкультурно-оздоровчих
послуг від 01.09.2012 року, сторони дійшли
згоди щодо всіх істотних умов, в тому
числі щодо оплати.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, умовами договору не
передбачено можливості повернення
сплачених грошових коштів у випадку
заборони лікаря відвідувати
фітнес-клуб. Більш того, у п. 3.6
контракту сторони також погодили, що
відповідальність за медичне
забезпечення Клієнта покладається на
Клієнта. Клієнт займається на свій
ризик та під свою відповідальність.

За таких обставин, правові підстави для
задоволення позову щодо стягнення з
ТОВ «Проф-М» на користь позивачів
грошових коштів в розмірі 11 520,00 грн.
відсутні.

При цьому, суд не приймає до уваги лист
від 20.03.2013 року, згідно якого ОСОБА_5
підтвердила факт надання обіцянки
директором ТОВ «Проф-М» повернути
кошти за абонемент у разі надання
медичної довідки про заборону
відвідування фітнес-клубу, оскільки
він не є належним та допустимим
доказом, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, враховуючи що у листі не
зазначено яку посаду займає ОСОБА_5 та
що входить до її функціональних
обов'язків, а згідно ч. 2 ст.. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
письмовими доказами, не можуть
підтверджуватись поясненнями свідків.

Також позивачі просять відшкодувати їм
моральну шкоду, яку вони оцінюють в
розмірі 10 000,00 грн.

Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Так, позивачами не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, на підтвердження
наявності моральної шкоди та не
доведено причино-наслідковий зв'язок
між діями відповідача та моральною
шкодою позивачів, отже, правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні. При цьому, суд також
зазначає, що між позивачами та
відповідачем існують зобов'язальні
правовідносини, які виникли на
підставі контракту про надання
комплексу фізкультурно-оздоровчих
послуг від 01.09.2012 року, що не передбачає
відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з ТОВ «Проф-М» на користь
позивачів моральної шкоди в розмірі 10
000,00 грн. є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження обґрунтування позовних
вимог позивачі не надали.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
3, 23, 525, 526, 629, 901, 902, 903, 1167 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61,
79, 88, 212-215, 223 Цивільного процесуального
кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Проф-М»
про повернення коштів - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк