22-ц/795/515/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач - Губар В.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Мамонової О.Є., Позігуна
М.І.при секретарі:Халимон Т.Ю.за
участю:представника ОСОБА_5 - адвоката
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17 січня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
виробничо-торгова фірма «Сіверянка» до
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ПАТ ВТФ «Сіверянка», посилаючись на
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи і вимогам
закону.

Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 17 січня
2014 року позов ПАТ ВТФ «Сіверянка»
задоволено частково, стягнуто
солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
користь ПАТ ВТФ «Сіверянка»
заборгованість за проживання у
гуртожитку в сумі 3153 грн. 98 коп., яка
виникла в період з листопада 2010 р. по
вересень 2013 року та вирішено питання
про відшкодування судових витрат по
сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд дійшов хибного висновку
про нарахування плати за проживання у
гуртожитку на підставі розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації №363 від 22.10.2008 року,
оскільки вказаним розпорядження
встановлено граничний розмір плати за
проживання у гуртожитку в розмірі 120
грн. за одне ліжко-місце, а ОСОБА_5
виділялася кімната НОМЕР_1, що
підтверджується листом №55 від 19.01.2012
року ПАТ «Чернігівська швейна фабрика
«Елегант».

Апелянти наполягають, що не
перебувають у договірних відносинах з
відповідачем, а тому умова оплати за
проживання у гуртожитку у розмірі 120
грн. між сторонами не погоджувалася та
матеріали справи не містять письмових
повідомлень від ПАТ ВТФ «Сіверянка», що
нарахування за проживання у
гуртожитку здійснюється відповідно за
ліжко-місце.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали цивільної справи
та матеріали інвентаризаційної справи
КП «Чернігівське МБТІ» № 16129 на
житловий будинок по АДРЕСА_1,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ ВТФ «Сіверянка», суд першої
інстанції виходив з того, що враховуючи
відмову відповідачів виселитися чи
укласти договір найму безпосередньо з
ПАТ ВТФ «Сіверянка», нарахування
оплати за проживання в гуртожитку
правомірно здійснюється на підставі
розпорядження Чернігівської обласної
державної адміністрації №363 від 22
жовтня 2008 року, яким встановлений
граничний розмір плати за проживання
у гуртожитку на рівні 120 грн. за одне
ліжко-місце протягом року та суд
визначив розмір нарахувань вартості
комунальних послуг за проживання
відповідачів за три-ліжко місце, що
становить 360 грн.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає зібраним у справі доказам,
яким судом дана належна оцінка, та
нормам чинного законодавства.

Апеляційним судом встановлено, що на
підставі рішення Чернігівського
міської ради народних депутатів №212
від 02 липня 1987 року складено акт
Держаної приймальної комісії про
приймання в експлуатацію закінченого
будівництвом гуртожитку на 608 місць по
АДРЕСА_1 (а.с.153-156).

Приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1
відповідно до договору купівлі-продажу
майна державного підприємства від
09.09.1993 року придбано в складі цілісного
майнового комплексу організацією
орендарів орендного підприємства
Чернігівської швейної фабрики
„Сіверянка" (а.с.140-141).

25 квітня 1994 року ПАТ ВТФ «Сіверянка» та
ПАТ «Чернігівська швейна фабрика
«Елегант» уклали договір про надання
місць в гуртожитку для одиноких
громадян, який 01.11.2010 року розірваний на
вимогу ПАТ «Чернігівська швейна
фабрика «Елегант» (а.с.177,178).

Як вбачається з протоколу №7 спільного
засідання адміністрації та профкому
ПАТ «Чернігівська швейна фабрика
«Елегант» від 20.06.1996 року року, ОСОБА_5
виділена кімната НОМЕР_2 по АДРЕСА_1
(а.с.133-137).

Проте, ОСОБА_5 не надано суду першої
інстанції і не представлено
апеляційному суду ніяких доказів на
підтвердження тієї обставини, що вона
вселялась у гуртожиток позивача у
порядку, встановленому ЖК України та з
видачею ордера на займане житлове
приміщення. Відтак, вселення
відповідача у кімнату гуртожитку
відбулось за домовленістю між двома
господарюючими суб»єктами - ПАТ ВТФ
«Сіверянка» та ПАТ «Чернігівська
швейна фабрика «Елегант» з наданням
влоасником гуртожику ОСОБА_5 у
користування ліжко-місця.

Згідно свідоцтва про право власності
від 20.07.2007 року будівля гуртожитку по
АДРЕСА_1 зареєстрована на праві
власності за ЗАТ ВТФ „Сіверянка"
(правонаступником якого є ПАТ ВТФ
„Сіверянка") на підставі рішення
виконкому Чернігівської міської ради
від 16.07.2007 року № 175 (а.с.185,157-159).

Як вбачається з матеріалів справи, в
гуртожитку ПАТ ВТФ «Сіверянка» з 23.02.1993
року зареєстрована та проживає ОСОБА_5,
з 23.02.1993 року - її чоловікОСОБА_8 та з
04.04.1996 року - донька ОСОБА_7, що
підтверджується копіями особових
карток (а.с.190-191).

ПАТ ВТФ «Сіверянка» нараховує
відповідачам плату за проживання в
гуртожитку на підставі розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації №363 від 22 жовтня 2008 року
«Про встановлення граничного розміру
плати за проживання у гуртожитках»,
зокрема, граничний розмір плати за
проживання в гуртожитках громадян
України, осіб без громадянства та
іноземців, які займають приміщення, що
знаходяться у спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних відносинах на рівні 120 грн. за
одне ліжко-місце на місяць протягом
року (з урахуванням ПДВ). Вартість
електроенергії, що використовуються
для роботи побутових електроприладів,
мікрохвильових печей, електричних
чайників, пральних машин тощо),
комп'ютерної та оргтехніки, у плату за
проживання у гуртожитку не включена і
сплачується мешканцями додатково
(а.с.165-166).

Зважаючи, що відповідачі проживають у
кімнаті гуртожитку та займають три
ліжко-місця, а відповідачем
безпідставно оплата нарахована за 5
ліжко-місць, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
стягнення з відповідачів
заборгованості за проживання у
гуртожитку, виходячи з оплати за 3
ліжко-місця, що становить 360 грн. на
місяць згідно розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації № 363 від 22 жовтня 2008 року
(а.с. 5, 25-71).

Відтак, суд першої інстанції правильно
встановив, що розрахунок за
проживання у гуртожитку з урахуванням
вартості електроенергії та послуг
вахтера за період з 01.10.2010 р. по 01.09.2013 р.
становить 15163 грн. 98 коп. , а не 23323 грн. 98
коп., необгрунтовано нарахованих
відповідачем. Оскільки за вказаний
період відповідачі сплатили 12010 грн.,
суд правильно стягнув заборгованість у
розмірі 3153 грн. 98 коп. (15163 грн.98 коп. - 12010
грн.=3153 грн. 98 коп.).

Виходячи з сукупності зібраних по
справі доказів, доводи апеляційної
скарги спростовуються наступним.

Твердження апелянта про те, що ПАТ ВТФ
«Сіверянка» не пропонувала укласти
договір найму з відповідачами,
спростовуються листом мешканців
гуртожитку від 21.03.2011 року на ім'я
керівника ПАТ ВТФ «Сіверянка», який
підписаний ОСОБА_5, і з якого
вбачається, що комендант гуртожитку
пропонує підписати договір оренди,
проте вони не згодні і просять
заключити договір на
житлово-комунальні послуги відповідно
до ст.19 закону України «Про
житлово-комунальні послуги» (а.с.180).

Доводи апелянта, що ПАТ «Чернігівська
швейна фабрика Елегант», сплачувала
кошти ПАТ ВТФ «Сіверянка» саме за
проживання своїх працівників в
кімнатах не відповідає зібраним по
справі доказам, зважаючи на таке.

Відповідно до п.1 Договору № 322 від 25
квітня 1994 року, укладеного між
позивачем і ПАТ«Чернігівська швейна
фабрика «Елегант» позивач зобов'язався
надати у гуртожитку місця для
проживання 194 одиноких громадян -
працівників Чернігівської швейної
фабрики.

З умов вказаного договору не
вбачається обов'язку позивача надавати
кімнати, а не ліжко-місця для
проживання працівників «Чернігівська
швейна фабрика «Елегант», який у 2010
році розірвано з ініціативи ПАТ
«Чернігівська швейна фабрика
«Елегант» даний договір. Відтак,
мешканці гуртожитку, поселені
відповідно до вказаного договору,
зобов'язані вносити відповідну плату
за проживання.

Визначаючи розмір заборгованості
відповідачів за проживання у
гуртожитку, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував розпорядження
Чернігівської обласної Державної
адміністрації № 363 від 22 жовтня 2008 року,
яким врегульовані розміри і складові
оплати за проживання в гуртожитках.

Лист за підписом директора ПАТ
«Чернігівська швейна фабрика
«Елегант» № 55 від 19.01.2012 р. не може бути
належним підтвердженням факту надання
відповідачам відособленого житлового
приміщення (кімнати у гуртожитку),
оскільки у листі міститься посилання
на рішення профкому Чернігівської
швейної фабрики «Елегант», у той час як
гуртожиток належить на праві власності
ПАТ ВТФ «Сіверянка», зобов'язання
якого перед працівниками
Чернігівської швейної фабрики
«Елегант» регулювалися лише в рамках
умов договору від 25 квітня 1994 року.

Доводи апеляційної скарги щодо
перебування відповідачів у сімейних
стосунках і необхідність застосування
ч.2 п. 38 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду, виходячи з того, що
відсутні докази надання відповідачам у
відособлене користування житлового
приміщення (ордер чи інший належний
документ, виданий власником або на час
виникнення правовідносин між
сторонами балансоутримувачем житла), а
договір оренди житлового приміщення
вони відмовились укласти, про що
свідчить зміст вищезазначеного листа
мешканців гуртожитку від 21.03.2011 року.

Враховуючи, що ПАТ ВТФ «Сіверянка» не є
комунальним підприємством і не
здійснює надання житлово-комунальних
послуг споживачам, а забезпечує
експлуатацію гуртожитку на підставі
укладених договорів із підприємством
виробника (виконавця) комунальних
послуг за цінами та тарифами,
установленими з урахуванням витрат на
виробництво житлово-комунальних
послуг, затверджених органами
місцевого самоврядування в
установленому порядку, то мешканці
гуртожитку зобов'язані вносити
відповідну плату за проживання.

Таким чином, правильно встановивши
фактичні обставини справи та давши
правильну оцінку всім зібраним по
справі доказам, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ПАТ ВТФ «Сіверянка», врахувавши суму,
сплачену відповідачами за проживання
у гуртожитку та фактичну кількість
займаних ліжко-місць.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть вплинути на вирішення спору по
суті і не є підставою для скасування
законного і обґрунтованого по суті
судового рішення.

Зважаючи на викладене, апеляційна
скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін, оскільки доводи
апеляційної скарги не містять
передбачених законом підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 17 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: