АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4742/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

за участю:

представника позивача
Мотрончука Д.П.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року КП «Житло-сервіс»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
в якому просило стягнути з останньої
заборгованість за послуги утримання
будинку та прибудинкової території і
комунальні послуги в розмірі 6490 грн., за
період з 01.12.2010 по 01.01.2012, вказуючи на те,
що відповідач, будучи власником
квартири, за вказаний період не
сплачував належні платежі, чим порушив
умови укладеного договору, внаслідок
чого утворилась заборгованість, яка
підлягає сплаті на користь позивача,
оскільки саме позивач у вказаний
період надавав послуги з
обслуговування будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18.02.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, просить
його скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову. Вважає, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
те, що за умовами укладеного між
сторонами договору, позивач надає
послуги до моменту створення ОСББ або
до припинення обслуговування будинку
позивачем чи укладення іншого
договору. У червні 2009 року в будинку
АДРЕСА_1 створено ОСББ, яке
зареєстровано 14.07.2009, однак позивач
фактично здійснював обслуговування
будинку до 17.07.2012, що підтверджується
наявними у справі доказами, а тому
позивач має належні правові підстави
для стягнення з відповідача
заборгованості за утримання будинку і
прибудинкової території.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з
відсутності договірних відносин між
сторонами, оскільки укладений між ними
договір перестав діяти у зв'язку із
створенням ОСББ, що було передбачено
умовами договору, а тому підстави для
стягнення з відповідача
заборгованості на користь позивача
відсутні. Крім того, суд виходив з того,
що позивач не є балансоутримувачем
вказаного будинку, оскільки не приймав
його на баланс, і не є власником,
управителем, виробником або виконавцем
житлово-комунальних послуг, а тому не
має право на звернення до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги.

З даними висновками суду погодитись не
можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 19.06.2008 (а.с. 16).

Згідно довідки форми № 3 від 18.01.2012 у
вказаній квартирі зареєстровано три
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.(а.с. 18).

19.06.2008 між позивачем та відповідачем
укладено договір на обслуговування
будинку і прибудинкової території (а.с.
17).

Відповідно до п. 2.2.2 вказаного договору
власник квартири зобов'язаний не
пізніше 20 числа поточного місяця
вносити плату за квитанціями, що йому
надходять за утримання будинку та
прибудинкової території і ремонт,
комунальні та інші послуги передбачені
цим договором, згідно чинних розцінок і
тарифів на ці послуги та за показниками
лічильників.

Пунктом 6 цього Договору визначено, що
договір набирає чинність після
підписання його сторонами, але не
раніше початку обслуговування будинку
позивачем після прийняття будинку в
експлуатацію і діє до створення в
будинку об'єднання співвласників
житлового будинку або до припинення
обслуговування будинку позивачем, чи
до укладення іншого договору.

Згідно із актом державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта від
24.12.2007 будинок АДРЕСА_1 прийнятий в
експлуатацію (а.с. 11-14).

З часу прийняття будинку в
експлуатацію його обслуговування
здійснювалось КП «Житло-сервіс».

В червні 2009 року у вказаному будинку
створено ОСББ «Сердолік», яке було
зареєстровано в державному реєстрі
14.07.2009.

Відповідно до витягу з протоколу № 1
установчих зборів власників квартир та
нежитлових приміщень
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1, виконавцем послуг залишено КП
«Житло-сервіс».

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.03.2012
задоволено позов ОСББ «Сердолік» до КП
«Житло-сервіс» та зобов'язано останнє
передати будинок на баланс ОСББ
«Сердолік», передати всю технічну
документацію на житловий комплекс, а
також зобов'язано вчинити дії щодо
припинення обслуговування будинку та
передачі його в управління ОСББ.

Позивачем нарахована заборгованість
відповідача за період з 01.12.2010 по 01.01.2012
в розмірі 6490,00 грн., що включає в себе
плату за утримання будинку і
прибудинкової території та центральне
опалення і підтверджується
відповідним розрахунком (а.с. 20).

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України
за користування житловим приміщенням,
що належить громадянинові на праві
приватної власності, сплачується плата
за утримання будинку, прибудинкової
території та плата за спожиті
комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний своєчасно оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

В силу вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території, санітарно-
технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Отже, за умовами договору, відповідач
мала вносити плату за надання послуг з
утримання будинку і прибудинкової
території та центрального опалення.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що утримання будинків і
прибудинкових територій - господарська
діяльність, спрямована на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи
щодо забезпечення експлуатації та/або
ремонту жилих та нежилих приміщень,
будинків і споруд, комплексів будинків
і споруд, а також утримання прилеглої
до них (прибудинкової) території
відповідно до вимог нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил згідно із
законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», надання
житлово- комунальних послуг у
багатоквартирному будинку
здійснюється на підставі договору, що
укладається між власником квартири,
орендарем чи квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

З наведеного вбачається, що між
сторонами, у відповідності з вимогами
закону, виникли договірні відносини
(укладено договір) в яких було
визначено термін їх дії (до припинення
обслуговування будинку), який охоплює
період за який нарахована
заборгованість відповідача.

Таким чином, висновок суду про те що,
укладений між сторонами договір
перестав діяти з часу створення ОСББ не
відповідає умовам договору та
фактичним обставинам справи.

Що стосується посилання суду на те, що
позивач не є балансоутримувачем
вказаного будинку, оскільки не приймав
його на баланс, і не є власником,
управителем, виробником або виконавцем
житлово-комунальних послуг, а тому не
має право на звернення до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги, слід
зазначити наступне.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки визначено у Законі
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, виробники, виконавці
та споживачі житлово-комунальних
послуг, а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Разом з тим законодавче визначення
терміну «балансоутримувач», дане в
статті 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», допускає
можливість існування різних ситуацій,
у тому числі таких, коли
багатоквартиний будинок існує, а особи,
що має права та несе обов'язки
балансоутримувача, немає (власники
квартир балансоутримувачами бути не
можуть за визначенням, а договір з
будь-якою юридичною особою не
укладався). За відсутності вирішення в
цьому Законі питання про те, хто саме
має ці права й обов'язки, застосуванню
підлягає частина перша статті 11 Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», зі змісту
якої випливає, що функції
балансоутримувача до приватизації
квартир виконував попередній власник
будинку. Він повинен на вимогу
об'єднання власників
багатоквартирного будинку передати
житловий комплекс на баланс об'єднання.
Якщо ж немає особи, якій будинок може
бути переданий на баланс, попередній
власник (територіальна громада та
уповноважені нею юридичні особи)
змушені продовжувати виконувати
функції балансоутримувача.

Аналогічна правова позиція наведена у
постанові Верховного Суду України від
30.10.2013 (справа № 6-59цс13).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Передача майна з балансу на баланс
відбувається відповідно до Порядку
передачі житлового комплексу або його
частини з балансу на баланс,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.10.2002 № 1521. Цей
Порядок регулює процедуру передачі
житлового комплексу на баланс
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, а також
житлового комплексу або його частини
на баланс іншої юридичної особи, статут
якої передбачає провадження такої
діяльності, з балансу колишнього
балансоутримувача.

Так, згідно з пунктами 2.1, 2.2 статуту КП
«Житло-Сервіс», указане підприємство
створене з метою отримання прибутку
від господарської діяльності із
утримання, обслуговування,
експлуатації та ремонту будинків і
споруд комунальної власності
територіальної громади м. Києва та
прибудинкових територій, а також
здійснення контролю за виконанням
громадянами Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями;
підприємство здійснює обов'язки
балансоутримувача майна, переданого
йому у повне господарське відання.

Розпорядженням Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації
від 29.12.2007 № 1455 «Про затвердження актів
про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»
утримання та обслуговування будинку по
вулиці Мишуги, 2 в м. Києві покладено на
КП «Житло-Сервіс».

Як вже вказувалось вище, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 06.03.2012
зобов'язано КП «Житло-сервіс» передати
на баланс ОСББ «Сердолік» житловий
комплекс, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, згідно Порядку передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.10.2002 № 1521.

Отже, позивач у цій справі у період
часу, за який порушується питання про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, був
належним балансоутримувачем, а тому
він має права, передбачені частиною
першою статті 24 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Натомість споживачі, в силу вимог
закону та укладеного договору,
зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.

При цьому, також слід зауважити, що
відповідачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що
житлово-комунальні послуги надавалися
КП «Житло-сервіс» неякісно або не в
повному обсязі, а також доказів на
спростування розміру заборгованості і
будь-яких доводів і заперечень
стосовно цих питань відповідачем не
висловлювалось.

Насамкінець, необхідно зазначити, що
посилання суду першої інстанції на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 25.10.2012, яке набрало законної
сили, і яким відмовлено в позові КП
«Житло-сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, не є обґрунтованим,
оскільки зі змісту даного рішення
вбачається, що обставини, які ним
встановлені не можуть вплинути на
правовідносини сторін даної справи,
враховуючи предмет і підстави цього
позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
неправильним застосування норм
матеріального та процесуального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Також, оскільки суд дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог і, як наслідок, їх задоволення, то,
у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати, зокрема витрати по сплаті
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства з експлуатації і ремонту
житлового фонду «Житло-сервіс» -
задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) на користь
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс» (м. Київ, вул.
Дніпровська набережна, 25-Б,
ідентифікаційний код 31025659)
заборгованість за утримання будинку і
прибудинкової території та комунальні
послуги, за період з 01.12.2010 по 01.01.2012, в
розмірі 6490 (шість тисяч чотириста
дев'яносто) грн. 00 коп. та судовий збір у
сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40
коп., а всього стягнути 6719 (шість тисяч
сімсот дев'ятнадцять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді