Провадження № 22-ц/779/611/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
23 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся з даним позовом, мотивуючи
його тим, що на підставі кредитного
договору від 20.02.2006 року ОСОБА_2 надано
кредит в сумі 7 941,18 доларів США.
Оскільки відповідач вчасно взяті на
себе зобов'язання не виконував, то
станом на 29.10.2013 року загальна сума
заборгованості по кредиту склала 1 548,74
доларів США, яку просив стягнути з
відповідача та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 23 січня 2014 позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ IFU0AU00020169 від 20.02.2006 року в розмірі 1548,74
доларів США, що згідно курсу НБУ станом
на 29.10.2013 року становить 12 374,43 грн. та
229,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на необґрунтованість
рішення суду першої інстанції,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не враховано, що заборгованості
по наданому ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредиту в нього немає. Для забезпечення
виконання умов договору виступало
заставлене майно, а саме автомобіль,
отриманий за кредитні кошти, який у
квітні 2009 року був переданий ним банку
для реалізації з метою повернення
кредиту та інших платежів. З квітня 2009
року до жовтня 2013 року банк жодних
претензій до нього не заявляв, запевнив
його, що сума від продажу автомобіля є
достатньою для розрахунку за отриманий
кредит, що підтверджується актом
передачі заставного майна. Йому не
відомо, за яку суму реалізовано
передане ним заставне майно і у зв'язку
з чим утворилася заборгованість по
кредиту. Суд допустив порушення вимог
ст. 533 ЦК України, належним чином не
перевірив докази у справі та умови
договору. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

В засідання апеляційного суду
сторони, належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, не
з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі статтею 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі кредитного
договору № IFU0AU00020169 від 20.02.2006 року
ОСОБА_2 надано кредит в сумі 7 941,18
доларів США, терміном до 20.02.2013 року.
Оскільки ОСОБА_2 вчасно взяті на себе
зобов'язання не виконував, то станом на
29.10.2013 року загальна сума
заборгованості по кредиту склала 1 548,74
доларів США, з яких: 603,18 доларів США -
заборгованість по кредиту; 469,65 доларів
США - заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 475,91 доларів США
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
а ОСОБА_2 порушив взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, що
є підставою для задоволення позову.

Висновок суду про стягнення з
відповідача заборгованості по сплаті
кредиту, заборгованості по сплаті
відсотків зроблений з урахуванням
встановлених фактичних обставин
справи та наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 надано кредит у сумі 7 973
доларів США для купівлі автомобіля.
Сторони досягли згоди та уклали
кредитний договір, в якому передбачили
порядок надання кредиту, його
повернення та сплату процентів за його
користування, комісії та пені в разі
порушення зобов'язань.

Відповідач добровільно, на прозорих
для себе умовах уклав з позивачем
типовий кредитний договір, погодившись
на його умови в повному обсязі, про що
свідчить його підпис на зазначеному
договорі.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Кошти від реалізації автомобіля
були зараховані на погашення кредиту,
однак погашенням за рахунок цих коштів
частини боргу кредитні відносини між
сторонами не припинились через неповне
виконання боржником свого зобов'язання
за кредитним договором, тому колегія
суддів відхиляє доводи апеляційної
скарги про те, що сума від продажу
автомобіля є достатньою для розрахунку
за отриманий кредит.

Розмір заборгованості ОСОБА_2 в
сумі 603,18 доларів США за кредитом, 469,65
доларів США по процентам за
користування кредитом, всього 1 072
долари 83 центи США, що по курсу НБУ
станом на 29.10.2013 року складає 8 575 грн. 13
коп., судом першої інстанції визначено
правильно у відповідності до наданих
доказів.

Однак, визначаючи суму пені на
користь позивача в розмірі 475,91 доларів
США, суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права.

Сплата неустойки є правовим
наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (пені,
штрафу) застосовується позовна
давність в один рік.

Таким чином, стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Суд не врахував, що пеня може бути
обрахована за останній рік невиконання
основного зобов'язання, в межах строку
позовної давності за основним
зобов'язанням.

Крім того, згідно п. п. 4.1, 4.2
кредитного договору № IFU0AU00020169 від
20.02.2006 року сплата пені здійснюється у
гривні, а у випадку, якщо кредит
видається в іноземній валюті, пеня
сплачується в гривневому еквіваленті
по курсу НБУ на день сплати.

Як видно з розрахунку
заборгованості за цим кредитним
договором, розмір пені за останні 12
місяців перед зверненням банку до суду
становить 126 доларів 41 цент США.

Враховуючи наведене та беручи до
уваги офіційний курс НБУ станом на
29.10.2013 року, розмір пені за останній рік
невиконання основного зобов'язання
становить 1 010 грн. 39 коп.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України цих обставин не з'ясував,
усупереч вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України
узяв до уваги розрахунок банку про
нарахування пені, який перевищує один
рік, стягнувши суму пені в іноземній
валюті.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Оскільки неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права призвело до
неправильного вирішення справи в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача пені, то
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
судове рішення підлягає частковому
скасуванню та ухваленню нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 23 січня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ IFU0AU00020169 від 20.02.2006 року станом на
29.10.2013 року в розмірі: 603,18 доларів США
заборгованості за кредитом, 469,65
доларів США заборгованості по
процентам за користування кредитом,
всього 1 072 долари 83 центи США, що по
курсу НБУ станом на 29.10.2013 року складає 8
575 грн. 13 коп., та 1 010 грн. 39 коп. пені, а
також 229 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на ухвалу може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.