Справа № 136/1248/13-ц Провадження №
22-ц/772/99/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кривенко Д. Т.Категорія:
37Доповідач: Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі : головуючого -
судді ІванюкаМ.В, суддів КамзаловаВ.В.
та ПанасюкаО.С, при секретарі
РуденкоО.М, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Липовецького районного суду від 15
листопада 2013р. у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в суд з позовом до їх сестри
ОСОБА_6 про визнання за кожним в порядку
спадкування за законом права власності
на 1 / 4 частину будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1. Зазначили, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх матір ОСОБА_7,
якій, на їх думку, вказаний будинок
належав по праву власності. Незважаючи
на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 своєчасно
подали до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, постановами
нотаріуса їм відмовлено у видачі
свідоцтв про право на спадщину у
зв'язку з ненаданням відповідних
правовстановлюючих документів на
будинок ( а.с. 74-77).

Рішенням Липовецького районного
суду від 15 листопада 2013р. ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у задоволенні вказаного
позову було відмовлено.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїй
апеляційній скарзі просять дане
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Вважають, що відмовляючи їм у
позові, суд першої інстанції належним
чином не з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
процесуального права і невірно
застосував норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3, яка при цьому представляє
інтереси ОСОБА_5, а також ОСОБА_4 та
адвокат ОСОБА_8. підтримали апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 просять
відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну.

Вислухавши зазначених осіб,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав :

В обґрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зазначали, що на спірний будинок
розповсюджувався правовий режим
колгоспного двору і що на момент смерті
матері вони залишалися його членами, а
тому є співвласниками будинку.
Відповідачка ж ОСОБА_6 згідно наявної
довідки в листопаді 1998р. на підставі
власної заяви вибула в інший двір.

Відмовляючи позивачам у
задоволенні їх вимог, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
у даному випадку сторонами не втрачена
можливість одержання в нотаріальній
конторі свідоцтв про право на спадщину.
Адже згідно п.62 діючої на той час
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР № 45/ 5 від 31
жовтня 1975р, п.45 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженої наказом Міністра юстиції
Української РСР № 1 / 5 від 19 січня 1976р.
підтвердженням належності жилого
будинку може служити відповідна
довідка виконавчого комітету
сільської Ради депутатів трудящих, у
якій, крім підтвердження належності
жилого будинку (частини будинку)
відчужувачу на підставі запису в
погосподарській книзі, повинно бути
також зазначено : дані про склад
будинку; розмір загальної площі і
розмір земельної ділянки. Тобто, в разі,
якщо до 15.04.1991р. на спірний будинок
розповсюджувався правовий режим
колгоспного двору, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі був запис у
погосподарських книгах, ведення яких
на той час передбачалося наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим.

Тобто, за умови, якщо на спірний
будинок розповсюджувався правовий
режим колгоспного двору,
підтвердженням його належності певній
особі є запис у погосподарських книгах,
ведення яких на той час передбачалося
чинними наказами Центрального
статистичного управління СРСР і було
обов'язковим. З матеріалів справи
вбачається, що сторони не пред'являли
нотаріусу відповідні дані з
погосподарських книг. Тому колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що їм ніщо не
перешкоджає пред'явити ці дані до
нотаріальної контори. А за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розгляду не
підлягають. На це ж звертав увагу Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у своїй
ухвалі від 12.09.2012р, постановленій в
справі у спорі про цей же предмет, у
якій ухвалою Липовецького районного
суду від 21 червня 2013р. первісно
заявлений позов було залишено без
розгляду ( а.с. 70, 71).

Доводи апеляційної скарги
містять констатацію фактів, які не
тільки не мають правового значення для
вирішення справи, але й суперечать
заявленим позовним вимогам.

Так, зокрема, у позовній заяві йдеться
про вибуття відповідачки з колгоспного
двору в 1998 році. Однак у даному випадку
правове значення може мати лише те, хто
з членів двору не втратив право на свою
частку станом на 15.04.1991р (на момент
набрання чинності Законом України «Про
власність»). При цьому згідно з
випискою з погосподарської книги за
1991-1995р.р. членами господарства були
ОСОБА_10 та ОСОБА_6, яка у цей період ( з 1991
по 1995р.р) з господарства вибула, дата
вибуття відсутня (а.с. 47). Однак з огляду
належного відповідачці паспорта та
погосподарської книги вбачається, що
вона з 1978 року місце своєї прописки
(реєстрації) не змінювала, дані про її
вибуття з господарства відсутні. У
зв'язку з цим у колегії суддів виникає
сумнів з приводу достовірності
наведених позивачами даних про вибуття
відповідачки з господарства. Також
слід звернути увагу на те, що ОСОБА_5
заяву до нотаріальної контори не
подавала, однак ставить питання про
визнання за нею права власності на 1 / 4
частину будинку. ОСОБА_3, яка
представляє її інтереси, пояснювала, що
ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом
фактичного управління спадковим
майном, так як залишалася членом двору.
Однак таке твердження не узгоджується
з зазначеною вище випискою з
погосподарської книги на а.с.47 за
період 1991-1995р.р.

При цьому апелянти посилаються на
численні правові норми безвідносно до
конкретних обставин даної справи,
однак зазначені висновки суду першої
інстанції ними не спростовуються.

Таким чином, норми матеріального
і процесуального права судом
застосовані правильно.

За таких обставин підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення не вбачається.

На підставі наведеного і
керуючись ст.ст. 303, 304, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,
--

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду
від 15 листопада 2013р. у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :