У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Запорізького
міжрайонного екологічного прокурора в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Енергодарської міської ради, ОСОБА_4
про визнання незаконним та скасування
рішення Енергодарської міської ради,
визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним та повернення земельної
ділянки за касаційною скаргою Першого
заступника Дніпровського екологічного
прокурора на рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
31 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 22 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до суду з указаним позовом в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство» (далі -
ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство»), Запорізького обласного
управління лісового та мисливського
господарства, посилаючись на те, що
рішенням Енергодарської міської ради
від 16 червня 2010 року затверджено
громадській організації
садово-городницьке товариство «Волна»
(далі - СГТ «Волна») проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення садівництва площею
3,71 га, вилучено цю ділянку із земель СГТ
«Волна» та затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки членам СГТ
«Волна». Також передано земельну
ділянку площею 0,0923 га (АДРЕСА_1)
передано у власність ОСОБА_4 для
ведення садівництва. Зазначав, що
спірна земельна ділянка належить до
земель лісогосподарського призначення
та знаходиться в постійному
користуванні ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство». Крім того, спірна
земельна ділянка входить до складу
земель ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір» і
належить до земель
природно-заповідного фонду. Таким
чином, передача земельної ділянки
здійснена всупереч вимогам Земельного
та Лісового кодексів України, що є
підставою для визнання рішення № 249
Енергодарської міської ради від 16
червня 2010 року у частині надання у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки для ведення садівництва
незаконним та його скасування.
Оскільки державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
виданий на підставі незаконного
рішення, вказаний державний акт також
підлягає визнанню недійсним, а спірна
ділянка повернута до державної
власності і передана в користування ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство». Уточнивши позовні
вимоги, прокурор просив визнати
незаконним та скасувати рішення
Енергодарської міської ради від 16
червня 2010 року № 249 в частині надання у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,0923 га, що розташований
у АДРЕСА_1, для ведення садівництва,
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 934814, виданий
ОСОБА_4, зареєстрований Державним
земельним кадастром 15
липня 2010 року, скасувати в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі запис № 18
від 15 липня 2010 року, повернути земельну
ділянку площею 0,0923 га, що розташована в
адміністративних межах м. Енергодара у
державну власність, а саме постійному
користувачу ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 31 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 22 жовтня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог прокурора відмовлено.

У касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що ліквідація Кам'янсько-
Дніпровської лісомеліоративної
станції і подальше правонаступництво
Кам'янсько-Дніпровським лісовим
господарством її прав, а згодом
правонаступництво ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» є юридичним фактом
припинення права постійного
користування земельною ділянкою.
Земельним кодексом України не
передбачено такої підстави для
виникнення права користування
земельною ділянкою, як його перехід від
правопопередника.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Верховної Ради України
№ 157/96-ВР від 5 травня 1996 року були
затверджені межі м. Енергодар
Запорізької області загальною площею
6350,1 га. Відповідно до акту про передачу
та прийом земель від 28 вересня 2001 року
із загальних земель
Кам'янсько-Дніпровського району
передано до м. Енергодар 5930 га, в тому
числі землі Кам'янсько-Дніпровського
держлісгоспу - 2147 га, але
інвентаризація земель м.
Енергодара не проведена.

Також з матеріалів справи вбачається,
що у 1971 році згідно з наказом № 116 по
Запорізькому обласному управлінню
лісового господарства було
організовано Кам'янсько-Дніпровську
лісомеліоративну станцію, яка була
ліквідована 1 грудня 1991 року, що
підтверджується наказом Міністерства
лісового господарства УРСР від 31
жовтня 1991 року за № 133 та наказом по
Кам'янсько-Дніпровському лісовому
господарству від 26 грудня 1991 року за №
99, натомість створено
Кам'янсько-Дніпровське державне лісове
господарство, яке у 2005 році
перейменовано у державне підприємство
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Судами встановлено, що рішенням 41
(позачергової) сесії 5 скликання
Енергодарської міської ради № 249 від 16
червня 2010 року затверджено громадській
організації садово-городницьке
товариство «Волна» (далі - СГТ «Волна»)
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для ведення
садівництва площею 3,71 га, вилучено цю
земельну ділянку з земель СГТ «Волна»
та затверджено технічну документацію
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки членам СГТ «Волна».
Вказаним рішенням земельну ділянку
площею 0,09323 га передано у власність
члену СГТ «Волна» ОСОБА_4 для
ведення садівництва. На підставі цього
рішення ОСОБА_4 отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 934814, зареєстрований 15 липня
2010 року Державним земельним кадастром.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
вважали, що земельні відносини
підлягають правовому регулюванню
земельним законодавством і перехід до
правонаступника майнових прав і
обов'язків реформованого
(ліквідованого) підприємства, установи
чи організації не породжує
автоматичного переходу до нього права
користування земельною ділянкою,
відведеною попередникові
(п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗК України в редакції 1991
року). Законодавство, що регулює
земельні відносини, не містить норм,
відповідно до яких набуття права
користування земельною ділянкою
здійснюється у зв'язку з
правонаступництвом. ЗК України не
передбачає жодних виняткових підстав
для набуття прав а земельними
ділянками правонаступниками колишніх
землекористувачів.

Суди вважали, що спірна земельна
ділянка розташована на території
Енергодарської міської ради в межах м.
Енергодара Запорізької області та не
відноситься до земель ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Проте такі висновки судів є
передчасними, оскільки відповідно до
листа відділу Держкомзему у м.
Енергодарі Запорізької області від 29
квітня 2009 року № 294 щодо розгляду
проекту землеустрою земельна ділянка
СГТ «Волна» (за рахунок якої надана і
земельна ділянка ОСОБА_4) згідно з
матеріалами лісогосподарського устрою
знаходиться в постійному користуванні
ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» та відноситься до земель
лісогосподарського призначення.

Також наведене підтверджується листом
Запорізького обласного управління
лісового та мисливського господарства
від 24 липня 2012 року № 01-08/898, яким на
підставі планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування
зазначено, що земельна ділянка площею
3,71 га СГТ «Волна» входить до складу
лісового фонду та знаходиться в
кварталі 3 Іванівського лісництва ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» та є земельною ділянкою
лісового фонду.

Зазначене підтверджується й
відповіддю Головного управління
Держкомзему у Запорізькій області від
19 грудня 2011 року № 08-02-12/6601.

Також матеріалами справи
підтверджується й віднесення спірної
земельної ділянки до складу земель
ландшафтного заказника місцевого
значення «Іванівський бір», створеного
рішенням Запорізької обласної ради № 10
від 27 листопада 1998 року.

Так, відповідно до охоронного
зобов'язання від 21 лютого 2011 року № 430
межі ландшафтного заказника
«Іванівський бір» накладаються, у тому
числі, на землі кварталу 3 Іванівського
лісництва ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство».

Зазначені докази свідчать про те, що
передача земельної ділянки
СГТ «Волна» здійснена за рахунок
саме земель вказаного кварталу.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі під
об'єктами природно-заповідного фонду,
лісогосподарського призначення та
водного фонду не підлягають передачі у
приватну власність.

Згідно ст. 57 ЛК України зміна цільового
призначення земельних лісових ділянок
з метою їх використання в цілях, не
пов'язаних з веденням лісового
господарства, провадиться органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування. Зміна
цільового призначення лісових ділянко
здійснюється за погодженням з
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та охорони
навколишнього природного середовища.

Проте у порушення вказаних норм
законодавства відповідного погодження
Запорізьке обласне управління
лісового та мисливського господарства
не надавало.

Відповідно до ст. 150 ЗК України землі
природно-заповідного фону відносяться
до особливо-цінних земель та можуть
вилучатися (викуплятися) для
будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередачі та зв'язку,
трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів, геодезичних
пунктів, житла, об'єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових і газових свердловин та
виробничих споруд. Пов'язаних з їх
експлуатацією, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджується Верховної Радою
України.

Тобто, законодавством не передбачено
можливість передачі особливо-цінних
земель природно-заповідного фонду для
садівництва.

При цьому відповідно до вимог ст. ст. 1, 9
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок, в
тому числі лісогосподарського
природоохоронного призначення та
водного фонду є об'єктами обов'язкової
державної експертизи.

Проте, як засвідчила перевірка проект
землеустрою державну експертизу
землевпорядної документації не
пройшов.

Правова позиція щодо обов'язковості
проведення державної землевпорядної
експертизи викладена в постанові
Верховного Суду України від 22 травня
2013 року № 3-11цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Також не можна погодитись з висновком
судів про те, що ліквідація
Кам'янсько-Дніпровської
лісомеліоративної станції і
подальшого правонаступництва ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» є юридичним фактом
припинення права постійного
користування земельною ділянкою. Крім
того, у ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство» відсутні
документи, що посвідчують право
користування спірною ділянкою, а тому
оскаржуваним рішенням Енергодарської
міської ради від 16 червня 2010 року
№ 249 ні інтереси держави, ні
інтереси ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство» не порушені.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 ГК України у разі
перетворення даного суб'єкта
господарювання в інший до
новоутвореного об'єкта господарювання
переходять усі майнові права і
обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання.

Тобто, законодавство передбачає
автоматичний і безумовний перехід при
перетворенні прав і обов'язків
правонаступника, тобто до ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Однак суди всупереч вимогам ст. ст. 212,
213, 315 ЦПК України наданим доказам та
зазначеним нормам законодавства
належної оцінки не дали, обмежившись
посиланням на відсутність у ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» державного акту на
вказану земельну ділянку.

Такі висновку суперечать п. 5
Прикінцевих положень Лісового кодексу
України, згідно якого до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

При цьому в матеріалах справи
наявні копії планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування та
висновки контролюючих органів, згідно
з якими спірна земельна ділянка
належить до земель лісогосподарського
призначення і віднесена до земель ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Тобто, відсутність у
лісогосподарського підприємства акту
на право постійного користування
землею жодним чином не спростовує факт
віднесення спірної земельної ділянки
до земель лісогосподарського
призначення, природно-заповідного та
водного фонду.

Суди на вищезазначене уваги не
звернули та усупереч зазначеним нормам
законодавства прийшли до передчасного
висновку про те, що прокурором не
надано доказів на підтвердження
неправомірності рішення
Енергодарської міської ради від 16
червня 2010 року в частині надання у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки для ведення садівництва.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення відповідно до
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Першого заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 31 травня
2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 22 жовтня
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко