Дата документу 03.03.2014
Справа № 501/2777/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Іллічівський міський
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

при секретарі - Ковтонюк Г.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Іллічівського
міського суду Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа -
приватний нотаріус Іллічівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6)
про визнання заповіту недійсним,
визнання майна спільним сумісним
майном подружжя, визнання права
власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їхній батько - ОСОБА_7, після смерті
якого залишилось спадкове майно, а
саме: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельна ділянка за цією ж адресою;
автомобілі «Chevrolet Aveo», державний
номерний знак НОМЕР_1, «Chevrolet Aveo»,
державний номерний знак НОМЕР_2, «Peugeot
Boxer», державний номерний знак НОМЕР_3,
«Ford Sierra», державний номерний знак
НОМЕР_4; курінь НОМЕР_5 на причалі НОМЕР_6
громадської організації «Рибаків -
аматорів Таїровської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області; торгові контейнери НОМЕР_7,
НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 на ринку «Южний»
по вул.Академіка Корольова, 43 у м.Одесі.

Позивачі вказують, що 17 листопада 2009
року ОСОБА_7, перебуваючи в стані
психічного розладу, склав заповіт на
користь своєї дружини - ОСОБА_5

Уточнивши позовні вимоги, позивачі
просили суд на підставі ст.ст.203, 215, 225 ЦК
України визнати заповіт ОСОБА_7 від 17
листопада 2009 року недійсним; визнати
майно, набуте в період шлюбу ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, спільним майном подружжя та
поділити його; автомобілі залишити
ОСОБА_5 і стягнути з неї на їхню користь
компенсацію вартості частки в
спадковому майні за законом; визнати
квартиру АДРЕСА_2 спільним майном
подружжя та поділити її.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 31 травня 2012 року
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано недійсним заповіт
ОСОБА_7 від 17 листопада 2009 року. Визнано
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_7 та ОСОБА_5: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1;
автомобілі «Chevrolet Aveo», державний
номерний знак НОМЕР_1, «Chevrolet Aveo»,
державний номерний знак НОМЕР_2, «Peugeot
Boxer», державний номерний знак НОМЕР_3,
«Ford Sierra», державний номерний знак
НОМЕР_4. Визнано право власності в
порядку спадкування за законом ОСОБА_5
на 2/3 частки, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/6
частці за кожним, житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано право власності на автомобілі
«Chevrolet Aveo», державний номерний «Chevrolet
Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1,
«Chevrolet Aveo», державний номерний знак
НОМЕР_2, «Peugeot Boxer», державний номерний
знак НОМЕР_3, «Ford Sierra», державний
номерний знак НОМЕР_4. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 34 634 грн 17
коп. кожному в рахунок компенсації за
спадкове майно. У решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 5 грудня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2013 року
касацій скаргу ОСОБА_1 задоволено,
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 31 травня 2012 року
та рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 грудня 2012 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

22 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
початку розгляду справи по суті надали
до суду заяву в порядку ст.31 ЦПК
України, згідно якої просили суд на
підставі ст.ст.207, 215, 1257 ЦК України, п.16,
157 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 від 17
листопада 2009 року, посвідчений
приватним нотаріусом Іллічівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за №3278;
визнати спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,066 га,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
автомобілі CHEVROLET AVEO державний номерний
знак НОМЕР_1, CHEVROLET AVEO державний
номерний знак НОМЕР_2, PEUGEOT BOXER державний
номерний знак НОМЕР_3, FORD SIERRA державний
номерний знак НОМЕР_4; визнати право
власності в порядку спадкування за
законом ОСОБА_5 на 2/3 частки, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 по 1/6 частки за кожним на
спадкове майно.

05 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
надали до суду заяву про збільшення
розміру позовних вимог та просили суд
крім іншого визнати недійсними
свідоцтва про право на спадщину
заповітом, видані приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 від 29.05.2013 року,
зареєстроване у спадковому реєстрі за
номером 54541083, від 16.05.2013 року,
зареєстроване у спадковому реєстрі за
номером 54479096, від 16.05.2013 року,
зареєстроване у спадковому реєстрі за
номером 54478207.

В судовому засіданні позивачі та
представник позивача ОСОБА_2
підтримали позов з врахуванням
уточнень, просили позов задовольнити в
повному обсязі. У подальшому позивачка
ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд
справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3
заперечив проти задоволення позову в
повному обсязі, надав до суду письмові
пояснення проти позову, мотивуючи тим,
що позов безпідставний та заповіт
ОСОБА_7 від 17 листопада 2009 року
складений у відповідності до вимог
чинного законодавства України та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Третя особа приватний нотаріус
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 була належним чином
повідомлена про день і час судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася та надала до суду заяву про
розгляд справи без її участі. В
судовому засіданні від 22.01.2014 року
ОСОБА_6 заперечила проти задоволення
позову, стверджуючи, що оспорюваний
заповіт відповідав волі заповідача та
посвідчення заповіту було здійснено
відповідно до вимог законодавства
України.

Заслухавши присутніх сторін по справі,
вивчивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7
з 18 грудня 1998 року перебували в шлюбі по
час смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1,
а.с.8,63).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_7 (т.1,
а.с.8,63), відповідачка - дружиною
померлого (т.1, а.с.19,21,22,63).

Після смерті ОСОБА_7 залишилося
наступне майно:

- житловий будинок АДРЕСА_1 придбаний
ОСОБА_7 у ОСОБА_9 за договором
купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, де
за домовою книгою зареєстровані
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_1 з сином - ОСОБА_10
(т.1, а.с.12-13,14,15), земельна ділянка за
вказаною адресою належить ОСОБА_9 (т.2,
а.с.220);

- курінь в громадській організації
«Рибаки-аматори»причалу НОМЕР_6 «Сухий
лиман», який за наказом цієї
організації від 22 липня 2003 року
оформлено на відповідачку ОСОБА_5 (т.1,
а.с.68);

- квартира АДРЕСА_2, яка зареєстрована
за відповідачкою на підставі договору
довічного утримання від 08 вересня 2004
року укладеного з ОСОБА_11 (т.2, а.с.87,208);

- автомобілі: CHEVROLET AVEO державний
номерний знак НОМЕР_1, CHEVROLET AVEO
державний номерний знак НОМЕР_2, PEUGEOT BOXER
державний номерний знак НОМЕР_3, FORD SIERRA
державний номерний знак НОМЕР_4 (т.2,
а.с.2-6; т.3 а.с.288).

За договорами від 01 січня 2009 року, 01
січня 2010 року, укладеними між
суб'єктами підприємницької діяльності
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з ОСОБА_5,
останній надано в користування на
ринку «Південному»у м.Одесі торгові
місця - контейнери НОМЕР_7, НОМЕР_8,
НОМЕР_9, НОМЕР_10 (т.1, а.с.24-27,69).

За заповітом від 17 листопада 2009 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованому в
реєстрі за №3278, ОСОБА_7 заповідав все
своє майно ОСОБА_5 Текст заповіту у
зв'язку з хворобою заповідача
підписано не ним особисто, а свідками:
ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т.1, а.с.17).

За довіреністю від 17 листопада 2009 року
посвідченим приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу, ОСОБА_6, зареєстрованому в
реєстрі за №3274, ОСОБА_7 уповноважив
ОСОБА_15 подарувати спірний будинок та
земельну ділянку на якій він
розташований ОСОБА_5 Текст довіреності,
у зв'язку з хворобою заповідача,
підписано не ним особисто, а свідком:
ОСОБА_16 (т.1, а.с.64).

Згідно карти виїзду швидкої медичної
допомоги від 09 листопада 2009 року №8 та
довідки завідуючої відділення швидкої
невідкладної медичної допомоги
Іллічівської басейнової лікарні на
водному транспорті Сильченко О.Г. у
ОСОБА_7 зафіксовано повторний інсульт,
правостороння геміплегія (т.1, а.с.10, 59).

Згідно карти виїзду швидкої медичної
допомоги від 13 грудня 2009 року №12 у
ОСОБА_7 о 9.15 годин зафіксовано
«агональний стан», стан здоров'я
погіршився у вечері 12 грудня (т.1, а.с.60).

За лікарським свідоцтвом про смерть
від 14 грудня 2009 року №92 причиною смерті
ОСОБА_7 є хронічна серцево-судинна
недостатність, дифузний кардіосклероз,
гіпертонічна хвороба (т.1, а.с.44).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1257 ЦК України, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно.
Згідно з частиною 2 цієї статті
нотаріус на прохання особи може
власноручно записати заповіт з її слів.
У цьому випадку заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним. Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках.

Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України, якщо
особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу.

Згідно ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична
особа у зв'язку з хворобою або фізичною
вадою не може підписатися власноручно,
за її дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

При цьому, суд враховує, що відповідно
до п.157 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року №
20/5, яка була чинною на момент укладення
заповіту (далі - Інструкція) заповіт має
бути складений у письмовій формі, із
зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем. Нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.
Нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним, про що зазначається
ним перед його підписом. Якщо заповідач
унаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою за
правилами, викладеними в пункті 16 цієї
Інструкції. Фізична особа, на користь
якої заповідається майно, не вправі
підписувати заповіт за заповідача.

У п.16 Інструкції передбачено, якщо
фізична особа внаслідок фізичної вади
або хвороби не може власноручно
підписати документ, то за її дорученням
у її присутності та в присутності
нотаріуса цей документ може підписати
інша особа. Про причини, з яких фізична
особа, яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, не могла підписати
документ, зазначається у
посвідчувальному написі. Правочин за
особу, яка не може підписати його, не
може підписувати особа, на користь або
за участю якої його посвідчено.

Згідно акту комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи від 25
листопада 2010 року №1126 ОСОБА_7 в момент
укладення заповіту 17 листопада 2009 року
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними, при укладенні
заповіту міг писати та говорити з
врахуванням його фізичного і
психічного стану (т.1, а.с.156-171).

Також, згідно акту судово-медичного
дослідження (обстеження) від 06 грудня
2011 року №365, проведеного на вимогу
військової прокуратури Одеського
гарнізону Південного регіону України в
ході перевірки заяви ОСОБА_1 про
порушення кримінальної справи, у
ОСОБА_7 в період знаходження в
госпіталі в період 03-05 листопада 2011
року мали ознаки наявності розладу
свідомості, сприйняття. Після виписки з
госпіталю стан його був стабільно
важкий, не виключно - з розладом
сприйняття, що впливає на всі функції
психічної діяльності (свідомість,
сприйняття, мислення, пам'ять з
інтелектом, волю з емоціями. Такі зміни
в психічній сфері ОСОБА_7 мали місце і в
момент підписання заповіту. ОСОБА_7 не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними (т.2, а.с.140-149).

Однак, вказані документи не є
безперечними доказами того, що ОСОБА_7
був грамотним та міг писати. Також ці
документи, зважаючи на похилий вік
спадкодавця (на момент підписання
заповіту ОСОБА_7 було 67 років), не
свідчать, що на момент підписання
заповіту ОСОБА_7 внаслідок старості міг
власноручно здійснити відповідні
записи у заповіті. Не свідчать про це і
наявні в матеріалах справи інші
документи та позивачами не надано
доказів можливості заповідача писати
взагалі.

Натомість, державний нотаріус пояснив
суду, що оспорюваний заповіт
відповідав волі заповідача. Коли вона
вперше прийшла додому до ОСОБА_7, то він
повідомив, що не зможе особисто
написати слова та своє прізвище, просив
прочитати заповіт йому вголос та
посвідчити цей заповіт попросив
ОСОБА_15. В подальшому, при посвідченні
заповіту були присутні двоє свідків та
ОСОБА_15, який засвідчував заповіт від
імені ОСОБА_7 На запитання нотаріуса чи
може він особисто підписати заповіт,
заповідач ОСОБА_7 відповів негативно.
Заповіт був прочитаний вголос, ОСОБА_7
його вислухав. При цьому нотаріус
з'ясовував чи відповідає заповіт його
волі.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що при
складанні заповіту, крім неї, були
присутні ще двоє осіб - ОСОБА_16 та
ОСОБА_15, який підписував заповіт
замість ОСОБА_7 на його прохання. Під
час складання заповіту ОСОБА_7 вголос
було зачитано текст заповіту, він йому
був зрозумілий.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона була у
якості свідка при складенні та
підписанні заповіту ОСОБА_7 За
проханням ОСОБА_7 заповіт підписав його
друг ОСОБА_15, оскільки ОСОБА_7 не міг
самостійно підписати заповіт через
слабкість в руках, хоча міг самостійно
пити і їсти. Текст заповіту було
зачитано заповідачу вголос.

Свідки пояснили, що у їхній присутності
нотаріус декілька разів запитував
ОСОБА_7 чи він сам прочитає і підпише
заповіт, на що він відповів ні. Також
нотаріус з'ясовував чи добровільне
його рішення про складення заповіту.

Подібні відомості зазначаються і в
поясненнях свідка ОСОБА_15., який
пояснив, що він з 1956 року був знайомий
із заповідачем, ОСОБА_7 запросив його
підписати заповіт, тому що був слабкий.
При укладенні заповіту були присутні
ще двоє осіб. Нотаріус запитував ОСОБА_7
чи він сам прочитає і підпише заповіт,
на що він відповів ні. Також нотаріус
з'ясовував чи добровільне його рішення
про складення заповіту, на що він
відповів ствердно. ОСОБА_7 сам виявив
бажання, щоб заповіт підписав від його
імені ОСОБА_15, якому він повністю
довіряє.

Свідок ОСОБА_18, сусідка померлого
пояснила, що за проханням померлого
звернулася до нотаріальної контори, де
й той день чергувала нотаріус ОСОБА_6 та
пояснила про необхідність надання
консультації заповідачу ОСОБА_7 Потім 2
рази привозила нотаріуса додому
заповідача, при укладенні заповіту не
була присутня в кімнаті, там були інші
свідки, ОСОБА_7 самостійно
розраховувався з нотаріусом.

Отже, вказані обставини свідчать про
те, що ОСОБА_7 за власною волею вирішив
скласти такий заповіт у присутності
двох свідків, нотаріусом з'ясовувалось
чи не хоче він особисто прочитати та
підписати заповіт, на що заповідач
відповів відказом, даний заповіт було
прочитано вголос і нотаріусом було
з'ясовано чи він відповідає волі
ОСОБА_7, останній самостійно та
добровільно вибрав особу, який
підписав заповіт замість нього.
Жодними матеріалами справи ці
обставини, які мали місце при складанні
заповіту, не спростовуються.

Ні інструкція, ні Закон України «Про
нотаріат», не покладають на нотаріуса
обов'язок з'ясовувати чи є заповідач
грамотним та чи дійсно він може/не може
власноручно прочитати та підписати
заповіт.

В даному випадку державний нотаріус,
враховуючи похилий вік заповідача,
одержавши від нього відомості, що він
не хоче і не може прочитати та
підписати заповіт власноручно, не мав
підстав сумніватися в тому, що це не
відповідає дійсності. При цьому
заповіт було посвідчено при свідках,
був прочитаний вголос і у ньому
зазначено причину підписання заповіту
іншою особою. Тобто процедура
підписання даного заповіту та вимоги
до його форми були повністю дотримані.
Також матеріали справи не містять
жодних доказів того, що при складанні
заповіту воля ОСОБА_7 була якимось
чином спотворена.

З врахуванням наведеного, оцінюючи всі
докази в сукупності, суд приходить до
висновку, що відсутні підстави,
передбачені ст.1257 ЦК України, для
визнання вказаного заповіту недійсним.

Керуючись ст.ст.207, 215, 1257 ЦК України,
ст.ст.212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 (третя особа - приватний
нотаріус Іллічівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6) про
визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 від
17 листопада 2009 року, посвідчений
приватним нотаріусом Іллічівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за №3278;
визнання спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,066 га,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
автомобілі CHEVROLET AVEO державний номерний
знак НОМЕР_1, CHEVROLET AVEO державний
номерний знак НОМЕР_2, PEUGEOT BOXER державний
номерний знак НОМЕР_3, FORD SIERRA державний
номерний знак НОМЕР_4; визнання права
власності в порядку спадкування за
законом ОСОБА_5 на 2/3 частки, ОСОБА_1,
ОСОБА_4 по 1/6 частки за кожним на
спадкове майно - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Іллічівський міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги, яка подається
протягом 10 днів з дня оголошення
рішення, або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області
М.І.Петрюченко