У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Березанської міської ради
Київської області, третя особа -
управління Держземагенства у
Баришівському районі Київської
області, про визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю, визнання
недійсними рішень, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Березанського міського суду Київської
області від 05 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Березанського міського суду Київської
області із позовом до ОСОБА_2,
Березанської міської ради про визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю та про
визнання недійсним рішень.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 03 грудня 1994 року
ОСОБА_3 подарувала йому незакінчений
будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1. 22 вересня 1998 року зазначений
будинок було прийнято в експлуатацію.

Позивач зазначав, що межі земельної
ділянки були встановлені в натурі ще
при попередній власниці
вищезазначеного домоволодіння у 1992
році відповідно до рішення
Березанської міської Ради народних
депутатів рішення від 21 жовтня 1992 року
№ 142, хоча відповідно до запису у
земельно-шнуровій книзі за ОСОБА_4, яка
проживала за адресою: АДРЕСА_1
зазначено 0,25 га. При підготовці
технічної документації на одержання
державного акту на земельну ділянку
виявилося, що частина землі, а саме 0,02
га, якою він користувався,
приватизована суміжним
землекористувачем - ОСОБА_5, який меж з
ним не погоджував.

Оскільки Державним актом на право
приватної власності на землю від 03
липня 2000 року № 1066 площею 0,08 га по
АДРЕСА_1, виданого на ОСОБА_5 порушено
його права на користування землею,
просив суд визнати зазначений
державний акт недійсним.

Після уточнення позовних вимог просив
суд визнати незаконним та недійсним
рішення виконкому Березанської
міської ради № 394 від 14 грудня 1999 року в
частині передачі ОСОБА_5 у власність
для обслуговування житлового будинку
0,10 га та 0,05 га для особистого
підсобного господарства по АДРЕСА_2;
визнати незаконним та недійсним пункт 1
Додатку № 4 до рішення Березанської
міської ради від 20 березня 2012 року №
182-17-6 щодо внесення змін у рішення
міської ради № 152-15-6 від 30 грудня 2011
року «Про передачу у приватну
власність земельних ділянок
громадянам», внаслідок яких була
викладена у новій редакції ч. 15 «Списку
громадян, яким затверджено технічні
документації та надані земельні
ділянки у приватну власність»;
зобов'язати відповідача повернути у
користування позивача земельну
ділянку площею 0,0136 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Березанського міського суду
Київської області від 05 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування вищезазначених
судових рішень судів попередніх
інстанцій з ухваленням нового рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування судових рішень судів першої
та апеляційної інстанцій відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з недоведеності позивачем
фактів порушень під час виділення
земельної ділянки ОСОБА_5, накладання
чи інших порушень користування
земельними ділянками, належними ОСОБА_5
та ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
порушено норми процесуального права,
або неправильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки судами попередніх інстанцій
не було допущено неправильного
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березанського міського суду
Київської області від 05 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова В.О.
Кузнєцов М.І. Наумчук