Справа № 459/5628/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2561/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю
представника відповідача Кошевого А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області та ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди завданої професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом,-

встановила:

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся з позовом в суд до
відповідача відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді (надалі
ВВДФССНВВ в м. Червонограді), з
врахуванням доповнень до позовної
заяви просив стягнути з відповідача 50000
грн. відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням та
трудовим каліцтвом (а.с. 1-4, 45).

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що з 14.02.1983 року по 27.12.2003 року
він працював на шахтах ДП
«Львіввугілля» з повним робочим днем
під землею. У зв'язку з тривалою роботою
в особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатися за медичною
допомогою. Висновком МСЕК від 29.04.2004
року йому вперше встановлено 55 % втрати
професійної працездатності.
Ушкодженням здоров'я йому заподіяно
моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 50
000 грн. та просить стягнути з
відповідача на його користь.

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду від
12.02.2014 року позов задоволено частково,
стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 13000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
завданої професійним захворюванням та
трудовим каліцтвом.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді та позивач ОСОБА_3

Представник ВВДФССНВВ в м.
Червонограді в апеляційній скарзі
зазначає, що оскаржуване рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що позивач не надав суду
жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров»я на виробництві, а також
документів, які б підтверджували
стрес-депресію, які зазнав позивач
внаслідок моральних страждань у
результаті отриманого ушкодження
здоров"я.

Суд не взяв до уваги те, що позивач знав
при прийомі на роботу про шкідливі та
небезпечні умови праці на підприємстві
та про наслідки, які тягне за собою
робота в даних умовах.

Звертає увагу на те, що Фонд здійснює
щомісячні страхові виплати позивачу, а
також йому було виплачено разові
виплати у зв'язку із встановленням
вперше стійкої втрати працездатності.

Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду від
12.02.2014 року та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити повністю.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_3
зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
обов"язковість відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання, проте не
згідний з розміром моральної шкоди,
який визначено судом.

Стверджує, що у зв'язку з тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці, в нього погіршився стан
здоров'я, внаслідок чого він
неодноразово був змушений звертатися
за медичною допомогою. Через поганий
стан здоров'я 27.12.2003 року звільнений з
роботи.

Внаслідок отриманого професійного
захворювання втратив працездатність
на 55%, йому завдано великої моральної
шкоди у вигляді фізичних та душевних
страждань, які виражаються в тому, що
він втратив працездатність, став
інвалідом, йому важко займатися
домашніми справами, що потребують
навіть невеликих фізичних зусиль,
змушений докладати значних зусиль для
організації життя, перестав бути
повноцінною людиною.

Вважає, що розмір моральної шкоди
визначений судом без врахування
роз»яснень, викладених у Постанові
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зі змінами та
доповненнями, відповідно до яких
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин.

Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду від 12
лютого 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача на
підтримання доводів власної
апеляційної скарги та на заперечення
доводів апеляційної скарги позивача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню виходячи
з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить висновку, що
дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що згідно довідки обласної МСЕК №
3 серії ЛВА-2 № 008545, позивачу 29.04.2004 року
вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 55% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом.

У зв"язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 55%, відтак
позбавлений можливості повною мірою
реалізувати своє право на працю,
постійно відчуває фізичні страждання,
неодноразово перебував на лікуванні.
Фактичні обставини справи та правові
положення свідчили про доведеність
факту спричинення моральної шкоди
позивачу, тому ОСОБА_3 на думку суду
першої інстанції, має право на
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки на день встановлення МСЕК
позивачеві 55% втрати професійної
працездатності у зв"язку із
професійним захворюванням обов"язок з
відшкодування моральної шкоди
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді,
тому суд частково задовольнив позовні
вимоги, визначивши розмір
відшкодування моральної шкоди в сумі
13000 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом встановлено, що за період 1983-2003
років позивач працював на шахтах ДП
«Львіввугілля", в шкідливих умовах
праці. За час виконання своїх
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається з наданих
позивачем виписок з історії хвороби.

Звільнився позивач з роботи по стану
здоров»я 27.12.2003 р. на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України, згідно із наказом № 108-к
від 29.12.2003 р. (а.с. 7-8 копія трудової
книжки).

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва у
позивача ОСОБА_3 виникло 29.04.2004 року,
коли висновком МСЕК йому вперше
встановлено 55% втрати професійної
працездатності (а.с. 17).

На цей час діяли, як ч. 3 ст. 34 Закону
України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», так і ст. 9 Закону
України «Про охорону праці», згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону № 1105-ХІV.

Згідно із п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Таким чином, на підставі аналізу
наявних у справі доказів суд прийшов до
вірного висновку, що відшкодувати
моральну шкоду позивачу ОСОБА_3 повинно
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Покликання представника апелянта
ВВДФССНВВ в м. Червонограді на
відсутність доказів заподіяння
позивачу саме моральної шкоди є
безпідставними, оскільки ушкодження
здоров'я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності, власне спричиняють
йому моральні та фізичні страждання
(рішення Конституційного суду України
від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004 р.).

Крім цього, безпідставним є твердження
представника відповідача про те, що
Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року п.
3 розділу ХІ ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» доповнено абзацом, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року, оскільки
вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року № 5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Колегія суддів приходить висновку, що
враховуючи наявні у справі медичні
документи, а саме акт розслідування
професійного хронічного захворювання,
копії висновків МСЕК, витяг з медичної
амбулаторної картки хворого,
повідомлення про хронічне професійне
захворювання, сума відшкодування
моральної шкоди 13 000 грн., яка визначена
судом першої інстанції, є адекватною
компенсацією страждань, що їх зазнав
ОСОБА_3 у зв'язку з професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом.

З наведених підстав, апеляційні скарги
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді та
позивача ОСОБА_3 підлягають відхиленню.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин