АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», в особі філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просив стягнути солідарно з останніх
на його користь борг за договором
позики від 02.06.2006 року в розмірі 5 000 000
грн. та відсотки за цим договором в
розмірі 1 500 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що
02.06.2006 між ним та відповідачами в
простій письмовій формі було укладено
договір позики грошових коштів, за
умовами якого відповідачі отримали від
нього 5 000 000 грн. та зобов'язались
солідарно повернути борг у строк не
пізніше одного року з моменту введення
в експлуатацію індивідуального
житлового будинку, побудованого на
земельній ділянці, яка розташова за
адресою: АДРЕСА_1 та сплатити проценти
за користування грошовими коштами у
розмірі 5 % річних, що складає 1 500 000 грн.
30.10.2009 року індивідуальний
двоповерховий житловий будинок
загальною площею 926,7 кв.м., житловою
площею 243,6 кв.м. був побудований, проте
відповідачі борг не повернули
посилаючись на відсутність грошових
коштів.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 13.12.2012 року позов
задоволено. В рахунок погашення боргу
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором
позики грошових коштів від 02.06.2006 року
та відсотків за ним, визнано за ОСОБА_1
право власності на земельну ділянку
площею 0,1007 га, кадастровий номер
№:72:432:0052, що розташована на вул.
АДРЕСА_1 та 100 % площі індивідуального
двоповерхового житлового будинку
загальною площею 926,7 кв.м, житловою
площею 243,6 кв.м, розташованого на цій
земельній ділянці.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/506/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Чех
н.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даним рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», в особі філії «Центральне
регіональне управління» ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду в частині визнання за
ОСОБА_1 права власності на 1/5 частини
земельної ділянки загальною площею 0,1007
га, кадастровий номер №:72:432:0052, що
розташована на вул. АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 та 3/5 частини цієї
земельної ділянки, що належить ОСОБА_3
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. А саме, предметом
договору позики були грошові кошти та
чинне законодавство не передбачає
передачі нерухомого майна в рахунок
погашення боргу за рішенням суду. Крім
того, за рішенням суду з ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 стягнуто солідарно
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 3 749 420,18 грн. та при виконанні
цього рішення на вищевказану земельну
ділянку накладено арешт. З 04.09.2012 року
ця земельна ділянка знаходиться під
забороною відчуження. А тому
пропозиція відповідачів погасити
перед позивачем борг у спосіб визнання
за останнім права власності на земльну
ділянку є фактично ухиленням від
виконання зобов'язань перед банком.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_7 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3
і ОСОБА_4 в простій письмовій формі
укладено договір позики грошових
коштів, згідно з яким відповідачі
отримали від позивача 5 000 000 грн. та
зобов`язалися солідарно їх повернути у
строк не пізніше одного року з моменту
введення в експлуатацію
індивідуального житлового будинку,
побудованого на придбаній ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 земельній ділянці
площею 0,1007 га на АДРЕСА_1 кадастровий
номер №:72:432:0052.

Пунктом 4 цього договору передбачено,
що за час фактичного користування
грошовими коштами позичальники
сплачують позикодавцю 5 % річних.

23.08.2007 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 1, а 03.08.2008 року -
додаткову угоду № 2, згідно з якими
позичальники у випадку не повернення
позики зобов`язалися передати позивачу
безоплатно у власність земельну
ділянку та побудований на ній будинок.

30.10.2009 року індивідуальний
двоповерховий житловий будинок
загальною площею 926,7 кв.м., житловою
площею 243,6 кв.м., який розташований на
земельній ділянці площею 0,1007 га на
АДРЕСА_1 кадастровий номер
№:72:432:0052, побудований ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та введений в
експлуатацію згідно з технічним
паспортом інвентаризаційної справи №
66921, виданим 22.08.2008 року КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна».

Таким чином 30.10.2010 року закінчився
строк повернення позики та відсотків
за користування грошовими коштами,
проте відповідачі свої зобов`язання не
виконали.

Ухвалюючи рішення про визнання за
позивачем права власності за земельну
ділянку та будинок в рахунок погашення
боргу суд першої інстанції виходив з
того, що проти погашення боргу у такий
спосіб відповідачі не заперечують та
такий спосіб погашеня боргу не
суперечить вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають нормам матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов`язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1
просив суд стягнути солідарно
заборгованість з відповідачів у
розмірі 5 млн. грн. та 1,5 млн. грн..
відсотків за користування грошовими
коштами та позовні вимоги не змінював.
Тобто вимог про визнання права
власності на нерухоме майно позивач не
заявляв.

Разом з тим, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. 11 ЦПК України
розглянув спір про право власності на
нерухоме майно, незважаючи на
відсутність таких позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Порядку набуття права власності на
нерухоме майно за договором позики
чинним законодавством не передбачено.

Згідно з рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва від 08.02.2010 року з
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 3 7490 420,18
грн.

На підставі виконавчого листа відкрито
виконавче провадження та державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
м. Києві 04.09.2012 року винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а 14.05.2013
року складено акти опису і арешту
майна, до складу якого входить і
земельна ділянка, розташована на
АДРЕСА_1, 3/5 частина якої належить
ОСОБА_2, а 1/5 частина - ОСОБА_3

Таким чином суд першої інстанції
визнав право власності на частину
нерухомого майна, яка знаходилася під
арештом.

Визнаючи право власності на 100 % площі
житлового будинку в рахунок погашення
боргу, суд взагалі не перевірив чи
належить зазначений будинок
відповідачам на праві власності. Будь -
які правовстановлюючі документи на
зазначений будинок у матеріалах справи
відсутні, як і відсутні документи про
вартість земельної ділянки та будинку.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Оскільки рішення суду суперечить ст. 11
ЦПК України та ст. 328 ЦК України, воно
підлягає скасуванню у повному обсязі з
ухваленням нового рішення незважаючи
на те, що в частині визнання права
власності за позивачем на земельну
ділянку, яка належала на праві
власності ОСОБА_4. та в частині
визнання за позивачем права власності
на 100 % площі житлового будинку в
апеляційному порядку не оскаржується.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів
виходить із заявлених позивачем
позовних вимог та враховує визнання
позову відповідачами.

З відповідачів у солідарному порядку
підлягає стягненню на користь позивача
5 000 000 грн. заборгованості за договором
позики та 1 500 000 грн. процентів за
користування грошовими коштами.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідачів за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», в особі філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 грудня 2012 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІПД
НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІПД НОМЕР_2, ОСОБА_4 ІПД
НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 5 000 000 грн.
заборгованості за договором позики та 1
500 000 грн. процентів за користування
грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 по 1073 грн. судового
збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді