Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 434/3967/13-ц
Провадження № 22ц/782/1357/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді: Ступіної Я. Ю.,

суддів: Коновалової В. А., Темнікової В.
І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу прокурора
Артемівського району м. Луганська в
інтересах держави в особі Луганської
міської ради на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 12 липня
2013 р. у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Луганської міської ради, за
участю третьої особи: МКП БТІ м.
Луганська про визнання права власності
в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом, в якому просив визнати за ним
право власності в порядку набувальної
давності на недобудований житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючися на такі обставини.

Зазначений недобудований житловий
будинок належить ОСОБА_3 на підставі
договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки під
будівництво житлового будинку, який у
зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем будівництво не закінчив, а
тому у 2000 р. запропонував йому
вселитися в цей недобудований житловий
будинок та нести всі витрати по його
утриманню. Зі спливом більше ніж десяти
років з моменту початку відкритого
володіння зазначеним будинком ОСОБА_3
запропонував йому переоформити на себе
цей будинок, про що була складена
відповідна розписка без нотаріального
посвідчення. Оскільки позивач не встиг
оформити на себе право власності за
життя ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.,
тому він вимушений звернутися в суд з
таким позовом.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 12.07.2013 р. позов
задоволено: визнано за позивачем право
власності в порядку набувальної
давності на недобудований житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор в
інтересах держави в особі Луганської
міської ради, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову за
необґрунтованістю.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно розписки від 15.02.2012 р. за
підписом ОСОБА_3, яка мається в
матеріалах справи, ця особа
підтвердила, що у зв'язку з володінням з
2000 року він передає позивачу всі права
на отримання недобудованого жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1, у
власність в порядку набувальної
давності.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що позивачем надано суду
достатньо переконливих доказів в
обґрунтування позову.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Тобто, право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі. Отже, встановлення власника
майна є однією з обставин, що має
юридичне значення, і підлягає
доведенню під час ухвалення рішення
суду (стаття 214 ЦПК).

Докази щодо належності ОСОБА_3 на праві
власності недобудованого житлового
будинку в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ЦК до нерухомих
речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Тобто до моменту прийняття нерухомого
майна до експлуатації та до моменту
його державної реєстрації право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва не виникає. Отже, законом
не передбачено можливість визнання
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Оскільки предметом спору у справі є
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва
(недобудований житловий будинок, який
не прийнято до експлуатації і не
зареєстровано у встановленому законом
порядку), а за положеннями ст. 344 ЦК
право власності може бути визнано
тільки на нерухоме майно, тобто майно,
яке прийнято до експлуатації і
зареєстровано у встановленому законом
порядку, то у суду були відсутні
правові підстави для задоволення
позову.

Також з огляду на положення статті 376 ЦК
право власності за набувальною
давністю на об'єкт самочинного
будівництва не може бути визнано судом,
оскільки цією нормою передбачено
особливий порядок набуття права
власності на нерухоме майно, що
збудоване або будується на земельній
ділянці, не відведеній для даної мети,
або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, суд на порушення вимог ст.ст.
58-60, 212 ЦПК оцінив єдиний доказ у справі -
розписку, яка нотаріально не
посвідчена - як достатньо переконливий
доказ, наданий позивачем на
підтвердження обґрунтування позову.

В матеріалах справи відсутні договір
про надання у безстрокове користування
земельної ділянки під будівництво
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
на ім'я ОСОБА_3, відомості про смерть
ОСОБА_3 та відомості із нотаріальної
контори щодо наявності чи відсутності
у нього спадкоємців, відомості щодо
постійного мешкання позивача в цьому
будинку та з якого часу.

Таким чином суд внаслідок порушення
норм матеріального і процесуального
права дійшов помилкового висновку про
необхідність задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити повністю, рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволені позову відмовити за
необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 181-182, 331, 344, 376 ЦК України, ст.ст. 303,
307, 309, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Артемівського району м. Луганська в
інтересах держави в особі Луганської
міської ради задовольнити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 12 липня 2013 р. скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до
Луганської міської ради про визнання
права власності в порядку набувальної
давності відмовити за
необгрунованістю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
з дня його проголошення безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:

Cудді: