Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/1878/14
Головуючий у 1 інстанції: Булашев Р.Л.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору
найму (оренди) житла та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
розірвання договору найму (оренди)
житла та виселення.

В позові зазначала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
проживають в її будинку та не платять
їй орендну плату, окрім того, їй
потрібен цей будинок для проживання
особисто, так як свій будинок по
АДРЕСА_1 вона бажає продати.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд розірвати договір найму
(оренди) житлового будинку АДРЕСА_2 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5; виселити
відповідачів з вказаного будинку без
надання іншого житла; зняти їх з
реєстрації за цією адресою.

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким їх позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
законодавства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Ухвалюючи рішення та
відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні докази, на підтвердження того,
що позивачу необхідно спірне житло для
особистого проживання, а тому немає
підстав, викладених у ст. 168 ЖК України
для розірвання договору найму.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що
позивач являється власником будинку
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 13.08.2003р.

Відповідачі вселилися у
спірне житлове приміщення у 1988р. за
згодою попереднього власника на
підставі усного договору найму та
проживають у ньому до теперішнього
часу.

Згідно рішення Апеляційного суду
Запорізької області від 19.06.2007р. (а.с. 8-9)
встановлено, що відповідачі вселилися
до спірного будинку у встановленому
законом порядку на підставі укладеного
в усній формі договору найму з
попереднім власником безстроково, а
тому при переході права власності на
житловий будинок до позивача ОСОБА_3,
договір найму зберігає силу для нового
власника. Таким чином, між позивачем та
відповідачами фактично склались
відносини з найму житлового
приміщення, хоча договір у письмовій
формі укладено не було. Існування
договору найму між сторонами
підтверджується і рішенням
Апеляційного суду Запорізької області
від 16.08.2010р. (а.с. 24-25).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Тобто вищезазначеними
судовими рішеннями встановлена судова
преюдиція щодо права відповідачів по
справі на спірний будинок, як наймача
та члена сім»ї наймача спірного житла,
а позивач є наймодавцем.

Відповідно до вимог ст. 170 ЖК України
при переході права власності на жилий
будинок /частину будинку, квартиру/, в
якому знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до іншої особи договір
найму зберігає силу до закінчення
зазначеного в ньому строку.

Якщо договір найму укладено без
зазначення строку, новий власник
будинку / квартири/ вправі вимагати
його розірвання у випадках і в порядку,
передбачених статтею 168 ЖК України.

Договір найму жилого приміщення,
укладений як на визначений, так і на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім»ї. У цьому випадку
власник будинку / квартири/ повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

У разі припинення договору найму
жилого приміщення наймач і особи, які
проживають разом з ним , зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

В листопаді 2012 року позивач звернулася
до відповідачів через приватного
нотаріуса з заявою про розірвання
договору найму у зв»язку з
необхідністю використання спірного
житлового будинку для свого проживання
та необхідності звільнити житловий
будинок (а.с. 17).

Відповідачі на вимогу
позивача відмовляються у
добровільному порядку виселитися із
спірного будинку.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтями 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах, передбачених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

З огляду на наведене, враховуючи
виконання позивачем вимог,
передбачених ч.3 ст. 168 ЖК України,
колегія суддів приходить до висновку
про обґрунтованість вимог позивача
щодо розірвання договору найму та
виселення відповідачів зі спірного
будинку без надання іншого жилого
приміщення.

Проте, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення позовної
вимоги щодо зняття відповідачів з
реєстрації. Статтею 3 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
передбачено, що реєстрація місця
проживання - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно із ст. 7 Закону зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, остаточного
рішення суду, свідоцтва про смерть. За
вимогами ст. 11 Закону реєстрація місця
проживання та місця перебування особи
(так само й зняття з реєстрації)
здійснюється відповідним органом
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації. На теперішній час
реєстрація місця проживання
здійснюється органами внутрішніх
справ України.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідачів зі спірного
будинку, суд не вправі вирішувати
питання щодо зняття відповідачів з
реєстрації, оскільки реєстрація осіб
за певним місцем проживання або зняття
з реєстрації не входить до компетенції
суду. Знаття осіб з реєстрації
проводиться відповідним органом на
підставі рішення суду, зокрема, про
виселення.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що висновки районного суду є
неспроможними та спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Оскільки суд першої інстанції при
розгляді справи допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до помилкового
вирішення спору, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення заявлених позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,313,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 19 лютого 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
розірвання договору найму (оренди)
житла та виселення - задовольнити
частково.

Розірвати договір найму (оренди)
житлового будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового
будинку АДРЕСА_2 без надання іншого
житла.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: