________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/7397/2012
Провадження № 2/520/1404/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2008 року позивач звернувся до суду з
даним позовом, який в подальшому
уточнював, та згідно останньої
редакції від 20.01.2009 року (а.с.53-54) просив
суд ухвалити рішення яким стягнути з
ОСОБА_2 на його користь суму боргу з
урахуванням штрафних санкцій та
процентів за весь час прострочення,
всього 1 149 574 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2008
року він позичив відповідачу ОСОБА_2 640
000 гривень строком до 15 липня 2008 року.
Відповідач зобов'язався повернути
гроші не пізніше 15 липня 2008 року та
виплатити 4,5 % в місяць за користування
позиченими коштами, а також
зобов'язався у разі прострочення
повернення боргу виплатити штрафні
санкції у розмірі 500 гривень та пеню у
розмірі 2% в день від суми боргу.

Однак, позивач стверджує, що в
зазначений термін відповідач грошей не
повернув, що і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 28.01.2009 року позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики були задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики з урахуванням
відсотків за його користування,
індексу інфляції та штрафних санкцій в
розмірі 1 149 594 гривень, а також судові
витрати.

Не погоджуючись із вказаним заочним
рішенням, ОСОБА_2 15.05.2012 року звернувся
до суду з заявою про його скасування,
мотивуючи свої вимоги тим, що при
винесенні зазначеного рішення він не
був присутній, оскільки не
повідомлявся судом належним чином про
дату та час судового засідання. Вважає,
що при ухваленні рішення не була
врахована його думка, що призвело до
неповного з`ясування обставин. Також
зазначав, що про існування заочного
рішення йому стало відомо лише під час
примусового виконання Першим
Київським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції зазначеного
рішення. Просив скасувати заочне
рішення та призначити справу до
розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду від 29 травня 2012 року
заочне рішення від 28.01.2009 року було
скасовано, справа призначена до
розгляду в загальному порядку.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судові засідання які призначались на
14.02.2014 року та 04.03.2014 року позивач та
його представник не з'явились, про час,
дату та місце розгляду справи
сповіщались належним чином, поважність
причини неявки суду не повідомили.
Таким чином суд вважає, що позивач та
його представник, нехтуючи своїми
правами та обов'язками, передбаченими
ст. 27 ЦПК України, не з`явились до суду з
неповажних причин, що, враховуючи
строки перебування справи в
провадженні суду (майже 6 років!) та
вимоги Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України, дає можливість
розглянути справу у їх відсутність, за
наявними в матеріалах справи доказами.

Приходячи до такого висновку, суд бере
до уваги, те, що представник позивача у
минулих судових засіданнях поданий
позов підтримав та наполягав на його
задоволенні, що свідчить про те, що
інтерес до позову втрачений не був, а
також те, що представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 неодноразово звертався
до Вищої кваліфікаційної комісії
суддів зі скаргами на тривалість
судового розгляду.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, в
задоволенні позову просила відмовити в
повному обсязі, посилаючись на його
безпідставність та недоведеність.

Суд, вислухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, а також висновки
експертиз, які наявні в матеріалах
справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Правовідносини по справі є
цивільно-правовими та врегульовані
Цивільним Кодексом України.

В обгрунтування свого позову позивач
посилається на те, що 25 червня 2008 року
він позичив відповідачу ОСОБА_2 640 000
гривень строком до 15 липня 2008 року.
Відповідач зобов'язався повернути
гроші не пізніше 15 липня 2008 року та
виплатити 4,5 % в місяць за користування
позиченими коштами, а також
зобов'язався у разі прострочення
повернення боргу виплатити штрафні
санкції у розмірі 500 гривень та пеню у
розмірі 2% в день від суми боргу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підтвердження зобов'язань
відповідача позивачем була надана
боргова розписка від 25.06.2008 року.

Заперечуючи проти задоволення позову,
представник відповідача для
встановлення всіх дійсних обставин
справи просила суд призначити по
справі судово-почеркознавчу
експертизу.

Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України для
з`ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 22 червня 2012 року по справі
була призначена судова почеркознавча
експертиза (т. 1, а.с. 152-153).

10.07.2012 року до суду надійшло клопотання
експерта ОНДІСЕ з проханням надати
додаткові матеріали (т.1, а.с. 157).

11.07.2012 року представником позивача до
канцелярії суду був наданий оригінал
розписки ОСОБА_2, копія якої
знаходиться в матеріалах справи (т.1,
а.с. 160).

У зв`язку з наведеним справа була
витребувана до суду, ухвалою від 03.08.2012
року провадження у справі відновлено
та призначено судове засідання (т.1, а.с.
163).

У судовому засіданні 13.08.2012 року
представник відповідача заявлене
клопотання підтримала, просила
задовольнити та призначити по справі
судову почеркознавчу експертизу
наданого оригіналу документу,
вказуючи, що інших зразків підпису та
почерку того часу відповідач надати не
може. Представник позивача заявлене
клопотання підтримав.

Згідно ч.1 ст. 145 ЦПК України призначення
експертизи є обов'язковим у разі
заявлення клопотання про призначення
експертизи обома сторонами.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 13 серпня 2012 року за
клопотанням представника відповідача
по справі була призначена судова
почеркознавча експертиза (т.1, а.с. 168-169).

13.12.2012 року до суду надійшли матеріли
цивільної справи разом з повідомленням
експерта №6133/02 про повернення справи у
зв'язку з не наданням інших зразків
підпису ОСОБА_2 (т.1, а.с. 195-196)

Однак, суд повернув матеріали справи, з
вказівкою провести експертизу за
наявними в матеріалах справи
документами (т.1, а.с. 197).

10.01.2013 року до суду надійшли матеріли
цивільної справи разом з висновком
експерта №10280/02 про неможливість
проведення експертизи, у зв'язку з
відсутністю достатньої кількості
вільних зразків підпису ОСОБА_2 (т.1, а.с.
201-203).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2013 року відновлено
провадження по справі та призначено до
судового розгляду (т.1, а.с. 205).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому експерту
(експертам).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 11 лютого 2013 року за
клопотанням представників сторін по
справі була призначена додаткова
судова почеркознавча експертиза.

30.05.2013 року до суду надійшли матеріли
цивільної справи разом з висновком
експерта № 935/02 від 16.05.2013 року, згідно
якого: «Рукописний текст розписки від
25.06.2008 року, наданої ОСОБА_2 про
отримання грошової суми в розмірі 640 000
гривень в якості позики, виконаний
ОСОБА_2». Крім того, повідомили про
неможливість надання висновку з
питання: «Чи міг бути виконаний підпис
на розписці ОСОБА_2 з метою
видозмінення власного підпису?» (т.1,
а.с. 231-233).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 01 червня 2013 року відновлено
провадження по справі та призначено до
судового розгляду (т.1, а.с. 236-237).

В ході судового засідання 25.07.2013 року
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 звернулась до суду з
клопотанням, в якому просила суд
призначити по справі повторну судову
почеркознавчу експертизу, на
вирішенння якої поставити наступне
запитання: "Чи написана розписка від 25
червня 2008 року про отримання грошових
коштів у борг, самим ОСОБА_2 або іншою
особою". Проведення експертизи просила
доручити НДЕКЦ при УМВС в Херсонській
області, оплату за проведення
експертизи покласти на ОСОБА_2.

В своєму клопотанні посилалась на те,
що висновок Одеського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз № 935/02 від 16 травня 2013
року суперечить норам ч. 2 ст. 150 ЦПК
України та п. 11 ППВСУ № 8 від 30.05.1997 року
"Про судову експертизу в кримінальних
та цивільних справах", так як раніше
Одеський науково-дослідницький
інститут судових експертиз, маючи в
розпорядженні одні й ті самі вільні та
експерементальні зразки, неодноразово
надавав висновки про неможливість
проведення експертного дослідження та
про неможливість вирішення питання чи
виконаний підпис від імені ОСОБА_2 на
розписці від 25 червня 2008 року, так як
достовірно неможливо встановити
належність підпису саме ОСОБА_2.

Однак, як стверджувала представник
відповідача, всупереч раніше існуючим
висновкам, експерт в останньому
висновку від 16 травня 2013 року вважав на
підставі тих самих документів, що
рукописний текст зроблений саме ОСОБА_2

У зв'язку з викладеним вважала за
доцільне призначити по справі повторну
судову почеркознавчу експертизу (т.2,
а.с. 1-3).

Відповідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України якщо
висновок и експерта буде визнано
необгрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумніви в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2013 року по справі
призначена повторна судова
почеркознавча експертиза, на час
проведення якої провадження по справі
зупинено (т.2, а.с. 6-9).

29 липня 2013 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 оскаржив зазначену ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
25 липня 2013 року про зупинення
провадження по справі в апеляційному
порядку (т.2, а.с. 12-13).

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 08 жовтня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2013 року - залишено без
змін. В своїй ухвалі колегія суддів
апеляційного суду зазначила, що
вирішення питань, поставлених судом
перед експертом і які потребують
спеціальних знань, має суттєве
значення для правильного вирішення
спору, тому на їх думку суд
обгрунтовано зупинив провадження (т.2,
а.с. 31).

29.01.2014 року до суду надійшли матеріли
цивільної справи разом з висновком
експерта № 3434 від 22.11.2013 року, в якому
експерт Руцький Ю.Є. зазначив, що: « 1.
Рукописний текст наданої на експертизу
Розписки від імені ОСОБА_2 від 25 червня
2008 року виконаний ОСОБА_2. 2. Встановити,
чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 на
наданій на експертизу Розписці від
імені ОСОБА_2 від 25 червня 2008 року самим
ОСОБА_2, або іншою особою, не
представилось можливим по причинам,
викладеним в дослідницькій частині
висновку експерта (т.2, а.с. 37-48).

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно вимог ч.2 ст. 207 ЦПК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Зважаючи на те, що позивачем
оригінальність підпису ОСОБА_2 на
оригіналі боргової розписки доведена
не була, суд приходить до висновку про
те, що договір позики 25.06.2008 року
відповідачем вчинений не був.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом
можуть бути будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та запере чення
сторін, та інші обставини, що мають
значення для прави льного вирішення
справи.

Таким чином позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин, викладених в
позові, укладення між сторонами, в
розумінні положень ст.ст. 1046-1047 ЦК
України, саме договору позики, що
спірна сума грошових коштів отримана
за цим договором саме відповідачем, так
як окрім наданої представником
позивача розписки, на яку посилається
позивач як на підставу своїх вимог,
жодних інших доказів суду надано не
було.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
Кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону, обставини справи не
підтверджені певними засобами
доказування, а факт розписки
спростовано висновком експерта, а тому
в задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити в повному обсязі, за їх
безпідставністю.

На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки
суд дійшов висновку про необхідність
відмовити у задоволенні позову,
підстави для відшкодування позивачу
судових витрат відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України одним із основних засад
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом
та змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

З урахуванням вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 7,8,10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223
ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення.

Суддя
Куриленко О. М.