справа № 691/1836/13-ц
провадження № 2/691/47/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 рокуГородищенський
районний суд Черкаської області

в складі :

судді
Черненка В.О.

за участю секретарів:
Сидоренко О.С.

Московченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Городищенської
міської ради Городищенського району
Черкаської області, Комунального
підприємства «Комунальник»
Городищенської міської ради, третя
особа - Реєстраційна служба
Городищенського районного управління
юстиції, про визнання права власності
на квартиру в багатоквартирному
будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись до суду з позовом
до Городищенської міської ради
Городищенського району Черкаської
області, Комунального підприємства
«Комунальник» Городищенської міської
ради за участі в справі третьої особи
Реєстраційної служби Городищенського
районного управління юстиції, про
визнання за ними за набувальною
давністю права власності в рівних
частинах, по 1/3 частині кожному
квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі
посилались на те, що в 1992 році, на
підставі гарантійного листа
Городищенського цукрорафінадного
комбінату імені ХХV з'їзду КПРС від
27.06.1990 року, № 1110, при попередньому
розподілі житла, позивачу ОСОБА_2, було
виділено квартиру АДРЕСА_1.

Чоловік позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, з 1990
року проживав в однокімнатній квартирі
по АДРЕСА_2, а вона з дітьми, позивачами
по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживала у
своєї матері по АДРЕСА_3, оскільки
шлюбні відносини між ними були
припинені. Крім того, чоловік позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 хворів на туберкульоз і
проживати з ним в одній квартирі їй і
дітям було небезпечно. Він
неодноразово лікувався, але і в даний
час знаходиться на «Д» обліку в
Городищенському протитуберкульозному
кабінеті, що підтверджується
відповідною довідкою Городищенського
РТМО № 10. Їх шлюб офіційно був
розірваний 15.08.1995 року.

Коли Городищенський цукрорафінадний
комбінат проводив розподіл квартир в
будинку по АДРЕСА_1 були лише стіни.

Для проведення благоустрою квартири та
завершення ремонтних робіт
Цукрорафінадний комбінат виділив
позивачу ОСОБА_2 ванну, унітаз,
умивальник, лінолеум та газову плиту.
Вона за власний кошт придбала
необхідні будівельні матеріали та
особисто, власними силами, провела
благоустрій вказаної квартири.

06.03.1996 року, голова профкому
Цукрорафінадного комбінату оголосив
список осіб, яким виділено квартири в
будинку АДРЕСА_1. Серед інших прізвищ
було назване і прізвище позивача
ОСОБА_2 При цьому, голова профкому
сказав, щоб громадяни зазначені в
списку закінчували ремонт та
переходили проживати в квартири, а
ордери на них видадуть пізніше. В
травні 1996 року ремонт було закінчено і
позивач ОСОБА_2 з неповнолітніми
дітьми, позивачами по справі, донькою
ОСОБА_3, якій на той час було 14 років та
сином ОСОБА_4, якому на той час
виповнилось 12 років, перейшли
проживати в нову трикімнатну квартиру.
Починаючи з травня 1996 року і по
теперішній час вони проживають в
квартирі АДРЕСА_1, несуть витрати по
належному її утриманню, проводять
ремонти, але не є її власниками чи
навіть наймачами, оскільки ордер до цих
пір не отримали, а договір найму
вказаної квартири з ними не укладався.
Разом з тим, позивач ОСОБА_2,
добросовісно сплачує комунальні
платежі по квитанціях, які приходять на
її ім'я, що підтверджується
відповідними довідками КП
«Комунальник» Городищенської міської
ради, які у неї збереглись, а саме від
07.05.2004 року № 56 та від 03.05.2006 року № 94.
Між нею і Городищенським РЕМ укладено
договір на енергопостачання, що
підтверджується відповідною довідкою
Городищенського РЕМ від 10.04.2013 року, №
282.

З приводу отримання ордера, позивач
ОСОБА_2, неодноразово зверталась до
різних інстанцій, що підтверджується
матеріалами переписки, які збереглись
у сімейному архіві, але до цього часу
питання про надання ордера на займану
ними квартиру або укладення договору
найму так і не вирішене і тому за
захистом своїх прав вони змушені
звернутися до суду.

Посилаючись на вищезазначене та на
приписи ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу
України, згідно яких особа, яка
добросовісно заволоділа чужим
нерухомим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти ним протягом
десяти років, набуває на нього право
власності, просили суд визнати за ними
за набувальною давністю право
власності в рівних частинах, по 1/3
частині кожному, квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, але на адресу суду надійшла
телеграма, в якій остання просить
справу слухати у її відсутність,
позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача
Городищенської міської ради позов не
визнала.

Представник відповідача КП
«Комунальник» позовні вимоги не
визнав.

Представник третьої особи - РС
Городищенського РУЮ в судове засідання
не з'явився, але до суду надійшла заява,
в якій начальник служби просить
слухати справу без участі їхнього
представника, проти задоволення
позовних вимог не заперечують.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
повно і всебічно з'ясувавши обставини
справи, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
надані сторонами та були досліджені в
судовому засіданні, суд вважає, що
позов обґрунтований та підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, з
травня 1996 року по теперішній час
позивачі проживають у квартирі АДРЕСА_1
та відкрито нею користуються, що
підтверджується довідками КП
«Комунальник» Городищенської міської
ради від 07.05.2004 року № 56 та від 03.05.2006
року № 94 про те, що заборгованості по
сплаті комунальних платежів за
користування зазначеною квартирою
позивачами, немає. Факт користування
позивачами спірною квартирою, також
підтверджується довідкою
Городищенського РЕМ від 10.04.2013 року, №
282 про те, що між позивачем ОСОБА_2 та
Городищенським РЕМ укладено договір на
енергопостачання квартири і в період з
2002 року по квітень 2013 року проводилась
оплата за спожиту електроенергію
згідно встановлених тарифів. Зазначена
обставина, а саме: проживання позивачів
у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується
доданими до справи заявами позивача
ОСОБА_2 від 29.05.1997 року та від 22.06.1998 року,
з якими вона, в різний час, зверталась
до голів Городищенської міської ради
Горідька А.І. та Білана О.В., листами
голови Городищенської
райдержадміністрації Ганжі О.М., №245/01-13
від 15.05.1997 року та №275/01 від 28.05.1997 року, з
яким останній звертався до ВАТ
«Городищенський цукрокомбінат» та до
виконкому Городищенської міської Ради
народних депутатів, листом прокурора
Городищенського району Кам'янця В.Т.,
№909 від 13.06.1997 року, з яким він звертався
до голови виконкому Городищенської
міської ради народних депутатів,
листом голови Городищенської міської
ради Горідька А.І. №103-02/18 від 19.06.1997
року, який був адресований голові
Городищенської райдержадміністрації,
помічнику народного депутата Шевченка
В.П., прокурору Городищенського району
та голові правління ВАТ
«Городищенський цукрокомбінат».

Щодо добросовісного заволодіння
зазначеною квартирою, то на думку суду
зазначена обставина підтверджується
гарантійним листом Городищенського
цукрорафінадного комбінату імені ХХV
з'їзду КПРС від 27.06.1990 року, № 1110 згідно
з яким, при попередньому розподілі
житла, позивачу ОСОБА_2, було виділено
квартиру АДРЕСА_1 та на підставі якого,
остання, в травні 1996 року, з
неповнолітніми дітьми - позивачами в
цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися у
вищевказану квартиру. Факт
добросовісного заволодіння позивачами
спірною квартирою та безперервного нею
користування, також підтвердили свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, згідно з
поясненнями яких, в березні 1996 року
голова профкому цукрорафінадного
комбінату оголосив список осіб, яким
виділено квартири в будинку АДРЕСА_1.
Серед інших прізвищ було назване і
прізвище позивача ОСОБА_2 При цьому,
громадяни, зазначені в списку,
проводили ремонт в наданих їм
квартирах за власний рахунок та
вселялися в них проживати без
отримання ордера на вселення.

Прийшовши до висновку про добросовісне
заволодіння позивачами квартирою,
посилання представника відповідача як
на одну із підстав у відмові в позові на
те, що позивачі не звільнили
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, що мали
зробити згідно з гарантійним листом
Городищенського цукрорафінадного
комбінату від 27.06.1990 року № 1110, оскільки
останній гарантував надання нової
трикімнатної квартири позивачу ОСОБА_2
при умові звільнення займаної її сім'єю
однокімнатної квартири, суд не бере до
уваги в зв'язку з тим, що в останній
залишився проживати тільки бувший
чоловік позивача ОСОБА_2, шлюб з яким
був розірваний ще 15.08.1995 року. Тобто, на
час заволодіння квартирою АДРЕСА_1, в
травні 1996 року, сім'я позивача ОСОБА_2
складалась з неї та двох її
неповнолітніх дітей - позивачів по
справі, які, виїхавши з квартири
АДРЕСА_2, стали проживати в спірній
квартирі, чим виконали умови
вищевказаного гарантійного листа.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позивачі добросовісно заволоділи
квартирою, та відкрито нею
користувалися понад чотирнадцять
років. Дана обставина була очевидна для
третіх осіб, які мали можливість на
протязі цього тривалого часу, оспорити
володіння позивачами квартирою в суді
чи якимось іншим чином заявити свої
права на неї, проте, ні ВАТ
«Городищенський цукрорафінадний
комбінат», ні Городищенська міська
рада, ані КП «Комунальник»
Городищенської міської ради, на
балансі якого знаходиться на даний час
спірна квартира, протягом всього
безперервного строку володіння
позивачами квартирою, (з 1996 року та по
даний час) не пред'являли до них позову
про її повернення, позивачі були
упевнені в тому, що на займану ними
квартиру не претендують сторонні
особи. Ті обставини, у зв'язку з якими
виникло їх право на володіння, не
давали їм сумніву, щодо правомірності
набуття ними квартири, тому вони не
вважали своїм обов'язком повертати її.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своїх судових рішеннях по
справах даної категорії сформулював
правову позицію, з якої вбачається, що у
випадку, якщо є всі підстави вважати, що
власник майна тривалий час не виявляє
наміру визнати певну річ своєю, він
погодився з її втратою - вона може бути
визнана власністю фактичного
добросовісного володільця.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 344 ЦК України,
особа яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 6
Інформаційного листа ВСС України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» для
набуття права власності на нерухоме
майно, перебігу строку набувальної
давності недостатньо. Умови
набувальної давності підтверджуються
судовим рішенням. Давнісний володілець
повинен довести факти добросовісності,
відкритості, безперервності і
тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність, суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних
Міністерством юстиції України в 2011
році «Деякі аспекти набуття права
власності на об'єкти безхазяйного
нерухомого майна», відкритість та
безперервність володіння теж є
необхідними умовами для набуття права
власності за набувальною давністю і
означають, що володілець володіє річчю
відкрито, без таємниць, а також те, що
протягом означеного в законі строку
володілець не вчиняв дій, що свідчили б
про визнання ним обов'язку повернути
річ власнику, а також йому не
пред'являвся правомочною особою позов
про повернення.

Тривалість володіння передбачає, що
має закінчитися визначений у Кодексі
строк, що встановлюється залежно від
речі - рухомої чи нерухомої, яка
перебуває у володінні певної особи, і
для нерухомого майна складає десять
років.

Застосування набувальної давності
передбачає, також, відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент заволодіння чужою
річчю.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень діючого ЦК
України, правила ст. 344 ЦК України щодо
набувальної давності поширюються на
випадки, коли володіння почалося за три
роки до набрання чинності ЦК України,
тобто відлік може починатися з 1 січня
2001 року.

Оскільки, позивачі добросовісно,
відкрито, безперервно, тривалий час,
починаючи з травня 1996 року і на день
вирішення спору володіють квартирою
АДРЕСА_1 і жодних претензій чи вимог з
боку інших осіб щодо оспорювання права
власності на вказану квартиру не було,
тому позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 328, 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, п. 6 Інформаційного
листа ВСС України з розгляду цивільних
та кримінальних справ від 28 січня 2013
року № 24-150/0/4-13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», роз'ясненнями
Міністерства юстиції України в 2011 році
«Деякі аспекти набуття права власності
на об'єкти безхазяйного нерухомого
майна», ст. ст. 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

позов задоволити. Визнати за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, жителькою АДРЕСА_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителем АДРЕСА_1,
право власності в рівних частинах - по
1/3 частині квартири АДРЕСА_1, за
набувальною давністю.

Управлінню Державного Казначейства
України в Городищенському районі
повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
жительці АДРЕСА_1, зайво сплачений
судовий збір у розмірі 412 (чотириста
дванадцять) гривень 00 копійок, згідно
квитанції № 6 від 30.05.2013 року в ТВБВ №
10023/085.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області,
через Городищенський районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11.04.2014
року.

Суддя В. О. Черненко