Єдиний унікальний номер 256/5933/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2834/2014
Головуючий в 1 інстанції - Гладка І.А.
Доповідач: Принцевська В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко
В.Ю.,

суддів Принцевської В.П.,
Тимченко О.О.,

при секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Калінінського
районного суду м. Донецька від 10 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Злагода» про
стягнення суми пені та трьох відсотків
річних,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного
суду м. Донецька від 10 лютого 2014 року
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_1.

З даним рішенням не погодився
позивач та оскаржив його в
апеляційному порядку. Він посилається
на те, що суд ухвалив рішення з
порушенням вимог матеріального Закону,
оскільки застосував до даних
правовідносин ст. 551 ч.2 ЦК України, яка
не підлягає застосуванню в даному
випадку. Просив скасувати рішення суду
першої інстанції в частині часткового
задоволення його позовних вимог про
стягнення з відповідача суми пені та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов в повному
обсязі.

В судовому засіданні
представник апелянта повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник відповідача до суду
не з»явився, повідомлений про час і
місце судового засідання
телефонограмою № 780, яка зареєстрована
в журналі телефонограм № 1.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає необхідним
відхилити апеляційну скаргу з
наступних підстав.

Статтею 979 ЦК України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

З матеріалів справи вбачається,
що 25 вересня 2007 року між сторонами було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту,
відповідно до умов якого позивач
застрахував у відповідача належний
йому автомобіль Рено Меган, 2007 року
випуску, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.8.1 договору,
страховим випадком за цим договором є
зокрема пошкодження (знищення)
застрахованого транспортного засобу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Пунктом 2 Договору страхування
встановлено, що безумовна франшиза, при
знищенні майна, складає 10% від
страхової суми.

Відповідно до п. 4.1.6 Договору
страхування виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
на підставі листа Вигодонабувача про
отримання або відмову від отримання
страхового відшкодування та його
виплату страхувальнику.

Згідно п. 5.3.9.3 Договору
страхування, страховик має право
відстрочити виплату страхового
відшкодування на строк до 4 місяців
після отримання усіх документів,
передбачених для відповідного
страхового випадку та зазначених у
цьому договорі, якщо при настанні
випадку є потерпілі фізичні особі, або
збитки, що перевищують 70% вартості
застрахованого транспортного засобу.

Згідно звіту про оцінку
розміру збитків, спричинених
пошкодженням транспортного засобу № 02-
13/04 від 13.04.2012 року встановлена повна
загибель транспортного засобу Рено
Меган, д/н НОМЕР_1.

Представник відповідача не
заперечував той факт, що станом на 20
червня 2013 року сума страхового
відшкодування позивачу не була
відшкодована.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку з урахуванням п.
5.3.9.3, а також звіту про оцінку розміру
збитків, спричиної пошкодженням
транспортного засобу № 02-13/04 від 13.04.2012
року, що датою виплати страхового
відшкодування мало бути 13 серпня 2012
року, а тому відповідач порушив умови
договору страхування.

Статтею 992 ЦК України
передбачено, що у разі несплати
страховиком страхувальникові або
іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Апеляційний суд перевірив доводи
апелянта та дійшов висновку, що вони є
безпідставними, оскільки п.5.5 договору
страхування встановлено, що при
порушенні строків виплати страхового
відшкодування Страховик виплачує
Страхувальнику пеню у розмірі 0,1 % від
суми невиплаченого відшкодування за
кожну прострочену добу, але не більше 10%
суми заборгованості.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що у даному випадку, сторони,
у відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України
домовились про зменшення розміру
неустойки, як одного з видів
забезпечення виконання зобов'язання,
до 10% від суми заборгованості, що не є
зменшенням строку позовної давності,
оскільки строк, у межах якого позивач
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, сторонами змінений не був, а
була лише обмежена відповідальність
відповідача у випадку невиконання ним
умов договору.

А тому суд дійшов правильного
висновку, що в цій частині позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 10%
від суми невиплаченого страхового
відшкодування.

Статтею 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на викладене,
апеляційний суд вважає необхідним
відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Калінінського
районного суду м. Донецька від 10 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в
момент проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: