Справа №784/5092/13 13.01.2014 13.01.2014 13.01.2014
Провадження №22-ц/784/260/14 Суддя по 1
інстанції - Спінчевська Н.А.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

13 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Серебрякової Т.В., Шолох
З.Л.,

при секретарі судового засідання
- Богатирьовій В.А.,

за участю:

- представника заявника (боржника)
- Товариства - Лук’янової О.В.,

- представника Ленінського
відділу ДВС - Ільїна О.В.,

- заінтересованої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»

на ухвалу Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 25 листопада 2013
року у справі

за скаргою

публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
на постанову державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
закінчення виконавчого провадження,

встановила:

9 жовтня 2013 року публічне акціонерне
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (далі -
Товариство ) звернулося до суду зі
скаргою на постанову державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Ленінський відділ ДВС)
про закінчення виконавчого
провадження.

Заявник зазначав, що на примусовому
виконанні у Ленінському відділі ДВС
знаходиться виконавчий лист № 2/1416/62,
виданий 6 грудня 2012 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва, яким
зобов'язано Товариство поновити
безперебійне постачання гарячої води
у квартиру АДРЕСА_1, де мешкає ОСОБА_4.

12 серпня 2013 року відкрито виконавче
провадження ВП № 3960174.

30 вересня 2013 року постановою
державного виконавця виконавче
провадження закінчено з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження».

Скаргу обґрунтовано тим, що державний
виконавець не виконав свого обов'язку,
передбаченого п. 15 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження», та не
зупинив виконавче провадження з огляду
на те, що їх підприємство внесено до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України від 23 липня 2005 року «Про заходи,
направлені на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу». Тому
державний виконавець протиправно
повторно наклав штраф на Товариство за
невиконання рішення суду та виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Посилаючись на викладене та порушення
його прав, заявник просив визнати
неправомірною та скасувати постанову
державного виконавця від 30 вересня 2013
року про закінчення виконавчого
провадження.

Ухвалами Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 19 листопада 2013 року до
участі у справі в якості
заінтересованих осіб залучені ЖКП
«Південь» та стягувач ОСОБА_4

Заперечуючи проти скарги, представник
Ленінського відділу ДВС посилався на
відповідність дій державного
виконавця чинному законодавству.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні скарги
Товариства.

В апеляційній скарзі представник
Товариства, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення по справі, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно із ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

За змістом ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження та
повертає виконавчий лист до суду, який
його видав.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, на примусовому
виконанні у Ленінському відділі ДВС
з 7 серпня 2013 року знаходився
виконавчий лист № 2/1416/62, виданий 6
грудня 2012 року Ленінським районним
судом м. Миколаєва про покладення
обов'язку на Товариство поновити
безперебійне постачання гарячої води
у квартиру АДРЕСА_1, де мешкає ОСОБА_4.

12 серпня 2013 року відкрито виконавче
провадження ВП № 3960174 та зобов'язано
Товариство у строк до 19 серпня 2013 року
добровільно виконати рішення суду.

Постановою державного виконавця від 20
серпня 2013 року задоволена заява
Товариства про продовження строку
добровільного виконання рішення суду
до 2 вересня 2013 року.

Станом на 3 вересня 2013 року рішення
суду, яке боржник зобов'язаний
виконати особисто, виконано не було,
постановою державного виконавця від 3
вересня 2013 року на боржника
накладено штраф в сумі 1020 грн.

В зв'язку з невиконанням рішення суду
постановою державного виконавця від
30 вересня 2013 року
Товариство повторно оштрафовано на
суму 2040 грн. та внесено подання про
притягнення керівника Товариства
ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності за ст. 382 КК України
(умисне невиконання рішення суду, що
набрало законної сили).

В цей же день, 30 вересня 2013 року
державним виконавцем винесена і
постанова про закінчення виконавчого
провадження та повернення виконавчого
документу до суду з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження».

За такого, суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про те, що
відсутні підстави для визнання
неправомірною оскаржуваної постанови
державного виконавця.

Доводи Товариства про те, що виконавче
провадження підлягало зупиненню
відповідно до вимог п. 15 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження» є
помилковим, виходячи з такого.

Так, статтею 37 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
обставини, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження.
Зокрема, у пункті 15 цієї ж статті
зазначено, що виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
випадку внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України від 23 липня 2005 року «Про заходи,
направлені на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

Разом з тим, рішенням
Конституційного Суду України від 13
грудня 2012 року (справа № 1-26/2012) надано
офіційне тлумачення п. 15 ст. 37 цього
Закону, згідно з яким внесення
юридичної особи, незалежно від форми
власності, до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості, не є підставою для
зупинення виконавчого провадження та
заходів примусового виконання судових
рішень щодо стягнення з неї
заборгованості, яка не стосується
неповних розрахунків за енергоносії і
не визначена Законом України «Про
заходи, направлені на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

Отже, сама по собі участь вказаного
Товариства у процедурі погашення
заборгованості, що виникла внаслідок
неповних розрахунків за енергоносії,
не стосується правовідносин, які
виникли між боржником і стягувачем
вказаного виконавчого провадження,
тому й не могла бути підставою для
його зупинення.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність висновків
суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: