АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4723/14
1 інстанції - Зотько Т.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 26 червня 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Про КредитБанк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з
оплати комісії за кредитними
договорами, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по оплаті
комісії за кредитними договорами,
посилаючись нате, що 12.02.2008 року між ЗАТ
«ПроКредит Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_1
було укладено рамкову угоду № 3334, на
підставі та в межах якої 21 березня 2008
року було укладено договір про надання
траншу № 1.37937/3334, згідно з яким остання
отримала кредит у розмірі 24 000 доларів
США зі сплатою 14% річних строком
користування 36 місяців. Також на
підставі та в межах зазначеної
рамкової угоди № 3334, 15 лютого 2008 року
було укладено договір про надання
траншу № 1.37240/3З34-ДТ1, відповідно до
якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі
36500 дол. США зі сплатою 13,5% річних
строком користування 60 місяців, а 26
лютого 2008 року - договір про надання
траншу № 1.37240/3334-ДТ2, згідно з яким
остання отримала кредит у сумі 8 500 дол.
США зі сплатою 13,5% річних на строк 60
місяців.

Крім того, 12.02.2008 року між ЗАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 була
укладена рамкова угода № 3335, на
підставі та в межах якої було укладено
договір про надання траншу №1.37241/3335 від
15.02.2008 року, згідно з яким остання
отримала кредит у сумі 45 000 дол. США зі
сплатою 13,5% річних на строк 60 місяців.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договорами про надання
траншу з відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір поруки № 3335-ДП-1 від
12.02.2008 року, згідно з яким останній несе
відповідальність за повне та своєчасне
виконання усіх зобов'язань
позичальника у їх повному обсязі як
солідарний з позичальником боржник.

Також згідно з договорами про внесення
змін від 11.06.2010 року до договорів про
надання траншу № 1.37937/3334 від 21 березня
2008 року, № 1.37240/3334-ДТ2 від 26 лютого 2008
року та № 1.37241/3335 від 15.02.2008 року
позичальнику було встановлено
диференційовану процентну ставку за
користування кредитом на конкретні
періоди. За встановлення та
користування коштами по зменшеній
процентній ставці встановлено
одноразову комісію за управління
кредитом на загальну суму 40 302 грн. 83
грн.

Оскільки порушуються умови зазначених
договорів в частині виплати позивачу
комісії, вони звернулись до суду про її
стягнення в примусовому порядку .

Рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 26 червня 2013
року позовні вимоги банку задоволено .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
товариства "ПроКредит Банк"
заборгованість з комісії за кредитним
договором №1.37241/3335 у розмірі 16.384 грн 91
коп., за кредитним договором №1.37937/3334 у
розмірі 7.746 грн. 99 коп., за кредитним
договором №1.37420/3334 - ДТ 2 у розмірі 16.170
грн 93 коп., а всього солідарно стягнуто
комісії в загальному розмірі 40.302 грн.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідачі подали апеляційну скаргу в
якій просили про його скасування з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції. В скарзі
посилались на те, що позов не був
заявлений до ОСОБА_2, а суд не провівши
заміну відповідача у встановленому ЦПК
порядку притягнув до відповідальності
особу до якої позов не заявлявся. Також
суд не врахував, що банк не повідомив
ОСОБА_2 про встановлення комісії, а тому
суд не мав права її стягувати. Також
скарга містить доводи про те, що суд
розглянув справу не повідомивши одного
з відповідачів про розгляд справи не
вручивши йому позовну заяву. На думку
відповідачів спір повинен
розглядатись в Господарському суді так
як боржник є фізичною особою
підприємцем.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідачі доводи скарги підтримали .

Представник позивача заперечувала
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства,

за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку,
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель-відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя;
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов, суд вважав
встановленим такі обставини.

12.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
"ПроКредит Банк", та ОСОБА_1 було
укладено рамкову угоду №3334, відповідно
до якої банк зобов'язувався
здійснювати кредитування
відповідача у межах встановленого
ліміту кредитування у розмірі 200 000
доларів США з лімітом стоку
кредитування у 120 календарних місяців
(а.с. 8-10).

В межах зазначеної вище рамкової угоди,
21 березня 2008 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір
про надання траншу № 1.37937/3334, згідно з
яким остання отримала кредит у розмірі
24 000 доларів США зі сплатою 14% річних
строком користування 36 місяців (а.с.
11-12).

Крім того, між ЗАТ «ПроКредит Банк» та
ОСОБА_1 на підставі та в межах
зазначеної вище рамкової угоди № 3334, 15
лютого 2008 року було укладено договір
про надання траншу № 1.37240/3334-ДТ1,
відповідно до умов якого ОСОБА_1 було
надано кредит у сумі 36 500 дол. США зі
сплатою 13,5% річних строком
користування 60 місяців, а 26 лютого 2008
року -договір про надання траншу №
1.37240/3334-ДТ2, відповідно до якого остання
отримала кредит у сумі 8 500 дол. США зі
сплатою 13,5% річних на строк 60 місяців
(а.с. 13-14, 15-16).

Також 12.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк» та ОСОБА_1 була укладена рамкова
угода № 3335, на підставі та в межах якої
було укладено договір про надання
траншу № 1.37241/3335 від 15.02.2008 року, згідно
з яким остання отримала кредит у сумі 45
000 дол. США зі сплатою 13,5% річних на
строк 60 місяців (а.с. 17-19, 20-22).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 з відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір поруки №
3335-ДП-1 від 12.02.2008 року, згідно з яким
останній поручається перед кредитором
за виконання усіх зобов'язань
позичальника у їх повному обсязі як
солідарний із позичальником боржник
(а.с. 6-7).

Як вбачається з договорів про внесення
змін від 11.06.2010 року до договорів про
надання траншу № 1.37937/3334 від 21 березня
2008 року, № 1.37240/3334-ДТ2 від 26 лютого 2008
року та № 1.37241/3335 від 15.02.2008 року
позичальнику було встановлено
диференційовану процентну ставку за
користування кредитом на конкретні
періоди. Крім того, було встановлено
одноразову сплату комісії за
управління кредитом в таких розмірах:

за договором про надання траншу №
1.37240/3334-ДТ2 від 26 лютого 2008 року - у
розмірі 16 010 грн. 82 коп.; за договором
про надання траншу № 1.37937/3334 від 21
березня 2008 року - у розмірі 7 670 грн. 29
коп.; за договором про надання траншу №
1.37241/3335 від 15.02.2008 року - у розмірі 16 222
грн. 68 коп. (а.с. 118-126).

Згідно з довідкою про стан
заборгованості вих. № 1490/12/1 від 10.12.2012
року, станом на 10.12.2012 року
заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ
«ПроКредит Банк» по оплаті комісії
складає 40.302 грн. 83 коп. (а.с. 23).

Виходячи з наявних у справі та
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, вищенаведені
обставини, які суд вважав
встановленими є доведеними.

Висновок суду про наявність підстав
для солідарного стягнення з
відповідачів заборгованості в сумі,
визначеній позивачем відповідає
встановленим обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність обов`язку поручителя
сплачувати комісію, про нарахування
якої він не був повідомлений не
приймаються, тому, що відповідно до
п.2.3.договору поруки поручитель
погодився, що усі зміни до будь-якої
рамкової угоди, а також укладення інших
кредитних договорів на підставі
рамкової угоди, які не стосуються умов
викладених в п 2.2. договору, в якому
вказаний ліміт кредиту, максимальний
відсоток , та граничний строк
кредитування не є такими, що збільшують
його відповідальність, а тому його
порукою будуть забезпечуватись
зобов`язання позичальника з
врахуванням таких змін без
необхідності їх попереднього чи
наступного ознайомлення чи погодження
з поручителем.

Доводи скарги з приводу не пред`явлення
позову до ОСОБА_2 спростовуються
наявною в справі позовною заявою, в яку
внесено виправлення імені ОСОБА_2 на
ОСОБА_2, а також іншими документами з
яких вбачається, що суд розглядав спір
до належного відповідача.

Доводи з приводу не повідомлення
відповідачів про день і час розгляду
справи, спростовуються численними
повідомленнями суду, які надсилались
за місцем проживання відповідачів,
проте повертались за закінченням
терміну зберігання, через зловживання
відповідачів своїми правами.

Крім того вказане процесуальне
порушення не є підставою для
скасування правильного по суті
рішення.

Відповідачі мали можливість в
апеляційному суді навести всі свої
доводи та міркування та надати докази
на спростування заявлених до них вимог.

Проте жодного доказу на підтвердження
виконання зобов`язань по оплаті
комісії суду надані не були.

Посилання на те, що комісія, яка
визначалась первинними договорами
була ними сплачена, на правильність
рішення не впливає, так як в подальшому
через неможливість виконувати умови
договору, боржник звернулась з заявою
про кредитні канікули та їй був
встановлений інший графік погашення
кредиту. Сторони домовились, що за
введення іншого вигідного для боржника
графіку погашення кредиту, та не сплати
нею відсотків по кредиту в конкретний
період, остання буде зобов`язана
сплатити одноразову комісію. Вказаної
домовленості сторони досягли в
письмовій формі, що не заперечувала
відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду. Так як відповідач і
змінений графік погашення
заборгованості порушила, у позивача
виникло право на стягнення комісії за
всіма кредитними договорами.

Доводи скарги про те, що спір повинен
розглядати Господарський суд, так як
боржник є підприємцем не приймаються,
тому, що позов подано до двох
відповідачі, один з яких, а саме : ОСОБА_2
є фізичною особою, а тому спір
правомірно розглянутий судом
загальної юрисдикції.

Вимога скарги про скасування рішення з
направленням справи до суду першої
інстанції, не відповідає нормам ЦПК
України, якими визначено повноваження
апеляційного суду.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Деснянськогорайонного суду м.
Києва від 26 червня 2013 року залишити без
змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: