Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - друга Миколаївська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на Ѕ частину квартири,
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом та визнання
права власності на Ѕ частину
спадкового майна, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 24 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_6 Після його
смерті відкрилась спадщина на спадкове
майно, в тому числі і на квартиру
АДРЕСА_1. Спадкоємцями майна померлого
є ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4
01 березня 2012 року державним
нотаріусом ОСОБА_4 видано свідоцтво про
право власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, оскільки вона є спільним
сумісним майном подружжя, набутим за
час шлюбу, укладеного 15 грудня 1989 року
між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 Також 01 березня 2012
року державним нотаріусом на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтва про
право на спадщину за законом, на
підставі якого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є
власниками в рівних частках Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1. Таким чином, ОСОБА_3 є
власником ј частини спадкової
квартири, а ОСОБА_4 - ѕ частин. Однак, на
думку ОСОБА_3, спадкова квартира не є
майном, набутим ОСОБА_4 і померлим
ОСОБА_6 у період шлюбу, а є особистою
приватною власністю спадкодавця
ОСОБА_6

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив
задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 квітня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 24 вересня
2013 року рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 24 квітня 2013 року
скасовано й ухвалено нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, видане 01 березня 2012 року на
ім'я ОСОБА_4 Визнано частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01 березня
2012 року в частині видачі їх на ј частину
квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що за життя ОСОБА_6, будучи
членом
житлово-будівельного кооперативу (далі
- ЖБК) «Чорноморець», правонаступником
якого є об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Чорноморець», 25 липня 1973 року отримав
ордер на сім'ю у складі трьох осіб
(дружина - ОСОБА_7, син - ОСОБА_3) на
зайняття квартири АДРЕСА_2.

18 жовтня 1978 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 розірвано.

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від
23 серпня 1982 року пай в ЖБК
«Чорноморець» було розділено між
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 і виділено сторонам
кімнати в квартирі.

У 1983 році ОСОБА_6 обміняв виділену йому
на підставі рішення суду кімнату на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою ОСББ «Чорноморець»
від 27 вересня 2012 року ОСОБА_6 у 1983
році вніс у повному обсязі залишок
пайового внеску у розмірі 2 991 руб. за
квартиру АДРЕСА_1.

15 грудня 1989 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_6 і ОСОБА_4

03 квітня 1992 року ОСОБА_6 видано
свідоцтво про право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

01 березня 2012 року ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1, як частку у
спільному майні подружжя.

Також 01 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_3
та ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на
спадщину за законом, на підставі якого
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є власниками по Ѕ
частині від Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КпШС України
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що спірна квартира не є
спільним сумісним майном подружжя,
оскільки пай за квартиру було внесено
ОСОБА_6 за рахунок особистих коштів до
вступу в шлюб із ОСОБА_4, остання не
приймала участі у сплаті пайових
внесків.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позивачу і відповідачці належить по Ѕ
частці у спірному спадковому майні.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня
2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» зазначено, що
відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але і з інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, порушення у зв'язку
з видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Проте, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Дійшовши висновку, що спірна квартира є
особистою приватною власністю
спадкодавця ОСОБА_6 оскільки набута ним
у власність до шлюбу з ОСОБА_4, суд
апеляційної інстанції, неправильно
застосував положення статей 321, 1301 ЦК
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, оскільки визнаючи
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані 01 березня
2012 року на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лише в
частині видачі їх на ј частину спірної
квартири, суд залишив чинними такі
свідоцтва в частині права власності
ОСОБА_4, при цьому визнав право
власності на Ѕ частину квартири лише за
ОСОБА_3, чим порушив право власності
ОСОБА_4 на іншу Ѕ частину такої
квартири.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України
невірно встановив обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

При новому розгляді справи суду
апеляційної інстанції необхідно
врахувати наведене та вирішити спір
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 24 вересня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська