АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/602/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді
Харчука В.М.

суддів: Переверзєвої Н.І.,
Спірідонової Т.В.

при секретарі Вінярській А.А.

з участю: ОСОБА_1 та її
представника

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
03 червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

Заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н
о в и л а:

В серпні 2012 року позивачка звернулась
до суду і просила стягнути з
відповідача 29037,37 грн. боргу, 3% річних,
що складає 8534,38 грн., а також 375,72 грн.
понесених нею судових витрат.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 03 червня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 3723,54 доларів США, що за курсом
Національного банку України станом на
20 листопада 2012 року еквівалентно 29762,25
грн. та 297,62 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
означене рішення вважає незаконним,
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити в зв"язку із пропуском
строку позовної давності. На думку
апелянта, суд допустив порушення норм
матеріального та процесуального права
і прийшов до безпідставного висновку
про здійснення ним часткового
погашення боргу трьома платежами,
останній із
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф. Провадження № 22ц/792/602/14

Доповідач - Переверзєва Н.І.
Категорія 19.27

яких в сумі 150 доларів США відбувся у
вересні 2009 року . Ці обставини ним
заперечуються і з боку позивачки не
підтверджені належними і допустимими
доказами. Тому, за його підрахунками
строк позовної давності для звернення
до суду за захистом порушеного права у
позивача закінчився 31 березня 2012 року,
однак із позовом вона звернулась лише 09
серпня 2012 року, пропустивши строк
позовної давності, про застосування
якого просив відповідач.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню із постановленням нового
рішення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є:

1) неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 257 цього Кодексу
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 цього Кодексу
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов"язку.

В порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року
ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 4000 доларів США
на термін до 30 березня 2009 року, про що
останній власноручно склав розписку.
Як пояснила суду позивачка, в рахунок
повернення боргу відповідач у березні
та у квітні 2009 року двічі передав їй
гроші по 200 доларів США, а також у
вересні того ж року - 150 доларів США.

Виходячи із цього, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що боржник
частково виконав свої зобов"язання,
тому із нього підлягає стягненню борг в
сумі 3450 доларів США та 3% річних із його
гривневого еквіваленту. При цьому
відхилив доводи відповідача щодо
необхідності застосування строку
позовної давності, оскільки останній у
вересні 2009 року перервав цей строк
частковим погашенням боргу в сумі 150
доларів США.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, не ґрунтуються на наявних у
справі доказах та зроблені із
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 545 ЦК
України, прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Наявність такої розписки і сам
факт її складання сторони заперечують,
позивачка належними і допустимими
доказами не підтвердила свої пояснення
з приводу отримання нею періодів та
суми частини боргу. У заяві про
перегляд заочного рішення та в
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
категорично заперечує проведення ним
будь-якого розрахунку із ОСОБА_1 і
переривання ним у такий спосіб
перебігу строку позовної давності.
Тому, твердження позивачки та її
представника про часткове повернення
боргу у березні та квітні 2009 року по 200
доларів США і у вересні 2009 року - 150
доларів США фактично є припущенням, а
відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Таким чином, виходячи із того, що
умовами договору позики визначений
строк виконання зобов'язань до 30
березня 2009 року, а позов пред"явлений до
суду у серпні 2012 року, обґрунтованими є
доводи апелянта про пропуск строку
позовної давності.

Враховуючи вищевикладене,
недоведеність позивачкою отримання
частини боргу у вересні 2009 року та
відсутність її клопотання про
поновлення строку із зазначенням
поважних причин пропуску, в
задоволенні позову слід відмовити з
підстав пропуску строку позовної
давності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 03 червня 2013
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.І.Переверзєва