АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/773/2013
Головуючий у 1 - й інстанції: Чала А.П.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 05 грудня 2013 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
недійсним пунктів кредитного договору,
-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 05 грудня 2013 року
позов Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 47 907,11 доларів США, що за курсом
НБУ станом на 08.07.2013 р. становить 382 921,53
грн., заборгованість за відсотками в
сумі 0,39 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 3,12 грн.,
пеню за прострочення сплати кредиту в
сумі 2 535,46 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 20 265,92 грн.,
пеню за прострочення сплати відсотків
в сумі 323,36 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 2 584,63 грн.,
всього на загальну суму 50 766,32 доларів
США, що за курсом НБУ станом на 08.07.2013 р.
становить 405 755,20 грн., а також 3 441 грн.
судового збору.

ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
недійсним пунктів кредитного договору
в здійснення перерахунку
заборгованості за кредитом відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 05 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості , а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
недійсним пунктів кредитного договору
в здійснення перерахунку
заборгованості за кредитом
задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що судом 1-ї інстанції
не перевірено доводи ОСОБА_3 про те, що
від імені Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» з позовом до
суду звернулася не уповноважена на те
особа. Також, судом 1-ї інстанції
залишено поза увагою той факт, що
досудовою вимогою банку про сплату
суми заборгованості було надано право
відповідачу погасити заборгованість
до 21.08.2013 року. Проте, до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості
банк звернувся 20.07.2013 року, тим самим не
дотримавшись процедури досудового
врегулювання спору. Крім того,
розглядаючи зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3, судом 1-ї інстанції не надано
правової оцінки дисбалансу відносин за
договором споживчого кредиту, а саме:
пункту 1.3.1 правил до кредитного
договору. Даним пунктом встановлено, що
за користування кредитом понад
встановлений термін (прострочення
терміну сплати щомісячного платежу)
встановлюється підвищена процентна
ставка в розмірі 31%. Вважає таку умову
договору несправедливою, оскільки вона
встановлює вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» Лісовський
СергійВолодимирович проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилалась на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції просив залишити без змін, так
як воно постановлено з дотриманням
вимог закону.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 всудове
засідання не з'явилися, про день та час
слухання справи судом повідомлялись у
встановленому законом порядку, причину
своєї неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання споживчого кредиту з правилами
№0, відповідно до якого, ОСОБА_3
був наданий кредит в сумі 66 000 доларів
США зі сплатою 15,5% річних і погашенням
згідно умов вказаного договору. Кредит
був отриманий на споживчі цілі. Строк
дії договору до 12 жовтня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за договором про надання споживчого
кредиту з правилами №0, 10 жовтня
2008 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки
№233585, відповідно до якого, остання
відповідає за зобов'язаннями
позичальника відповідно до умов
кредитного договору у повному обсязі,
як солідарний боржник.

Правонаступником Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк» є Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк».

10 липня 2013 року Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» на адресу
ОСОБА_3 було надіслано вимогу про
погашення заборгованості за договором
про надання споживчого кредиту з
правилами №0 від 10 жовтня 2008 року.

Оскільки ОСОБА_3 свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконує, що призвело до виникнення
заборгованості, то Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» звернулося до
суду з позовом про дострокове
стягнення заборгованості по договору
в судовому порядку.

Під час розгляду вказаної справи
Святошинським районним судом м. Києва
ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
недійсним пунктів кредитного договору
в здійснення перерахунку
заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», та стягуючи солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 47 907,11 доларів США, що за курсом
НБУ станом на 08.07.2013 р. становить 382 921,53
грн., заборгованість за відсотками в
сумі 0,39 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 3,12 грн.,
пеню за прострочення сплати кредиту в
сумі 2 535,46 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 20 265,92 грн.,
пеню за прострочення сплати відсотків
в сумі 323,36 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 2 584,63 грн.,
всього на загальну суму 50 766,32 доларів
США, що за курсом НБУ станом на 08.07.2013 р.
становить 405 755,20 грн., суд 1-ї інстанції
виходив з того, що позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому наявні всі правові
підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.2.10 договору про надання
споживчого кредиту з правилами №0
від 10 жовтня 2008 року встановлено, що
розмір ануїтентного платежу складає 1295
доларів США. Днем сплати ануїтентного
платежу є 10 число кожного місяця
протягом строку кредитування.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за
договором про надання споживчого
кредиту з правилами №0 від 10
жовтня 2008 року належним чином не
виконував, що призвело до виникнення
заборгованості по кредитному договору.

Згідно вимог ст.554 Цивільного Кодексу
України, в разі невиконання
зобов'язання боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, як і
боржник, зокрема, відповідає за сплату
основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Станом на 08 липня 2013 року
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту з правилами
№0 від 10 жовтня 2008 року становить:
за основним боргом в сумі 47 907,11 доларів
США, що за курсом НБУ станом на 08.07.2013 р.
становить 382 921,53 грн.; по нарахованим
відсоткам за користування кредитом в
сумі 0,39 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 3,12 грн.; по
пені за прострочення сплати кредиту в
сумі 2 535,46 доларів США, що за курсом НБУ
станом на 08.07.2013 р. становить 20 265,92 грн.,
по пені за прострочення сплати
відсотків в сумі 323,36 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 08.07.2013 р. становить
2 584,63 грн.

Вказану заборгованість на вимогу банку
відповідач не погашає, а тому колегія
суддів вважає, що суд 1-ї інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
необхідність солідарного стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту з правилами
№0 від 10 жовтня 2008 року в сумі 47
907,11 доларів США, що за курсом НБУ станом
на 08.07.2013 р. становить 382 921,53 грн.,
заборгованість за відсотками в сумі 0,39
доларів США, що за курсом НБУ станом на
08.07.2013 р. становить 3,12 грн., пеню за
прострочення сплати кредиту в сумі 2
535,46 доларів США, що за курсом НБУ станом
на 08.07.2013 р. становить 20 265,92 грн., пеню за
прострочення сплати відсотків в сумі
323,36 доларів США, що за курсом НБУ станом
на 08.07.2013 р. становить 2 584,63 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що банк звернувся до суду з
позовом, не дочекавшись закінчення
строку, встановленого у вимозі про
дострокове повернення кредиту,
правильність висновків суду 1-ї
інстанції не спростовують, оскільки
чинним законодавством не заборонено
банку звертатися до суду з позовом до
закінчення терміну встановленого у
вимозі.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що імені Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
з позовом до суду звернулася не
уповноважена на те особа, так як з
наявної в матеріалах справи
нотаріально посвідченої довіреності
від 18.01.2013 року вбачається, що Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
уповноважило Бондар Олену Борисівну
підписувати та подавати від імені
банку, зокрема, і позовні заяви. Дана
довіреність на час підписання і
звернення до суду з позовною заявою
була чинною та невизнаною в судовому
порядку недійсною, а тому підстави
вважати, що з позовом до суду
звернулася не уповноважена на те особа,
відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильність
висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду 1-ї
інстанції в частині стягнення
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» заборгованість за
договором про надання споживчого
кредиту з правилами №0 від 10
жовтня 2008 року є законним та
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_3 в цій частині відсутні.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
зустрічних позовних вимог до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_4 про
визнання недійсним пунктів кредитного
договору в здійснення перерахунку
заборгованості за кредитом, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що правові
підстави для визнання недійсним п. 1.3.1
правил №0 до договору про надання
споживчого кредиту від 10 жовтня 2008 року
відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

З договору про надання споживчого
кредиту з правилами №0від 10
жовтня 2008 року вбачається, що він
підписаний сторонами без будь-яких
застережень та зауважень, що свідчить
про вільне волевиявлення сторін при їх
укладанні. Належних та допустимих
доказів того, що Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» та/або ОСОБА_3
в момент підписання даного договору
було недодержано вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України,
матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один із
оригіналів якого передається
споживачеві. Споживач не зобов'язаний
сплачувати кредитодавцеві будь-які
збори, відсотки або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного
кредитного договору, у ньому
передбачено всі істотні умови для
такого виду договору, відповідно до
вимог чинного на той час законодавства
та інших нормативно-правових актів.
Укладаючи кредитний договір сторони
дійшли згоди щодо укладання договору
на зазначених у ньому умовах, а відтак,
з власної ініціативи на момент
отримання коштів сторони визначили для
себе правила подальшої поведінки.

Доказів того, що під час підписання
оспорюваного кредитного договору
ОСОБА_3 був обмежений у праві вибору
кредитної установи та умов
кредитування або наявні інші умови, які
є несправедливими, матеріали справи не
містять.

Вся необхідна інформація про умови
отримання кредиту, а саме: про умови
надання споживчого кредиту, про
визначення сукупної вартості
споживчого кредиту та його реальної
процентної ставки тощо, яка передує
укладенню договору, була надана
позичальнику, що підтверджується
матеріалами справи.

Крім того, матеріали справи не містять
жодного доказу того, що позивач
звертався до банку з приводу
роз'яснення йому положень договору, які
були йому незрозумілі або за
додатковою інформацією щодо умов
кредитування.

Позивач також не скористався своїм
правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
щодо можливості відкликання згоди на
укладення кредитного договору
протягом 14 календарних днів з моменту
отримання примірника укладеного
договору з доданим до нього графіком
погашення платежів без пояснення
причин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання недійсним 1.3.1 правил №0
до договору про надання споживчого
кредиту від 10 жовтня 2008 року немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не надано правової
оцінки дисбалансу відносин за
договором споживчого кредиту, а саме:
пункту 1.3.1 правил до кредитного
договору, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Колегія суддів не вважає, що умова
кредитного договору про застосування
підвищеної процентної ставки за
користування кредитом понад
встановлений договором строк є
несправедливою, оскільки не є
тотожними поняття процентної ставки,
як плати за користування кредитними
коштами, та компенсації як форми
відповідальності за невиконання
споживачем кредитних послуг
договірних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: