У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 січня 2014 рокуМ. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Штелик
С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Кафідової О.В.,

Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Болехівського міського суду
Івано-Франківської області від 27
червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 22 червня 2012 року він
надав відповідачу у тимчасове
користування грошові кошти в сумі 431 982
грн 39 коп., що підтверджується
розпискою. Неодноразові звернення до
відповідача про повернення суми боргу
були залишені без належного
реагування. У зв'язку із цим позивач
просив стягнути з відповідача на свою
користь борг у сумі 431 982 грн 39
коп. та вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням Болехівського міського суду
Івано-Франківської області від
27 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем не було
надано доказів щодо укладення між ним
та відповідачем договору позики.

Судами встановлено, що 22 червня 2012 року
ОСОБА_2 надав розписку, в якій вказав, що
отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі
431 982 грн. 39 коп. (а.с. 75).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов вірного
висновку, що дана розписка не є
підтвердженням укладеного договору
позики та його умов.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей. Однак
такий доказ повинен містити в собі
визначені законом і сторонами істотні
умови правочину.

Відповідно до наказу господарського
суду Івано-Франківської області від 20
грудня 2011 року № 2303 стягнуто з ПП "
Ретро", директором якого був ОСОБА_1, на
користь підприємця ОСОБА_2 427 471 грн. 67
коп. боргу та 4274 грн 72 коп. судових
витрат, а 29 травня 2012 року державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження на суму 431 982 грн. 39
коп. (а.с. 30, 32).

22 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 кошти в сумі 431 982 грн 39 коп. як
борг згідно з судовим рішенням і
написав розписку, яку позивач
помилково вважав договором позики.

22 червня 2012 року надійшла заява від
відповідача у виконавчу службу про
отримання ним коштів від ПП «Ретро», а
тому державним виконавцем Курилів О.С.
25 червня 2012 року було закрито виконавче
провадження у зв'язку з добровільним
виконанням (а.с. 34, 57).

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов вірного
висновку про те, що між позивачем та
відповідачем не виникли
правовідносини з позикових
зобов'язань.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Болехівського
міського суду Івано-Франківської
області від 27 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак