Справа № 344/1042/13-ц
Провадження № 2/344/238/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ПП «Соціальна
аптека ІФ» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом
до відповідача, в обґрунтування якого
покликалась на те, що з 02.07.2011р. вона
працювала в ПП «Соціальна аптека ІФ» на
посаді завідуючої аптеки. 20.03.2012р. її
було звільнено і в трудовій книжці
внесено запис про її звільнення за п. 1
ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З
часу її звільнення з роботи пройшло
декілька місяців, однак по
сьогоднішній час з нею не проведено
повний розрахунок по заробітній платі,
з січня 2012 року їй така не
виплачувалась. Вважає, що має право на
стягнення середнього заробітку з січня
2012 року і по сьогоднішній день, тому
враховуючи інформацію, надану ГУ
статистики в Івано-Франківській
області, з відповідача слід стягнути
57921грн.

Позивач та її представник - ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, покликаючись на викладені
в заяві обставини, просили такі
задоволити.

Представник відповідача - Борзих А.В. в
судовому засіданні позов заперечив,
покликаючись на викладені в письмовому
заперечення (а.с.52-53) обставини, пояснив,
що позов безпідставний та
необґрунтований, при цьому зазначив, що
позивачка пропустила строк звернення
до суду з вказаним позовом. Просив у
позові відмовити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
підтвердив надані ним письмові
пояснення (а.с.26) та пояснив, що в аптеці
він офіційно не працював, однак
допомагав на громадських засадах,
ствердив, що на момент звільнення
ОСОБА_1 з роботи директором ПП
«Соціальна аптека ІФ» був проведений
повний розрахунок по заробітній платі
за весь час її роботи на підприємстві.

Заслухавши позивача та її
представника, представника
відповідача, свідка ОСОБА_4, дослідивши
докази у справі, суд вважає наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працювала на посаді завідувача аптеки
№ 1 в ПП «Соціальна аптека ІФ» з 02.07.2011р.
по 20.03.2012р. (а.с.2,3). Дані обставини
представником відповідача не
заперечено, визнано, а згідно з ч. 1 ст. 61
ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Так, суд критично оцінює наявні в
матеріалах справи письмові пояснення
ОСОБА_5 (а.с.27), оскільки вважає такі
недопустимими доказами. Дана особа не
була допитана в судовому засіданні в
якості свідка, і відповідно його не
було попереджено про кримінальну
відповідальність, передбачену чинним
законодавством, за дачу завідомо
неправдивих показів. Суд звертає увагу
на те, що клопотання про виклик цієї
особи як свідка ухвалою було
задоволено, однак ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, а як пояснив
представник відповідача останній
перебуває за межами України - у США.

В той же час, суд критично оцінює
пояснення позивача та її представника
про те, що відповідач не здійснив з
ОСОБА_1 розрахунок при звільненні,
оскільки жодного належного та
допустимого доказу того, що позивач
зверталася до відповідача з вимогою
про проведення з нею розрахунку, не
подано.

Позивачем та її представником не
зазначено об'єктивних причин
неможливості подати довідку про її
середньомісячну заробітну плату на
даному підприємстві, як і не подано
доказів, що у неї є складності в її
отриманні. При цьому слід звернути
увагу на те, що ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом 26.12.2012р., тобто через 9
місяців після її звільнення (20.03.2012р.).

Однак, заява представника відповідача
про пропущення позивачем строку
звернення до суду з позовом
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищенаведене та те, що
жодного належного та допустимого
доказу того, що позивач зверталася до
відповідача з вимогою про проведення з
нею розрахунку, не подано, суд прийшов
до висновку про безпідставність та
необґрунтованість позовних вимог,
відтак в задоволення позову ОСОБА_1 до
ПП «Соціальна аптека ІФ» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП
«Соціальна аптека ІФ» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 04 березня 2014
року.