інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/294/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 16
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог:
ОСОБА_3, акціонерний комерційний банк
"Форум", гаражний будівельний
кооператив "Іскра", про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності на спільне
майно ,-

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд
з вказаним позовом.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_4, з яким позивач з 1999
року перебувала з ним у фактичних
шлюбних відносинах, а з 21.12.2007 по 20.06.2012
роки у зареєстрованому шлюбі.

За період спільного проживання без
реєстрації шлюбу вони на спільні кошти
на підставі договору купівлі-продажу
від 22.05.2007 року придбали автомобіль
ГАЗ-330232-414.

В період шлюбу ними було придбано
наступне майно: 05.06.2008 року два гаражі №
НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в ГБК "Іскра", що
розташовані в м. Біла Церква,
вул. Сухоярська, 12 а, які були оформлені
на ім'я ОСОБА_4; 27.05.2008 року на підставі
договору купівлі-продажу - квартиру
АДРЕСА_1. На придбання цієї квартири з
АКБ "Форум" року було укладено
кредитний договір на суму 50000 доларів
США.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 є його діти ОСОБА_2, ОСОБА_2, які
подали заяви про прийняття спадщини
після смерті свого батька, та їх
неповнолітній син померлого ОСОБА_7, в
інтересах якого позивач як його мати
подала заяву про прийняття ним
спадщини.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просила суд встановити факт проживання
однією сім'єю без шлюбу в період з 1999
року по день реєстрації шлюбу 21.12.2007
року: визнати спільним майном подружжя
автомобіль ГАЗ-330232-414, два гаражі
за №НОМЕР_2 та №НОМЕР_3 в ГБК «Іскра»,
АДРЕСА_1; визнати за нею право власності
на ? частину спільного майна подружжя
та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року по
день реєстрації шлюбу, тобто по 21.12.2007
року.

Визнано спільним майном подружжя
автомобіль ГАЗ-330232-414, реєстраційний
номер НОМЕР_1; АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину спільного майна подружжя, а
саме: на 1/2 частину автомобіля
ГАЗ-330232-414, реєстраційний номер НОМЕР_1;
на 1/2 частину АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду з
підстав неповного з'ясування судом
обставин справи та невідповідності
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
змінити, визнати також спільним майном
подружжя два гаражі №№ НОМЕР_2,НОМЕР_3 в
ГБК «Іскра», визнати за нею право
власності на ? частину кожного гаража.

Відповідач ОСОБА_2 також подала
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі просить суд
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині визнання права
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
та в частині стягнення судових витрат,
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким визнати за ОСОБА_1 право власності
на 3/10 частини спірної квартири,
враховуючи, що саме така частина
квартири відповідає розміру коштів,
сплачених банку в рахунок погашення
кредиту, який надано на придбання цієї
квартири.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, осіб, що з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
автомобіль був придбаний на спільні
кошти в період фактичного проживання
позивача однією сім'єю з ОСОБА_4,
квартира була придбана в період їх
зареєстрованого шлюбу, тому позивач
має права на ? частину вказаного майна.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 65 СК України,
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Статтею 70 СК України встановлено що,
частки дружини та чоловіка у спільній
сумісній власності є рівними.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю і не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
встановлено письмовим договором між
ними.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, який з
1999 році перебував у фактичних шлюбних
відносинах з позивачем, а в період з
21.12.2007 р. по 2012 р. перебував у
зареєстрованому шлюбі.

За період спільного проживання без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
спільні кошти на підставі договору
купівлі-продажу від 22.05.2007 року
придбали автомобіль ГАЗ-330232-414, 05.09.2007
року зареєстрований на ім'я ОСОБА_4,
д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.9-11).

27.05.2008 року на ім'я ОСОБА_4 укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. На придбання цієї квартири з
АКБ "Форум" 22.05.2008 року було укладено
кредитний договір № 0020/08/00 на суму 50000
доларів США з кінцевим терміном
повернення 15.05.2012 року та договір
іпотеки (а.с. 9-10).

Ці обставини підтверджені матеріалами
справи та сторонами не оспорюються.

Оскільки в судовому засіданні
достовірно встановлено, що за період
спільного проживання без реєстрації
шлюбу на спільні кошти позивача та
померлого ОСОБА_4 22.05.2007 року придбано
автомобіль ГАЗ-330232-414, а в період шлюбу
27.05.2008 року ними придбано квартиру
АДРЕСА_1, суд першої інстанції,
обґрунтовано визнав за позивачем право
власності на ? частину вказаного майна.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що позивач має право лише на 3/10
частин вказаної квартири, не
ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки відповідно до ст. ст.60,70 СК
України дружині належить половина
майна придбаного під час шлюбу. Що
стосується факту придбання вказаної
квартири за рахунок коштів у розмірі
50000 доларів США, отриманих на підставі
договору кредиту від 07.05.2008 р.,
заборгованість по якому складає 29546
доларів США, колегія суддів відзначає,
що борги подружжя та правовідносини за
вказаним кредитним зобов»язанням не є
предметом спору, оскільки жодна із
сторін не заявила таких позовних вимог,
разом з тим відповідно до положень
статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених позивачем
вимог та зазначених і доведених ним
обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на ?
частину гаражів №№ НОМЕР_2,НОМЕР_3 в ГБК
"Іскра", розташованого в м. Біла Церква,
вул. Сухоярська, 12 а, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано докази належних та
допустимих докази цих обставин.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Матеріали справи не містять даних
про те, що за життя ОСОБА_4 у нього
виникло право власності на ці гаражі,
яке пройшло державну реєстрацію. При
цьому колегія суддів вважає
неналежними доказами виникнення права
власності у позивача на вказане майно
довідку голови ГБК «Іскра»
Суходольського М.П. від 04.01.2013 року про
те, що власником гаражів №№
НОМЕР_2,НОМЕР_3 в ГБК "Іскра" є ОСОБА_4, та
квитанції до прибуткового касового
ордеру про сплату ОСОБА_4 до ГБК «Іскра»
5 червня 2008 року 300 грн. за
переоформлення, оскільки наведені
документи не є правовстановлюючими,
крім того вони не завірені печаткою
юридичної особи (а.с.64,65).

З аналогічних підстав колегія
суддів вважає необґрунтованими і
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що ОСОБА_4 придбав вказані гаражі у
ОСОБА_6, що також підтверджується
заявою останнього про виключення його
з ГБК «Іскра» з переоформленням на
ОСОБА_4 (а.с.195,196), оскільки ці
заяви не є доказами виникнення та
державної реєстрації права власності
ОСОБА_4 на гаражі №№ НОМЕР_2,НОМЕР_3 в
ГБК "Іскра".

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову, тому, відповідно до ст.303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК
України , колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді