У х в а л а

Іменем України

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової О.В.,
Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Чугуївського
міжрайонного прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківське обласне управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Чугуївський
міжрайонний прокурор Харківської
області в інтересах держави в особі
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»)
звернувся до суду з указаним позовом, у
якому просив у рахунок погашення
заборгованості за договором про
іпотечний кредит від 13 грудня 2007 року №
570 у розмірі 1 083 424 грн 10 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки - належний
ОСОБА_3 на праві власності будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 244,3 кв. м,
який визначений іпотечним договором
від 13 грудня 2007 року № 570-1.

Заочним рішенням Чугуївського
міського суду Харківської області від
22 червня 2012 року указаний позов
задоволено. У рахунок погашення
заборгованості за договором про
іпотечний кредит від 13 грудня
2007 року № 570 у розмірі 1 083 424 грн 10 коп.
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 13 грудня 2007
року № 570-1, а саме: будинок АДРЕСА_1
загальною площею 244,3 кв. м, який на праві
власності належить ОСОБА_3, шляхом
продажу цього будинку ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ №
10020/0449 філії - Харківське обласне
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» з укладенням від імені ОСОБА_3
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ № 10020/0449 філії - Харківське
обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. Вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 листопада
2013 року заочне рішення суду першої
інстанції скасовано, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України
встановлено, що суд не обмежений
доводами касаційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі доводів
касаційної скарги, дійшла висновку про
те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на
наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» (далі
- ВАТ «Державний ощадний банк України»)
в особі Чугуївського відділення
№ 2834 ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний
кредит № 570, згідно з яким остання
отримала у кредит 825 тис грн на
придбання житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
строком на 240 місяців, з кінцевим
строком повернення - не пізніше 12
грудня 2027 року, за умови
сплати 14,5 % річних у порядку, на умовах
та в строки, визначені договором.

На забезпечення виконання зобов'язань
за указаним договором між тими ж
сторонами укладено іпотечний договір
від 13 грудня 2007 року № 570-1,
предметом якого визначено житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 244, 3
кв. м.

Так, задовольняючи позов Чугуївського
міжрайонного прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі ПАТ
«Державний ощадний банк України», суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем неналежним чином
виконувалися умови укладених нею
договорів, що призвело до утворення
заборгованості у розмірі 1 083 424 грн 10
коп., тому наявні підстави для
звернення стягнення кредитної
заборгованості на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про задоволення позову й
ухвалюючи нове рішення про відмову в
задоволенні указаного позову,
апеляційний суд виходив з того, що цим
рішенням вирішено питання про права та
обов'язки ОСОБА_4, який не був залучений
до участі у справі.

Зокрема під час розгляду справи суд
встановив, що спірний житловий будинок,
який є предметом іпотеки за іпотечним
договором від 13 грудня 2007 року № 570-1,
придбано 12 грудня 2007 року, тобто під час
перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4, який тривав із 29 квітня
2003 року до 05 квітня 2013 року.

Крім того, суд встановив, що ОСОБА_4
надавав нотаріально посвідчену згоду
на передачу в іпотеку спільного майна
як його співвласник.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За змістом статті 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу
України для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згоди другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд, як на державний орган,
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
суд має право й зобов'язаний визначити
характер спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню.

В силу наданих ЦПК України повноважень
апеляційний суд був позбавлений
можливості на стадії апеляційного
розгляду справи залучити ОСОБА_4 до
участі у справі як співвласника
житлового будинку - предмета іпотеки.

Проте зазначені обставини підлягають
з'ясуванню і вирішенню судом першої
інстанції, а саме: відповідно до ст. 33
ЦПК України суд має визначити
процесуальне становище ОСОБА_4 та
вирішити питання про залучення його до
участі у справі в якості
співвідповідача з належним
оформленням цієї процесуальної дії.

За таких обставин колегія суддів
касаційного суду дійшла висновку про
необхідність часткового задоволення
касаційної скарги, скасування рішень
судів першої й апеляційної інстанцій
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, у
зв'язку з порушенням судами норм
процесуального права, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини справа, які мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківське обласне управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 22
червня 2012 року та рішення апеляційного
суду Харківської області від 13
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик