Справа № 646/6736/13-ц
№ производства 2/646/77/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді Журавель
В.А.

При секретарі - Бікасовій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи Перша Харківська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, про визнання права
власності на частину житлового будинку
з надвірними будівлями в порядку
спадкування за законом

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, посилаючись на те, що 61/100
частина домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1 належала за правом
власності його матері ОСОБА_4 на
підставі рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 10 липня 2001
року. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, після
її смерті відкрилася спадщина на
вказану частину домоволодіння,
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 є її сини - сторони по справі.
Позивач у встановленому законом
порядку протягом 6-місячного строку
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини та 24 серпня 2002 року
отримав свідоцтво № 2-1932 про право на
спадщину за законом на 61/200 частину
зазначеного домоволодіння, 61/200 частина
цього ж домоволодіння залишилася
відкритою за відповідачем. Після
смерті ОСОБА_4 в будинку проживає
позивач, який здійснює поточний ремонт
та оплачує необхідні комунальні
платежі. Відповідач ОСОБА_2 на момент
смерті матері був зареєстрований у
домоволодіння, але в ньому не проживав
та не проживає до теперішнього часу. У
червні 2011 року ОСОБА_2 звертався до суду
із позовом про визнання за ним права
власності на 61/200 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, але у задоволенні позову йому
було відмовлено із зв'язку із тим, що
ОСОБА_2 не довів факт прийняття ним
спадщини. Але під час розгляду справи
апеляційним судом Харківської області
відповідач отримав в Першій ХДНК
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 61/200 частину домоволодіння.
Позивач вважає, що відповідач ввів в
оману нотаріуса, оскільки не повідомив
йому про наявність судового спору щодо
спадкового майна. Крім того, в
порушення Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій в свідоцтві,
виданому відповідачу, не було
зазначено частку спадкового майна, яка
належить позивачу. У зв'язку із чим
позивач просив визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину від 22
листопада 2011 року р. № 1-2578, видане 1-ю
ХДНК на ім»я ОСОБА_2, скасувати державну
реєстрацію вказаного свідоцтва та
визнати за позивачем право власності
на 61/200 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_4

21 листопада 2013 року позивач
ОСОБА_1 уточнив заявлені позовні вимоги
в частині визначення кола осіб, які
повинні примати участь у справі,

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник адвокат
ОСОБА_5 підтримали заявлені позовні
вимоги, надали судові аналогічні
пояснення. Позивач додатково пояснив,
що відповідач в спірному будинку ні на
момент смерті матері, ні після цього не
проживав, оскільки він постійно
проживав АДРЕСА_2. Також позивач
пояснив, що він користується половиною
будинку, підтримує його належний
технічний стан, здійснює ремонтні
роботи, оплачує комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та пояснив судові, що
зареєстрований в спірному
домоволодінні з моменту свого
народження. Після одруження постійно
проживав в будинку протягом до 2000 року,
у 2001 році попав у дорожньо-транспортну
пригоду, отримав численні ушкодження,
тому тимчасово проживав у своєї
дружини по АДРЕСА_2. Після смерті
матері він знов повернувся до спірного
будинку і проживав в ньому до 2002 року,
поки в будинок не заселився позивач,
який згодом змінив замки на дверях,
тому відповідач був вимушений залишити
будинок. Під час проживання в будинку
він займав його меншу частину, в якій
були меблі, посуд, ліжка, та інше
домашнє приладдя, яка належало його
матері та залишилося після її смерті,
та яким він постійно користувався.
Також відповідач пояснив, що проживав у
спірному будинку у 2010 році, але там
сталася пожежа, тому він виселився з
будинку у зв'язку із неможливістю
проживання в ньому. До нотаріальної
контори звернувся тільки через 10 років
після смерті матері, оскільки вважав,
що він фактично прийняв спадщину, тому
що був зареєстрований та проживав
будинку.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_6 проти позову заперечувала,
надала судові аналогічні пояснення.

Представник третьої особи - Першої
Харківської державної нотаріальної
контори в судове засідання не з»явився,
надав судові заву про розгляд справи за
його відсутності. Одночасно судові
було подано письмові заперечення проти
позову, в яких зазначено, що на момент
смерті ОСОБА_4 був чинним ЦК України 1963
року, відповідно до якого спадкоємець
вважається таким, що прийняв спадщину,
якщо він фактично прийняв спадщину.
Згідно Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном є запис у
паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний в
спадковому будинку протягом шести
місяців після смерті спадкодавця.
Відповідач ОСОБА_2 надав нотаріусу
будинкову книгу, з якої вбачалося, що
він зареєстрований у спірному будинку,
на підставі чого йому було видано
свідоцтво про право на спадщину.

Третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явився з невідомих суду
причин, належним чином був
повідомлений про час та місце судового
засідання, про причину своєї неявки суд
не сповістив.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, перевіривши матеріали справи,
вважає позов необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні домоволодіння, розташоване
по АДРЕСА_1 належить за правом
власності : 39/100 частин - ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 13 листопада 2001 року за р.
№ 3210; 61/100 частин - ОСОБА_4 на підставі
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкові від 10 липня 2001 року / а. с.
86-87, 108/.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с.
10/. Після її смерті відкрилася спадщина
на 61/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1.
Заповіту на належне їй майно ОСОБА_4 не
залишила.

Відповідно до ст. 529 ЦК України / в
редакції 1963 року/, який діяв на момент
смерті ОСОБА_4, при спадкуванні за
законом спадкоємцями 1 черги є у рівних
частках діти, подружжя та батьки
померлого.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 в рівних частках являються її
діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 / а. с. 9, 139/.

Згідно ст. 549 ЦК України /в редакції 1963
року/, який діяв на момент смерті
ОСОБА_4, вважається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном, якщо він подав у
державну нотаріальну контору за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Як вбачається з копії спадкової
справи, зведеної після смерті ОСОБА_4,
із заявою про прийняття спадщини 05
червня 2002 року до Першої Харківської
державної нотаріальної контри
звернувся ОСОБА_1 / а. с. 74/. В заяві від 14
серпня 2002 року про видачу свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_1 зазначив, що
спадкоємцями в рівних частинах після
смерті ОСОБА_4 є її діти ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який свої спадкові права буде
оформляти пізніше.

14 серпня 2002 року ОСОБА_1 Першою
ХДНК за р. № 2-1932 було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом, а саме
на 61/200 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
матері ОСОБА_4 , 61/200 частина
домоволодіння була залишена відкритою
за ОСОБА_2 / а. с. 88/.

Відповідно до будинкової книги на
спірне домоволодіння ОСОБА_2
зареєстрований у спірному
домоволодінні з 20 листопада 1993 року / а.
с. 95-96/.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані
в судовому засіданні за клопотанням
позивача ОСОБА_1, пояснили судові, що
відповідач в спірному домоволодінні не
проживав, не дивлячись на реєстрацією,
оскільки проживав разом із дружиною по
АДРЕСА_2.

Натомість, свідки ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, допитані в судовому засіданні
за клопотанням відповідача ОСОБА_2,
пояснили судові, що відповідач та члени
його сім»ї постійно проживали в
спірному домоволодінні на момент
смерті його матері та до 2002 року.

Вказані свідки є відповідно
дружинами та дітьми сторін по справі -
ОСОБА_2, тому суд критично ставиться до
їх пояснень, оскільки вважає вказаних
осіб зацікавленими у вирішення спору.

Свідок ОСОБА_12, голова вуличного
комітету № 29 Червонозаводського
району м. Харкова пояснила судові, що
довідки від 03 листопада 2011 року та від
17 червня 2013 року вона склала зі слів
дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_10, з якою вона
спілкувалася по телефону, номер якого
їй дав позивач ОСОБА_1 Також з цього
приводу вона поспілкувалася з кимось
із сусідів ОСОБА_1, але з ким вона не
пам'ятає. Також ОСОБА_12 пояснила, що є
головою вуличного комітету з 2011 року,
тому будь-які події 2001-2002 років їх
невідомі, тому підтвердити факт того,
що з 1995 року по березень 2009 року
відповідач ОСОБА_2 не проживав АДРЕСА_1
свідок не змогла.

У зв'язку із чим суд вважає, що
довідки, видані головою вуличного
комітету № 29 ОСОБА_12 від 03 листопада 2011
року та 17 червня 2013 року, не є належними
доказами по справі та не можуть бути
враховані судом при вирішенні спору / а.
с. 13-14/.

Таким чином, суд вважає, що
посилання позивача на те, що відповідач
ОСОБА_2 не прийняв у встановленому
законом порядку спадщину є помилковими
та такими, що не ґрунтуються на законі,
оскільки відповідач постійно
зареєстрований в спірному
домоволодінні, в тому числі на момент
смерті матері, що свідчить проте, що він
фактично прийняв спадщину у
відповідності до вимог цивільного
законодавства, яке діяло станом на 2002
рік. При цьому суд приймає до уваги, що
позивач ОСОБА_1 не заперечував факт
того, що відповідач тимчасово у 2010 році
проживав у частині спірного будинку, в
якій раніше проживала мати, та в якій
залишилися її особисті речі.

22 листопада 2011 року ОСОБА_2
звернувся до 1 ХДНК та отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом № 1-2578, відповідно до якого
успадкував 61/200 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4 / а.
с. 136-138/.

Відповідно до п. 113 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року за № 18/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка
діяла на момент смерті ОСОБА_4,
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто таким, які фактично
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
державну нотаріальну контору. Доказом
вступу в управління чи володіння
спадковим майном можуть бути, в тому
числі, запис у паспорті спадкоємця або
в будинковій книзі, який свідчить про
те, що спадкоємець був постійно
прописаний в спадковому будинку
(квартирі) в період шести місяців після
смерті спадкодавця.

У зв'язку із чим суд не приймає до
уваги посилання позивача на те, що
відповідач ввів нотаріуса в оману щодо
фактичного прийняття спадщини,
оскільки судом встановлено, що
відповідач фактично прийняв спадщину
та нотаріус у відповідності до чинного
на момент смерті спадкодавця
законодавства видав йому свідоцтво про
право на спадщину.

Також суд не приймає до уваги
посилання позивача та його
представника на порушення Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції № 20/5 від
03 березня 2004 року, при видачі свідоцтва
ОСОБА_2 по право на спадщину.

Так, п. 206 вказаної Інструкції було
визначено, що свідоцтво про право на
спадщину видається за заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, кожному з них окремо із
визначенням прізвища, імені, по
батькові та часток у спадщині інших
спадкоємців. Якщо спадщину на нерухоме
майно прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається на ім»я кожного з них, із
зазначенням імені та частки у спадщині
інших спадкоємців. Якщо свідоцтво про
право на спадщину видається нотаріусом
не всім спадкоємцям і не на все
спадкове майно, у тексті його
зазначається, яка частка спадщини
залишається відкритою.

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2
отримували свідоцтво про право на
спадщину не одночасно, в свідоцтві,
виданому ОСОБА_1, було зазначено, що
частина спадщини залишається
відкритою за іншим спадкоємцем. ОСОБА_2
отримував про право на спадщину через 9
років після видачі свідоцтва на ім»я
ОСОБА_1, тому нотаріус в даному випадку
у відповідності до вимог ст. 206
Інструкції не повинен був зазначати
прізвища, ім»я та по батькові інших
спадкоємців, яким вже раніше було
видано свідоцтво про право на спадщину.

У зв'язку із чим суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, виданого на ім»я ОСОБА_2 та
про скасування державної реєстрації
вказаного свідоцтва.

Також у суда відсутні підстави
для визнання за позивачем права
власності на 61/200 частину спірного
домоволодіння, оскільки в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив
судові, що займає не весь будинок, а
тільки його частину, в іншій частині
відсутнє опалення та світло. З наданих
позивачем квитанцій вбачається, що ним
оплачуються комунальні послуги за
користування електроенергією та
природним газом тільки за показаннями
лічильника / а. с. 175-208/, тому суд
приходить до висновку, що позивач несе
витрати на утримання частини будинку,
власником якої він є.

Відповідно до ст. 322 ЦК України
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підтвердження факту прийняття
спадщини на спірну частину
домоволодіння позивач надав судові
копії квитанцій на придбання
будівельних матеріалів, але позивачем
не надано судові належних доказів того,
що вказані будівельні матеріали були
використані саме на утримання та
підтримання технічного стану спірної
частини будинку. Позивач, як
співвласник спірного домоволодіння,
повинен утримувати належне йому майно,
в тому числі здійснювати ремонтні
роботи по підтриманню технічного
стану належної йому частини будинку.

Крім того, судом приймається до
уваги, що на момент отримання свідоцтва
про право на спадщину у 2002 році позивач
ОСОБА_1 не заперечував факт прийняття
відповідачем спадщини. Він підтвердив,
що ОСОБА_2 також має право на спадщину
та буде її оформляти пізніше.

Протягом наступних років із заявами
про визнання за ним права власності на
інші 61/200 частини спірного
домоволодіння позивач не звертався,
будь-яких вимог з цього приводу не
пред'являв та користувався тільки
частиною спірного домоволодіння, на
утримання якої ніс витрати.

Тому суд приходить до висновку
про відсутність підстав для визнання
за ОСОБА_1 права власності на 61/200
частину спірного домоволодіння в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 529,
548, 549 ЦК України /в редакції 1963 року/, ст.
322 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, виданого 22 листопада 2011
року 1-ою Харківською державною
нотаріальною контрою за р № 1-2578 на ім»я
ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
скасування державної реєстрації
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 22 листопада 2011 року 1-ою
Харківською державною нотаріальною
контрою за р № 1-2578 на ім»я ОСОБА_2 після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання за ним права власності на 61/200
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

Суддя
В.А.Журавель