У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської об ласті у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Кондора
Р.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою законного представника
позивачів ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськра йонного суду від
9 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких як
законний представник діє ОСОБА_1, до
ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПриватБанк», третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору - Служба у справах
дітей Мукачівської
райдержадміністрації про визнання
правочину недійним , -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 (до розірвання
шлюбу прізвище - ОСОБА_1), як законний
представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати недійсним з моменту
вчинення договір іпотеки
домоволодіння в АДРЕСА_1, укладений 15
серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Приват Банк»
(далі по тексту - Банк) та ОСОБА_4,
зареєстроаваний в реєстрі за №1895.

Позов мотивовано тим, що на момент
укладення договору іпотеки у
домоволодінні в АДРЕСА_1 були
зареєстровані та по сьогоднішній час
мають місце проживання малолітні
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проте при посвідченні
іпотечного договору нотаріусом не було
отримано дозволу органу опіки і
піклування, що суперечить нормам
Сімейного кодексу України, Закону
України «Про охорону дитинства»,
Конвенції «Про права дитини». Оскільки
такої згоди не було надано, позивач
вважає іпотечний договір недійсним.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 9 січня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Представник Банку рішення суду просила
залишити без змін. Інші особи, які
беруть участь у справі, в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень (а.с. 81-83). Підстав для
відкладення розгляду справи судова
колегія не вбачала. Справу, відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянуто за
відсутності осіб, які не з'явились в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Банку, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до таких
висновків.

Суд першої інстанції вважав позовні
вимоги безпідставними, і з таким
висновком судова колегія погоджується.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, договором іпотеки
від 15.08.2005, в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором №MKZOGK00000200 від 15.08.2005,
Іпотекодавець ОСОБА_4 (яка є
позичальником за кредитним договором)
передала Банку в іпотеку належне їй
нерухоме майно, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с.6-7). Право власності ОСОБА_4
на вищевказане домоволодіння виникло
на підставі договору купівлі-продажу
від 04.08.2005 року (а.с.8).

Відповідно до довідки виконкому
Лохівської сільської ради від 17.06.2013 №
339 в АДРЕСА_1 були зареєстровані та
проживали, зокрема, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
- з 20 квітня 1999 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
- з 05.05.2001 року (а.с.13).

Відповідно до наявних у справі
матеріалів ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_1, а
отже - бабусею позивачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

За змістом ст. 177 CK України, ч. З ст. 17
Закону України «Про охорону
дитинства», (у редакціях, що діяли на
час укладення оспорюваного правочину)
батьки малолітньої дитини або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
вчиняти правочини щодо майнових прав
дитини, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла.

У даних нормах визначено обов'язок саме
батьків дотримуватись вимог закону
щодо отримання дозволу органу опіки і
піклування на вчинення ними
відповідних правочинів. Оспорюваний
правочин було вчинено бабусею
позивачів, як особою, яка є власником
нерухомого майна, і не була опікуном
дітей, а отже, не потребувала дозволу
органу опіки і піклування на вчинення
такого правочину.

Таким чином, оспорюваний договір
іпотеки на час його укладення не
суперечив нормам закону, і підстав для
визнання його недійсним - немає.

Також суд першої інстанції погодився з
думкою представника відповідача щодо
необхідності відмови у позові у зв'язку
із спливом строку позовної давності,
оскільки перебіг строку позовної
давності у позивача розпочався у
серпні 2009 року - з моменту звернення
Банку з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Саме з
цього моменту законний представник
ОСОБА_1 дізналася про існування
договору іпотеки від 15.08.2005, та
відповідно порушення її права з боку
відповідача, і нею пропущений строк
позовної давності звернення до суду.

Проте ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом як законний представник
неповнолітніх дітей, зазначивши їх
позивачами, оскільки оспорюваним
правочином порушено їх право на житло.
Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у
разі порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття, а отже строк
звернення до суду пропущено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові. Проте суд відмовляє у
позові за спливом позовної давності,
якщо суб'єктивне право, про захист
якого просить позивач, було порушено.
Недоведеність позову є самостійною
підставою для відмови у його
задоволенні. Суд першої інстанції
правомірно вважав позовні вимоги
безпідставними, а отже у позові слід
відмовити за його недоведеністю.
Посилання суду першої інстанції на
пропуск строку звернення до суду не має
визначального значення і не може бути
підставою для зміни чи скасування
правильного по суті рішення.

Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 209, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч. 1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК Укра їни, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу законного
представника позивачів ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Мукачівського міськра йонного
суду від 9 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголо шення,
проте може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча
Судді