Справа № 536/3210/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області

в складі головуючого судді
Бондаренко О.В.

при секретарі
Коваль В.А.

з участю представника
позивачів ОСОБА_1

представника
відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист
гідності та честі та відшкодування
моральної шкоди ,

в с т
а н о в и в :

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист
гідності та честі та відшкодування
моральної шкоди , посилаючись на те , що
рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 13.11.2013
року ОСОБА_5 було відмовлено у
позовних вимогах до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про усунення від права на спадщину .

ОСОБА_5 не погодившись з рішенням
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 13.11.2013 року ,
подала до Апеляційного суду
Полтавської області апеляційну скаргу
на вищевказане рішення .

18 грудня 2013 року ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
ОСОБА_5 в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено .

В своїй апеляційній скарзі
ОСОБА_5 разом зі своїм представником
Чернухою написали наступні слова : « ці
молоді жінки , як це не бридко навіть
писати ,судячи по всьому просто
холодно та тверезо чекали смерті
свого батька , щоби потім продати хату
та поділити гроші . «

Після прочитаного вони
знаходились у такому емоційному стані
, що навіть не одразу зрозуміли сенс
написаного , але на даний час вважають
залишити таке безкарним - неможливо .

Вони дуже любили свого батька ,
але при житті їм не дозволяли
повноцінно спілкуватися з ним , а
зараз після його смерті на них почали «
лити бруд « в прямому сенсі цього слова
.

Подача позовної заяви ОСОБА_5
чітко та обґрунтовано доводить лише
її матеріальні претензії до майна , яке
залишилось після смерті батька та
пояснює, чому їх не пускали до нього , а
вони взагалі не переслідували
матеріальну допомогу , а лише
відстоювали свою правду і закон .

ОСОБА_6 взагалі не є родичем чи
другом сім»ї, тому володіти будь-якою
інформацією стосовно її особистого
життя та ситуацією, яка склалася в
родині - не може.

Інформація, , що була поширена
відповідачами , абсолютно не
відповідає дійсності та порушує їхні
особисті немайнові права ,зокрема
ганьбить їх честь і гідність.

Враховуючи, що негативна
інформація щодо них, висловлена
відповідачами , має характер наклепу , а
отже підлягає спростуванню.

Вищевказана інформація порушує
їхні особисті немайнові права , що
виражається у негативному
упередженому ставленні до них з боку
осіб, які читали апеляційну скаргу
відповідачів.

Подібними діями відповідачі
охарактеризували їх як осіб, які не
мають високих моральних цінностей ,
така необґрунтована характеристика
пригнічує їхню честь т а гідність .

У зв'язку з неправомірним
поширенням відповідачами широкому
колу осіб недостовірної негативної
інформації відносно них , вони
знаходяться у стані постійного
нервового напруження та стресу.

Відповідачі розповсюдили про
них відомості , що не відповідають
дійсності та порочать честь та
гідність.

Вважають , що відповідачі
повинні спростувати сказане , тобто
вибачитись при свідках за це. Окрім
того , неправомірними діями
відповідачів щодо порушення їхнього
права на повагу честі та гідності , їм
було завдано моральну шкоду , яка
полягає в душевних стражданнях, які
вони зазнали після сказаних слів та
приниженні їхньої честі та гідності
відповідачами .

Завдану моральну шкоду вони
оцінюють в 20 000 гривень , яку прохають
стягнути з відповідачів на їх користь
та понесені ними судові витрати при
оформленні позовної заяви та сплаті
судового збору - 1 700 гривень.

В судовому засіданні позивачі
позов підтримали та вказали , що
підставою для задоволення позову є
сукупність таких обставин : поширення
інформації , тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб ; поширена інформація
стосується певної фізичної особи ,
тобто позивача ; поширення
недостовірної інформації тобто такої
, яка не відповідає дійсності
;поширення інформації , що порушує
особисті немайнові права , тобто або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам , або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте майнове право .

Сукупність вищевказаних
підстав для задоволення позову по
даній справі не підлягає сумніву , з
огляду на кожний пункт обставин , що
наведений , зокрема : інформація
доведена щонайменше до однієї особи ,
підтверджується це відміткою на
апеляційній скарзі про її прийняття
Кременчуцьким районним судом
Полтавської області , а також Ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.12.2013 року , яка доводить факт того
, що склад колегії апеляційного суду
проводив ретельне вивчення
апеляційної скарги і з огляду на її
доводи , пояснення представників
сторін і матеріали справи , виклав свою
думку; інформація , на яку вони
посилаються , як на недостовірну ,
беззаперечно стосується їх, як
позивачів , що не заперечувалось в
судовому засіданні як відповідачами ,
так і їх представником - ОСОБА_2, а так в
силу ч 1 ст. 61 ЦПК України дана
обставина не підлягає доказуванню.

Факт недостовірності інформації
, на яку вони посилаються , як на
підставу захисту честі і гідності ,
доведено в судовому засіданні як їх
поясненнями , поясненнями свідка
ОСОБА_7, поясненнями самих
відповідачів , їх представника в
судовому засіданні , оскільки пояснень
, чим підтверджується зазначена в
спірній апеляційній скарзі інформація
, що стала приводом для звернення до
суду з вказаним позовом , так і не
надійшло , отже недостовірна
інформація не знайшла свого
обґрунтування і доведення з боку
відповідачів .

Вважають , що в силу п.п. 6 п. 15
Постанови , згідно ч 3 ст. 277 ЦК України ,
негативна інформація , поширена про
особу , вважається недостовірною , якщо
особа , яка її поширила , не доведе
протилежного ( презумпція
добропорядності ) . Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема норм чинного законодавства ,
вчинення будь-яких інших дій , як
приклад - порушення принципів моралі ,
загально визначених правил співжиття
, неетична поведінка в особистому ,
суспільному житті , та інше, і яка на їх
думку порушує їх право на повагу до
гідності , честі чи ділової репутації .

Та в силу ч 3 ст. 10 ЦПК України ,
ст. 277 ЦК України , п. 18 Постанови ,
обов»язок довести , що поширена
інформація є достовірною ,
покладається на відповідача , проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації
. Позивач повинен довести факт
поширення інформації відповідачем , а
також те , що внаслідок цього у нього
було порушено його особисті немайнові
права .

Таким чином , за відсутності з
боку відповідачів доказового
доведення достовірності інформації,
яка ними поширена відносно них як
позивачів , можна вважати ї
недостовірною , з огляду на те , що цією
інформацією було порушено право на
повагу до їх гідності і честі .

Вважають доводи порушеного
відносно них немайнового права
детально розтлумаченими та з
врахуванням сукупності наявних
підстав для висновку про юридичний
склад правопорушення , щодо
порушеного особистого немайнового
права , позовні вимоги обґрунтованими
та такими , що підлягають до
задоволення в повному обсязі .

В судовому засіданні
позивачами підтверджено своє
негативне ставлення до
недостовірності інформації , яка була
розповсюджена відповідачами та надано
пояснення в чому саме полягають їхні
моральні страждання , а саме : у
стресовій ситуації , яка була штучно
створена цинічними висловлюваннями у
їх бік відносно їх безсердечного
відношення до хворого та безпорадного
батька , душевних хвилюваннях на думку
осіб , які будуть вивчати апеляційну
скаргу та їх ставлення до позивачів ,
холоднокровного відношення
відповідачів до своїх незаконних дій з
поширення непідтверджених обставин ,
зокрема участь у даній справі через
представника , задля уникнення надати
будь-які особисті пояснення та інше .

Ними зауважено , що особиста
присутність в судовому засіданні
відповідачів постала тільки в
судовому засіданні 19.02.2014 року , після
зобов'язання їх обов»язково з»явитися
на вимогу суду та надати свої
пояснення по справі .

Показами свідка ОСОБА_7, яка є
матір»ю позивачів , в судовому
засіданні підтверджено відношення
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до свого покійного
батька , спростовані наміри щодо «
чекання на його смерть « , задля
отримання спадщини і поліпшення за
цей рахунок їх матеріального
становища .

Показами якої підтверджено
стресовий стан позивачів після
отримання апеляційної скарги , з
висловами , які ганьбили їх честь і
гідність і ставлення до покійного
батька , а також підтверджені моральні
страждання , яких вони зазнали в
зв'язку з розповсюдженням відносно них
недостовірної інформації .

Тому прохають визнати
недостовірною інформацію , яка
зазначена в апеляційній скарзі від
25.11.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення від права на спадкування ,
підписаній відповідачами про те , що
«ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просто холодно та
тверезо чекали смерті свого батька ,
щоб потім продати хату та поділити
гроші «, а також про те , що « померлий
батько ОСОБА_8 отримав холодне та
розсудливе чекання на його смерть від
рідних доньок « .

Визнати дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
з розповсюдженням недостовірної
інформації - неправомірними та такими
, що порушують честь та гідність
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6
спростувати недостовірну інформацію ,
шляхом направлення відповідних листів
до Кременчуцького районного суду
Полтавської області та Апеляційного
суду Полтавської області .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000
гривень та на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 2 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000
гривень та на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 2 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 витрати на
правову допомогу в розмірі 3 700 гривень
, розподіливши пропорційно до
задоволених вимог.

Відповідачі та їх представник
вважають , що позовна заява є
надуманою та не підлягає задоволенню
та вказали , що позивачами зазначено, що
речення , викладене в тексті
апеляційної скарги , не відповідає
дійсності та порочить честь і
гідність , проте таке речення є лише
оціночним судженням .

Речення , яке обурило позивачів
, містить критику , оцінку їх дій по
відношенню до власного хворого батька
. Викладеному реченню передує п'ять
сторінок тексту , у яких описані
обставини предмету спору , докази на
їх підтвердження та міркування
представника позивачки

щодо мотивів такої поведінки ОСОБА_3
та ОСОБА_4

До матеріалів справи були
також долучені докази наявності
складнощів , які

ОСОБА_5 довелось долати для
утримання чоловіка , оскільки його
пенсії не вистачало навіть на ліки .

В апеляційній скарзі ,
надаючи свою оцінку доказам ,
аргументам та доводам сторін і було
зроблено певні висновки . Про це
свідчать вжиті у реченні слова «
судячи по всьому « , які означають
підсумовування викладеного раніше та
свідчать про те , що зазначене речення
є припущенням та оцінкою викладених у
попередній частині тексту обставин та
доказів , а отже таке речення є
оціночним судженням , зазначене
висловлювання не містить фактичних
даних, його не можна ні підтвердити ні
спростувати , воно є оцінкою поведінки
позивачів з боку представника сторони
по справі з використанням такого
мовностилічного засобу , як гіпербола .

Вважають , що відповідачів
не може бути притягнуто до
відповідальності за висловлення в
апеляційній скарзі оціночних суджень
дій позивачів , у зв'язку з чим в
задоволенні позову має бути
відмовлено .

Про правильність такої
правової позиції свідчить практика
Європейського суду з прав людини .

Так , відповідно до п. 41
рішення Європейського Суду з прав
людини

« Ляшко проти України « ( заява № 2104002)
свобода вираження поглядів являє
собою одну з важливих засад
демократичного суспільства та одну з
базових умов його прогресу та
самореалізації кожного. Предмет
пункту другого статті 10
застосовується не тільки до «
інформації « чи « ідей « , які були
отримані зі згоди чи розглядаються ,
як необразливі чи малозначущі , але й
до тих , які можуть ображати , шокувати
чи непокоїти . Такими є вимоги
плюралізму , толерантності та
відкритості думок , без чого
неможливе « демократичне суспільство «
.

Повинно бути зроблено чітке
розмежування між констатацією фактів
та оціночними судженнями . У той час ,
як наявність фактів може бути
продемонстровано , достовірність
оціночних суджень не піддається
доведенню.

Вимогу доводити
достовірність оціночних суджень
неможливо виконати , вона порушує
свободу думки як таку , що є базовою
частиною права , гарантованого статтею
19 ( Lingens , cited above , р.28, п. 46 ).

Суд дійшов висновку про
порушення ст. 10 Конвенції у зв'язку з
притягненням особи до
відповідальності за опубліковані ним
оціночні судження .

Предметом позову у справі , у якій
подавалась апеляційна скарга із
викладеним спірним реченням , є
усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на
спадкування після їх батька у зв'язку
з ухиленням їх від допомоги
спадкодавцеві , який перебував у
безпорадному стані через хворобу.

Тому вбачається, що інформація ,
яка є предметом даного спору , була
викладена в апеляційній скарзі та
стосувалась предмету спору про
усунення від права на спадкування ,
тому така інформація не може бути
підставою для захисту честі та
гідності , тому прохають відмовити
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні позову
та покласти на них витрати , понесені
відповідачами на правову допомогу .

Заслухавши пояснення сторін,
їх уповноважених представників,
свідків, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту
ст.3 ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що рішенням
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 13.11.2013 року
ОСОБА_5 було відмовлено у позовних
вимогах до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення від права на спадщину .

ОСОБА_5 не погодившись з рішенням
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 13.11.2013 року ,
подала до Апеляційного суду
Полтавської області апеляційну скаргу
на вищевказане рішення .

18 грудня 2013 року ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
ОСОБА_5 в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено .

Відповідно до ст. 28 Конституції
України кожен має право на повагу до
його гідності, ніхто не може бути
підданий такому поводженню, що
принижує його гідність.

Статтею 297 Цивільного кодексу
України закріплено право на повагу до
гідності та честі людини. Згідно цієї
статті кожен має право на повагу до
його гідності та честі; гідність та
честь фізичної особи є недоторканними;
фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до розяснень
Пленуму Верховного Суду України, що
закріплені в п.п. 3, 9 постанови від 31.03.1995
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою фізичної
особи слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб, при настанні інших
негативних наслідків.

Відповідно до вимог ч 1 ст. 277
ЦК України - фізична особа , особисті
немайнові права , якої порушено
внаслідок поширення про неї та членів
її сім»ї недостовірної інформації ,
має право на відповідь , а також на
спростування цієї інформації , ч 3 . -
вважається , що негативна інформація
поширена на особу є недостовірною.

Аналіз змісту зазначеної
правової норми свідчить про те , що для
підстави для задоволення позову є
сукупність таких обставин : поширення
інформації , тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб ; поширена інформація
стосується певної фізичної особи ,
тобто позивача ; поширення
недостовірної інформації тобто такої
, яка не відповідає дійсності
;поширення інформації , що порушує
особисті немайнові права , тобто або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам , або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте майнове право.

В судовому засіданні
встановлено , що відповідачів не може
бути притягнуто до відповідальності
за висловлення в апеляційній скарзі
оціночних суджень дій позивачів , у
зв'язку з чим в задоволенні позову має
бути відмовлено .

Про правильність такої
правової позиції свідчить практика
Європейського суду з прав людини .

Так , відповідно до п. 41
рішення Європейського Суду з прав
людини

« Ляшко проти України « ( заява № 2104002)
свобода вираження поглядів являє
собою одну з важливих засад
демократичного суспільства та одну з
базових умов його прогресу та
самореалізації кожного. Предмет
пункту другого статті 10
застосовується не тільки до «
інформації « чи « ідей « , які були
отримані зі згоди чи розглядаються ,
як необразливі чи малозначущі , але й
до тих , які можуть ображати , шокувати
чи непокоїти . Такими є вимоги
плюралізму , толерантності та
відкритості думок , без чого
неможливе « демократичне суспільство «
.

Повинно бути зроблено чітке
розмежування між констатацією фактів
та оціночними судженнями . У той час ,
як наявність фактів може бути
продемонстровано , достовірність
оціночних суджень не піддається
доведенню.

Вимогу доводити
достовірність оціночних суджень
неможливо виконати , вона порушує
свободу думки як таку , що є базовою
частиною права , гарантованого статтею
19 ( Lingens , cited above , р.28, п. 46 ).

Суд дійшов висновку про
порушення ст. 10 Конвенції у зв'язку з
притягненням особи до
відповідальності за опубліковані ним
оціночні судження .

Предметом позову у справі , у якій
подавалась апеляційна скарга із
викладеним спірним реченням , є
усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на
спадкування після їх батька у зв'язку
з ухиленням їх від допомоги
спадкодавцеві , який перебував у
безпорадному стані через хворобу.

Тому вбачається, що інформація ,
яка є предметом даного спору , була
викладена в апеляційній скарзі та
стосувалась предмету спору про
усунення від права на спадкування ,
тому така інформація не може бути
підставою для захисту честі та
гідності, тому позовні вимоги не
підлягають до задоволення .

Відповідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України
стороні , на користь якої ухвалено
рішення , суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати .У
відповідності до ст. 1 Закону України «
Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах « який
набув чинності з 1 січня 2012 року, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах в яких така
компенсація виплачується стороні на
користь якої ухвалено судове рішення
іншою стороною не може перевищувати 40
відсотків встановленої мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи яка надавала
правову допомогу у судовому засіданні
під час вчинення окремих процесуальних
дій позасудовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні станом на 1 січня 2014
року розмір мінімальної заробітної
плати становить 1 218 гривень .

Представником відповідачів
ОСОБА_2 не доведено обставин по
заявленій сумі витрат , відповідно до
заяви ОСОБА_1 ,що вони становлять 10 000
гривень , тому в цій частині заява не
підлягає до задоволення .

Суд вважає, що відповідач
ОСОБА_6 , як юрист, адвокат повинна
утримуватись від неправової лексики
відповідно до норм ч 1 ст. 4 Закону
України « Про адвокатуру та
адвокатську діяльність « та ч 1 , 3 ст. 7
Правил адвокатської етики ,
затверджені установчим з»їздом
адвокатів України 17 листопада 2012 року .

Відповідно до ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод - кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом , встановленим
законом , який вирішить спір .

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 16, 23, 277, 297 ЦК України,
ст.ст. 10, 60, 88,209, 212, 213 - 218 ЦПК України суд
,-

вирішив :

В позові ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5
, ОСОБА_6 про захист гідності та честі
та відшкодування моральної шкоди -
відмовити .

Відмовити в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 витрат в сумі 10 000 гривень .

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Полтавської області
через Кременчуцький районний суд .

Суддя
О. В. Бондаренко