Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0622/1892/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів
Матюшенка І.В., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Цюрупи на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 18 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до приватного сільськогосподарського
підприємства ім. Цюрупи про визнання
недійсним договору оренди землі та
витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із позовом, в якому зазначала,
що є власником земельної ділянки
площею 2,5980 га , що знаходяться на
території Бистріївської сільської
ради Ружинського району Житомирської
області, яка призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Вказана земельна ділянка
знаходиться у користуванні
відповідача згідно договору оренди
землі, укладеного 21.04.2009 року від імені
ОСОБА_2 з ПСП ім. Цюрупи. Проте, даний
договір позивач не підписувала та не
доручала іншій особі підписувати його
від її імені. Із вказаних підстав,
позивачка просила визнати даний
договір оренди землі недійсним,
витребувати у відповідача та повернути
їй земельну ділянку.

Рішенням Ружинського районного
суду Житомирської області від 18 грудня
2013 року позовні вимоги
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди земельної ділянки площею 2,5980
га, укладеного 21.04.2009 року між ОСОБА_2 та
ПСП ім. Цюрупи. Витребувано у ПСП ім.
Цюрупи земельну ділянку площею 2,5980 га
розташовану на території
Бистріївської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області. Стягнуто з ПСП ім. Цюрупи на
користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі
449грн.53коп..

Не погоджуючись з даним судовим
рішенням ПСП ім. Цюрупи подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом не встановлено усіх обставин, що
мають значення для справи, не
досліджено та не надано належної
оцінки доказам по справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачу на
праві власності, відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЖТ № 143918,
виданого Ружинською районною
державною адміністрацією (а.с. 8),
належить земельна ділянка площею 2,5980
га, що розташована на території
Бистріївської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області і передана позивачу з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

За умовами договору оренди землі
від 21.04.2009 року, ОСОБА_2 зазначену
земельну ділянку передала в оренду ПСП
ім. Цюрупи строком на 5 років (а.с. 6).

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи,
підпис у вищевказаному договорі оренди
земельної ділянки та в акті
прийому-передачі землі виконаний не
ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 65-70).

Матеріали справи не містять
доказів про те, що договір підписаний
іншою особою за дорученням позивача.

Статтею 15 Закону України „Про
оренду землі" передбачено, що договір
оренди землі укладається у письмовій
формі.

Відповідно до положень ст.203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Положеннями ст.60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
правомірно та обґрунтовано виходив з
того, що в момент вчинення правочину
мало місце порушення прав позивача
щодо свободи договору, необхідності
згоди обох сторін при його укладанні,
відсутності волевиявлення позивача
відносно розпорядження земельною
ділянкою, яка належить йому на праві
приватної власності, передбачене
вимогами ч. 3 ст.203 ЦК України,
недодержання яких тягне за собою
недійсність правочину.

Доводи апеляційної скарги
про те, що реально настали правові
наслідки відповідно до умов договору,
так як відповідач користувався
земельною ділянкою, а позивач
отримувала орендну плату, що вказаний
договір зареєстрований у
встановленому законом порядку, не
можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позову, оскільки доведено
відсутність волевиявлення самого
позивача на укладення договору оренди
земельної ділянки, та встановлено факт
користування відповідачем земельною
ділянкою позивача без достатньої
правової підстави.

Суд надав належну оцінку доказам
по справі та обґрунтовано відмовив в
задоволенні заяви відповідача, щодо
застосування строків позовної
давності.

Інші доводи, наведені в
апеляційній скарзі, фактично зводяться
до переоцінки доказів та незгоди
заявника з висновками суду першої
інстанцій по їх оцінці,а тому
висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Цюрупи відхилити.

Рішення Ружинського районного
суду Житомирської області від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: