У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до відкритого
акціонерного товариства
«Севастопольський маяк» про визнання
права власності на квартиру, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 05 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 23 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
відкритого акціонерного товариства
«Севастопольський маяк», як замовника
будівництва, про визнання за позивачем
права власності на квартиру НОМЕР_1 у
будинку АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги
тим що 19 лютого 1998 року між ним та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Прогмато», як
підрядником будівництва, було укладено
договір про дольову участь у
будівництві будинку АДРЕСА_1,
відповідно до якого позивач повинен
був сплатити грошові кошти, а
товариство передати йому у власність
квартиру НОМЕР_1.

Свої зобов'язання ОСОБА_6 виконав у
повному обсязі, однак відповідач у
справі зобов'язання щодо передачі йому
спірної квартири не виконав,
зареєстрував право власності на себе,
незважаючи на те, що ОСОБА_6 з сім'єю 14
років проживає у спірній квартирі, несе
витрати по її утриманню.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 05 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Севастополя
від 23 вересня 2013 року, в задоволені
позовних вимог ОСОБА_6 до відкритого
акціонерного товариства
«Севастопольський маяк» про визнання
права власності на квартиру НОМЕР_1 у
будинку АДРЕСА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд до
районного суду, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами
встановлено, що 17 лютого 1998 року між
відкритим акціонерним товариством
«Севастопольський маяк», як
замовником, та товариством з обмеженою
відповідальністю «Прогмато», як
підрядником, було укладено договір,
предметом якого є здійснення сторонами
шляхом об'єднання організаційних і
матеріальних зусиль і можливостей
спільного будівництва секції АДРЕСА_1
(а. с. 7).

Умовами розділу 3 цього договору
визначено, що замовник зобов'язується,
зокрема: передати підряднику секцію
АДРЕСА_1 для проведення робіт в межах
об'ємів, визначених в кошторису на 01
вересня 1996 року, затверджені
замовником; надати право підряднику
притягувати до робіт або їх
фінансуванню фізичних та юридичних
осіб на підставі укладених договорів;
замовник забезпечує введення та здачу
до експлуатації секцію АДРЕСА_1 та
передає у власність підряднику 12
квартир № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4,
НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9,
НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12,НОМЕР_13 (а. с. 7).

19 лютого 1998 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Прогмато»
та ОСОБА_6 укладено договір про спільне
будівництво за дольовою участю секції
АДРЕСА_1. Відповідно до умов укладеного
між вказаними сторонами договору, за
умови сплати дольовиком -
співзабудовником 7 480 грн, в рахунок
взаєморозрахунків після передачі
секції до експлуатації, забудовник
зобов'язується передати у власність
ОСОБА_6 двокімнатну квартиру НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1 (а. с. 181-182).

ОСОБА_6 свої зобов'язання щодо сплати
коштів за будівництво спірної квартири
виконав (а. с. 183).

В подальшому позивач зайняв приміщення
вказаної квартири, за власні кошти
закінчив необхідні роботи по
приведенню її приміщень до придатного
для проживання стану, де мешкає зі
своєю сім'єю по теперішній час.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
07 червня 2007 року по справі №
20-9/016 встановлено, що відповідно до
постанови Господарського суду м.
Севастополя від 23 січня 2002 року в
справі № 20-6/459 та ухвали
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 15 квітня 2002
року, договір № 17 від 17 лютого 1998 року
визнаний недійсним, внаслідок чого не
породжує правових наслідків для
відкритого акціонерного товариства
«Севастопольський маяк» і товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогмато»
(а. с. 95-97, 125-130).

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 16 грудня
2010 року по справі № 34/339-10, договір від 17
лютого 1998 року № 17, укладений між
відкритим акціонерним товариством
«Севастопольський маяк» і товариством
з обмеженою відповідальністю
«Прогмато» визнано недійсним (а
.с. 110).

АДРЕСА_1, в якій знаходиться спірна
квартира, була прийнята Державною
приймальною комісією до експлуатації 20
лютого 2006 року, проте рішенням
Господарського суду м. Севастополя від
15 березня 2007 року, яке залишено без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 07
червня 2007 року, визнані недійсними
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 03
січня 2006 року «Про призначення
державної приймальної комісії з
прийому до експлуатації закінченого
будівництвом ПК-2 в будинку АДРЕСА_1 та
розпорядження від 20 лютого 2006 року «Про
затвердження акту державної
приймальної комісії з прийому до
експлуатації закінченого будівництвом
ПК-2 в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 122-124, 125-130).

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, обґрунтовано
керувався тим, що в 1998 році фактично
позивачу було передано квартиру в
будинку, який не був завершений
будівництвом та не був прийнятий до
експлуатації. Крім того, договір, на
підставі якого у товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогмато»
виникало право вимоги на отримання
квартир та в подальшому передання
однієї з цих квартир ОСОБА_6, визнаний в
судовому порядку недійсним, внаслідок
чого у товариства не виникло будь-яких
правових наслідків за цим договором.
Наявність договорів між товариством з
обмеженою відповідальністю «Прогмато»
та ОСОБА_6 також не є підставою для
набуття позивачем права власності на
спірну квартиру, а договорів з
відкритим акціонерним товариством
«Севастопольський Маяк» останнім не
укладалось. У зв'язку з
безпідставністю позовних вимог,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів обох
інстанцій і не дають підстав вважати,
що судами першої та апеляційної
інстанцій ухвалено у справі судові
рішення з порушенням вимог закону, тому
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 05 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 23 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська