Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко
Доповідач - Соловей Р.С.
Провадження № 22ц/782/754/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Заіки В.В., Пащенко Л.В.

при секретарі Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
та ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду міста Луганська від 16
грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Луганськгаз» у особі Луганського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» про порушення прав
споживача та стягнення моральної
шкоди, за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Луганськгаз» у особі Луганського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості з оплати за
надання послуг з газопостачання,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивачка звернулась
до суду з позовом, який надалі був нею
уточнений (а. с. 63 - 70), та, посилаючись на
правові підстави своїх вимог, просила
застосувати позовну давність у три
роки до правовідносин щодо сплати за
отримані нею послуги з газопостачання;
визнати незаконним нарахування оплати
за послуги з постачання природного
газу до об'єкту споживача, що має
спеціальний рахунок НОМЕР_1, за нормами
споживання; зобов'язати відповідача
протягом десяти робочих днів з дня
набрання рішенням суду законної сили
усунути всі порушення її прав, як
споживача: здійснити монтаж до системи
газопостачання в квартирі АДРЕСА_1 нею
(ОСОБА_2) газовий лічильник, укласти з
нею договір на постачання газу,
здійснити перерахунок за спожитий газ
по спеціальному рахунку НОМЕР_1 в межах
загального строку позовної давності у
три роки, беручи за основу показання
лічильника газу за 2006 - 2007 роки та
розцінки за ті періоди, враховуючи
фактично здійснену оплату за
поставлений газ; стягнути з
відповідача на її користь моральну
шкоду у розмірі 70 000 грн. та судові
витрати.

У листопаді 2013 року відповідач
звернувся із зустрічним позовом, яким
просив стягнути з позивачки ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Луганськгаз» у особі
Луганського міжрайонного управління
по експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» заборгованість
оплати за надання послуг з
газопостачання за період з 01.04.2010 р. по
01.11.2013 р. у розмірі 55 749, 25 грн., а також
витрати по сплаті судового збору в сумі
557,49 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 та у задоволенні
зустрічного позову ПАТ «Луганськгаз» у
особі Луганського міжрайонного
управління по експлуатації газового
господарства ПАТ «Луганськгаз»
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю вимог.

Відповідач ПАТ «Луганськгаз», не
погодившись із вказаним рішенням,
подав апеляційну скаргу, якою просить
змінити це рішення, скасувавши його в
частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог щодо
стягнення з позивачки заборгованості
за надання послуг з газопостачання за
період з 01.04.2010 по 01.11.2013 р., вважаючи
рішення у вказаній частині
необґрунтованим, ухваленим при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи, з
висновками, що не відповідають
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального права. У вказаній
частині просить новим рішення
задовольнити зустрічні позовні вимоги
ПАТ «Луганськгаз», а в іншій частині
оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 через свого
представника ОСОБА_3 також звернулась з
апеляційною скаргою, якою просить
скасувати рішення суду, як незаконне,
необґрунтоване, ухвалене при неповному
з'ясуванні всіх обставин, що мають
значення для справи, з висновками суду,
що не відповідають матеріалам справи
та встановленим фактичним обставинам,
з неправильним застосуванням норм
матеріального права. Новим рішенням
просить її позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі, а у задоволенні
зустрічних позовних вимог відмовити у
зв'язку з їх необґрунтованістю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 та її представника,
представника апелянта ПАТ
«Луганськгаз», обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_2 та ПАТ «Луганськгаз»
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як передбачено ч. 3 ст. 303 ЦПК,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не у повній мірі
відповідає вказаним вимогам закону.

У справі встановлено наступні фактичні
обставини.

Позивачка ОСОБА_2 є споживачем
природного газу, який постачає позивач
ПАТ «Луганськгаз» у особі Луганського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» за адресою АДРЕСА_1.
За вказаною адресою відкрито особовий
рахунок НОМЕР_1 на ім'я батька позивачки
ОСОБА_4.

За вказаною адресою споживання газу
обліковувалось за газовим лічильником,
який було встановлено 14.11.1996 р. та знято
представником відповідача 17.08.2007 р. для
державної повірки (а. с. 12, 13), і з того
часу відповідач нараховує оплату за
споживання позивачкою газу за нормами
споживання.

Лічильник споживання газу до цього
часу не встановлено, договір на
постачання газу з ОСОБА_2 не укладено.
Фактично ж між сторонами склались
договірні відносини із постачання газу
та його споживання.

Вказані обставини сторонами не
заперечуються

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в частині застосування
позовної давності до правовідносин
щодо оплати послуг з газопостачання
суд першої інстанції обґрунтував своє
рішення тим, що відповідачем у рамках
цієї справи заявлено зустрічний позов,
а також що позивачкою не вказано, до
яких саме вимог слід застосувати
позовну давність. Відмовляючи у
задоволенні позову позивачки в
частині визнання незаконним
нарахування оплати за спожитий газ за
нормами споживання, суд керувався
положеннями ст. 67 ЖК України, ч. 4 п. 29
Правил надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
постановою КМУ №3346 від 09.12.1999 р., п. 5 ч. 3
ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» щодо
обов'язку споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги, зокрема, з
газопостачання, у встановлені
договором або законом строки. Суд
першої інстанції не встановив
протиправності в діях відповідача в
цій частині. Щодо відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в частині
зобов'язання відповідача встановити
лічильник споживання газу, суд першої
інстанції вважає не встановленим, яке
саме та яким чином відповідачем
порушено право позивача; сторонами не
надано доказів, коли був встановлений
лічильник, коли його було знято на
повірку та з якими показаннями, у якому
технічному стані, які експертизи
проведено для встановлення
пошкодження пломб. Щодо вимог
позивачки про зобов'язання відповідача
укласти з нею договір на постачання
газу, суд відмовив у їх задоволенні з
посиланням на те, що із справи не
вбачається, щоб позивачка зверталась
до відповідача із відповідними
документами з метою укладення
договору, та їй у цьому було б
відмовлено. У задоволенні позовної
вимоги про відшкодування моральної
шкоди суд першої інстанції відмовив
позивачці, виходячи з того, що у
договірних правовідносинах, що
склались між сторонами, відшкодування
моральної шкоди не передбачено, а за
правилами ст. 1167 ЦК України
зобов'язання по відшкодуванню
моральної шкоди виникає у випадку, коли
потерпілий та заподіював шкоди не
перебувають у договірних відносинах.

Відмовляючи відповідачеві ПАТ
«Луганськгаз» у задоволенні його
зустрічного позову, суд першої
інстанції послався на те, що не
встановлено власника квартири, в якій
мешкає позивачка та не встановлено
дійсне коло осіб, які мешкають в цій
квартирі, у зв'язку з чим суд не може
пересвідчитись у відсутності правових
підстав для стягнення заборгованості з
оплати спожитого газу у солідарному
порядку. Відповідачем, як вважає суд
першої інстанції, не доведено
обґрунтованості його розрахунків
заборгованості, їх відповідності
затвердженим тарифам на час їх
застосування.

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції не погоджується,
окрім висновків в частині відмови
позивачці у задоволенні позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційних скарг колегія
суддів вважає частково обгрунтованими.

Окрім зазначених вище встановлених у
справі фактичних обставин колегія
суддів встановила наступне.

Рішенням Артемівського районного суду
Луганської області від 12.11.2013 р. у
справі № 2-283/10 (провадження №2/434/1480/13)
було частково задоволено позов ПАТ
«Луганськгаз» та стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість оплати
за користування природним газом за
період з 01.07.2001 р. по 01.04.2010 р. в розмірі 33
828,93 грн. (а. с. 140).

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 28.02.2014 р., копія якого надана
апеляційному суду в судовому
засіданні, вказане вище рішення
Артемівського районного суду
скасовано. Своїм рішенням апеляційний
суд позов ПАТ «Луганськгаз»
задовольнив частково, стягнувши
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2
заборгованість за користування
природним газом в період з 07.09.2006 р. по
01.04.2010 р. у розмірі 2 517,04 грн., а у
задоволенні іншої частини позову
відмовив (а. с. 194 - 199).

Зазначеним рішенням апеляційного суду
встановлено такі фактичні обставини та
зроблено висновки. У квартирі ОСОБА_2
був встановлений лічильник споживання
газу №002714800, який було демонтовано
представниками ПАТ «Луганськгаз» для
державної повірки 17.08.2007 р. з
показаннями « 9730.00». У вересні 2007 р.
ОСОБА_2 було придбано новий лічильник
споживання газу, але він не був
встановлений у її квартирі замість
демонтованого з вини ПАТ
«Луганськгаз». У зв'язку з цим
апеляційний суд у своєму рішенні
дійшов висновку, що оплату за
користування природним газом слід
розраховувати не за нормами
споживання, а виходячи із
середньомісячного обсягу споживання
природного газу, який використовували
споживачі, за показаннями
демонтованого лічильника. Середній
обсяг споживання в даному випадку
апеляційним судом визначено в розмірі
278 куб. м на місяць.

Вказані обставини та висновки мають
значення для справи, що розглядається,
оскільки правовідносини між сторонами
є триваючими, після демонтажу в
квартирі позивачки 17.08.2007 р. лічильника
споживання газу новий лічильник не
встановлений до цього часу, з чим
пов'язані позовні вимоги позивачки.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть

участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія
суддів при розгляді даної справи
буде

виходити із встановлених рішенням
апеляційного суду Луганської
області від

28.02.2014 р. обставин та висновків,
що мають значення для справи, яка

розглядається, не обговорюючи їх
доведеності.

Безпідставною колегія суддів
вважає відмову у оскаржуваному рішенні
у задоволенні зустрічного позову
відповідача з обґрунтуванням свого
висновку тим, що не встановлено
власника квартири, коло осіб, які в ній
мешкають. Вказані обставини не мають
значення для справи, оскільки
зустрічний позов пред'явлено до
позивачки ОСОБА_2, яка не заперечує, що
користується природним газом в
квартирі за вказаною вище адресою, та
не ставить питання про те, що хтось іще,
окрім неї, має оплачувати вказану
послугу. В цій частині обґрунтованими є
доводи апелянта ОСОБА_2 у її
апеляційній скарзі.

Крім того, як вже було вище зазначено та
не потребує доказування, що
нараховувати оплату за спожитий газ по
вказаній квартирі відповідач має із
середньомісячного обсягу споживання, а
не з норми споживання, тому кількість
мешканців не має значення.

Загальна позовна давність статтею 257
Цивільного кодексу України
встановлена тривалістю у три роки.

Відповідачем заявлено вимоги про
стягнення заборгованості за період з
01.04.2010 р. по 01.11.2013 р., але подано ним
позов 04.11.2013 р. Оскільки позивачкою
заявлено до ухвалення оскаржуваного
рішення про застосування позовної
давності, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги відповідача слід
задовольнити частково, в межах
позовної давності, та стягнути
заборгованість, що утворилась за
позивачкою в період з 01.11.2010 р. по 01.11.2013
р.

Виходити при визначенні розміру
заборгованості слід із встановленого
вказаним вище рішенням апеляційного
суду Луганської області
середньомісячного обсягу споживання 278
куб. м та тарифу, що діє з 01.08.2010 р. згідно
з постановою НКРЕ №812 від 13.07.2010 р.
Оскільки за норми споживання у 278 куб. м
газу обсяг споживання за рік перевищує
2 500 куб. м, але не перевищує 6 000 куб. м,
виходити слід з тарифу 109,80 коп. або 1,0980
грн.

Загальна сума оплати за користування
позивачкою природним газом за період з
01.11.2010 р. по 01.11.2013 р. становить:

1,0980 грн. х 278 куб. м х 36 міс. = 10 988,78 грн.

Проте, позивачкою частково оплачені
послуги постачання газу в період з
01.11.2010 р. по 01.11.2013 р. в сумі 3 574 грн., що
підтверджується наданим відповідачем
розрахунком (а. с. 114) та копіями
квитанцій, наданими позивачкою у
додатках до позовної заяви (а. с. 31) та її
представником апеляційному суду в
судовому засіданні (розбіжності між
даними розрахунку та квитанціями
відсутні).

Доводи представника позивачки, що
врахуванню підлягає і оплата за
квитанціями після 01.04.2013 р. колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
у справі розглядаються правовідносини
оплати за вказаний вище період, а у
наданих копіях квитанцій після 01.04.2013 р.
зазначені інші періоди оплати.

Отже, оскаржуване рішення у вказаній
частині, висновки якого спростовуються
доводами апеляційної скарги ПАТ
«Луганськгаз», підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з позивачки на користь
відповідача заборгованості оплати за
спожитий газ в наступному розмірі:

10 988,78 грн. - 3 574 грн. = 7 414,78 грн.

У задоволенні інших позовних
вимог ПАТ «Луганськгаз» необхідно
відмовити: в частині стягнення
заборгованості оплати за послуги
постачання газу за нормами споживання -
за необгрунтованістю вимог, в частині
стягнення заборгованості за період з
01.04. по 31.10.2010 р. - у зв'язку з пропуском
строк позовної давності.

Встановленою обставиною, що не
потребує доказування, з урахуванням
висновків у рішенні апеляційного суду
Луганської області від 28.02.2014 р., є те, що
новий газовий лічильник, придбаний
позивачкою, не встановлено до цього
часу з вини відповідача ПАТ
«Луганськгаз» у особі Луганського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства.

Отже, є підстави для скасування рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_2
щодо зобов'язання відповідача до
здійснення монтажу в систему
газопостачання у її квартирі
придбаного нею газового лічильника та
для задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів вважає необґрунтованою
відмову оскаржуваним рішенням у
задоволенні вимог позивачки в частині
зобов'язання відповідача укласти з нею
договір про постачання газу. У справі
встановлено та не заперечується ані
позивачкою, ані відповідачем, що в
квартирі за вказаною вище адресою
мешкає постійно та користується
природним газом, який постачає
відповідач, лише ОСОБА_2 Батько
позивачки ОСОБА_4 у спірній квартирі не
зареєстрований, мешкає та працює у
Воронезькій області Російської
Федерації з грудня 1996 року (а. с. 48, 61).
Брат позивачки ОСОБА_5 зареєстрований у
спірній квартирі, але мешкає в м.
Луганську за іншою адресою (а. с. 51, 61). За
таких обставин колегія суддів вважає
за можливе задовольнити позовні вимоги
позивачки в цій частині та зобов'язати
відповідача укласти з ОСОБА_2 договір
на постачання газу у вказану квартиру
відповідно до типового договору,
затвердженого у встановленому порядку,
скасувавши рішення суду першої
інстанції в цій частині.

Судом першої інстанції позивачці
відмовлено у задоволенні її позовних
вимог в частині визнання незаконним
нарахування оплати за спожитий газ за
нормами споживання та зобов'язання
відповідача щодо здійснення
перерахунку заборгованості за
спожитий газ на підставі
невстановлення протиправності в діях
відповідача в цій частині.

Колегія суддів з такими висновками
суду не погоджується. Як вбачається з
викладеного вище, відповідачем
неправильно здійснювалось нарахування
позивачці оплати за споживання
природного газу.

Проте, на думку колегії суддів,
позивачкою в цій частині обрано спосіб
захисту порушеного права, що не
передбачений ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України та будь-якими іншими
законами.

Окрім того, право позивачки в цій
частині колегія судді вважає вже
захищеним, оскільки доводи апеляційної
скарги в цій частині щодо розрахунку
оплати із середньомісячного обсягу
споживання, а не за нормою споживання, а
також щодо застосування позовної
давності враховано при визначенні
розміру заборгованості, що підлягає
стягненню з неї на користь відповідача.
Щодо застосування позовної давності до
правовідносин по нарахуванню оплати за
споживання природного газу в період до
01.04.2010 р., то це питання вирішено
рішенням апеляційного суду від 29.02.2014 р.

Виходячи з викладеного, колегія суддів,
частково погоджуючись з доводами
апеляційної скарги в цій частині,
скасовує рішення суду першої інстанції
та відмовляє у задоволенні позовних
вимог в цій частині з інших підстав, ніж
суд першої інстанції.

Отже, із викладеного вище вбачається,
що суд першої інстанції, правильно
визначивши правовідносин, що склались
між сторонами, при ухваленні
оскаржуваного рішення допустив
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; порушення норм
матеріального права та дійшов
висновків, що не відповідають
обставинам справи;

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині відмови позивачці
у задоволенні її позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на її користь
моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями у п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» суду необхідно в
кожній справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

Судом першої інстанції обгрунтовано
зазначено, що між сторонами існують
договірні відносини, які не
передбачають відшкодування моральної
шкоди, а зобов'язання відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 1167
Цивільного кодексу України
передбачається лише у недоговірних
правовідносинах між потерпілим та
заподіювачем шкоди за наявності
правопорушення та вини останнього.

Закон України «Про захист прав
споживачів» пунктом 5 статті 4
передбачає відшкодування лише
моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Будь-якими іншими законами, якими
регулюються правовідносини між
сторонами, відшкодування моральної
шкоди не передбачається.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2
висновки суду першої інстанції в цій
частині не спростовуються.

Оскільки колегія суддів частково
задовольнила позовні вимоги
відповідача, стягнувши з відповідачки
заборгованість оплати за користування
природним газом 7 414,78 грн., то з
останньої частково підлягають
стягненню судові витрати відповідача
в розмірі 242,60 грн., тобто в мінімальному
розмірі, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за позовами
майнового характеру (не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати).

Оскільки частково задоволено позовні
вимоги позивачки немайнового
характеру, то у відповідності до ч. 2 ст.
4 Закону «Про судовий збір» з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 121,80 грн. (0,1 розміру мінімальної
заробітної плати).

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо має
місце неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
або процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 16 грудня 2013 року
змінити.

Скасувати рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Луганськгаз» у особі Луганського
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» заборгованість з
оплати послуг з газопостачання за
період з 01.11.2010 р. по 01.11.2013 р. в розмірі 7
414,78 грн., а також судові витрати в
розмірі 242,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ
«Луганськгаз» відмовити.

Скасувати рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо
зобов'язання відповідача до здійснення
монтажу в систему газопостачання у її
квартирі придбаного нею газового
лічильника, укладення договору про
постачання газу, визнання незаконним
нарахування оплати за послуги з
постачання газу за нормами споживання
та щодо здійснення перерахунку за
спожитий газ та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Луганськгаз» у особі
Луганського міжрайонного управління
по експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» здійснити монтаж
придбаного ОСОБА_2 газового лічильника
в систему газопостачання у її квартирі
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Луганськгаз» у особі
Луганського міжрайонного управління
по експлуатації газового господарства
ПАТ «Луганськгаз» укласти з ОСОБА_2
договір на постачання газу у квартиру
АДРЕСА_1 відповідно до типового
договору, затвердженого у
встановленому порядку.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині визнання незаконним
нарахування оплати за послуги з
постачання газу за нормами споживання
та здійснення перерахунку за спожитий
газ відмовити в інших підстав.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Луганськгаз» на користь
держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом 20 днів безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: