Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.04.2014
Провадження №2/425/271/14

Справа №425/644/14-ц

15 квітня 2014 року
Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого - судді Нагорної
Н.В.,

при секретарі Гайворонській
І.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,
представника відповідачки ОСОБА_3,
представника третьої особи Кравцової
Н.В.,

у відкритому судовому засіданні,
в залі суду м.Рубіжне, розглянувши
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи - Сектор
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Рубіжанського МВ УМВСУ в
Луганській області, Служба у справах
дітей Рубіжанської міської ради, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в обґрунтування якого вказав,
що з 13.07.2009 року він являється власником
квартири за адресою: АДРЕСА_1. З січня 2010
року він проживав у цивільному шлюбі зі
ОСОБА_2. З 16.08.2010 року вона разом з сином
ОСОБА_6 з його згоди зареєструвались у
належній йому квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
нього з відповідачкою ОСОБА_2 народився
син ОСОБА_7, який також був
зареєстрований у вказаній квартирі. У
січні 2012 року по причині сварок на
побутовому ґрунті відповідачка
забрала свої особисті речі та
переїхала жити за іншою адресою.
Відповідачка більше року не проживає
за місцем своєї реєстрації, але
добровільно виписатись не бажає,
комунальні послуги не оплачує, тому
зростають борги по оплаті за
житлово-комунальні послуги. У зв'язку з
чим позивач вважає, що відповідно до ч.2
ст.405 відповідачі втратили право на
вказане житло, тому просить суд визнати
їх такими, що втратили право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1; усунути перешкоди в
користуванні його квартирою за
вказаною адресою шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Представник ОСОБА_1, який діяв в
інтересах позивача, позовні вимоги
ОСОБА_5 підтримав у повному обсязі, суду
надав пояснення, аналогічні викладеним
у позові, просив суд визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1; та усунути ОСОБА_5
перешкоди в користуванні квартирою за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за
вказаною адресою.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнала, мотивуючи свою
незгоду тим, що вона проживала з
позивачем у цивільному шлюбі, від якого
у них народився син ОСОБА_8. Під час
спільного проживання він прописав її
разом з сином ОСОБА_6 в належну йому
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а потім
прописав там і спільного сина ОСОБА_8.
Вони разом робили в квартирі ремонт,
поставили у ванній кімнаті душову
кабінку, якої зараз в квартирі немає. На
теперішній час квартира непридатна для
проживання, оскільки в ній відсутні вся
сантехніка, газова плита на кухні, тому
вона вимушена проживати за іншою
адресою у своєї матері. Виписуватись з
квартири позивача вона не бажає, тому
що їй ніде зареєструватись, власного
житла вона не має. Малолітнього сина
ОСОБА_8 також ніде зареєструвати. У
зв'язку з чим просить в задоволенні
позову відмовити.

Представник ОСОБА_3, який діє в
інтересах відповідачки ОСОБА_2, позовні
вимоги ОСОБА_5 не визнав та просив в їх
задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явився, надав суду
письмову заяву, в якій вказав, що з
позовом не згоден, та просив суд
розглянути справу в його відсутність.

Представник третьої особи Служби
у справах дітей Рубіжанської міської
ради Кравцова О.В. в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення вимог
позивача, обґрунтовуючи тим, що в
спірній квартирі зареєстрована
малолітня особа - син позивача та
відповідачки, та задоволення вимог
позивача може привести до порушення
права та інтересів малолітньої дитини.
Оскільки позивач відповідно до норм
сімейного законодавства повинен
піклуватись про свою дитину, тому
представник третьої особи просила не
знімати з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1, малолітнього ОСОБА_7.

Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК
України для встановлення фактичних
даних, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
вона є сусідкою ОСОБА_7, проживає з ним в
одному під'їзді. В квартирі позивача
ніхто не проживає, спочатку там робили
ремонт, але що зараз відбувається в
квартирі їй невідомо. Відповідачку
вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду розповіла, що
є тіткою позивача та проживає з ним в
сусідньому під'їзді. З 2009 року в
квартирі ніхто не проживає, тому що там
був розпочатий ремонт. Відповідачку
бачила один раз.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_5 -
це його прийомний син. ОСОБА_5 з 2010 року
проживав у цивільному шлюбі з
відповідачкою, а в ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син. Позивач прописав
відповідачів на свою житлову площу,
тому що вони не були ніде
зареєстровані. В квартирі ніхто не
проживає з самого початку, оскільки там
позивач та відповідачка спільно робили
ремонт. Зробили перепланування
квартири.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з
травня 2013 року вона являється дружиною
позивача. В спірній квартирі ніхто не
проживає, ремонт зроблений лише у
ванній кімнаті та мається котел, але
жити в квартирі неможливо, тому що вона
в нежитловому стані та умов для
проживання в ній немає. Позивач
проживає разом з нею в її квартирі.
Позивачем було запропоновано
відповідачам виписатись з його
квартири та укласти нотаріальний
договір по утриманню сина.

Свідок ОСОБА_14 розповіла, що знає
позивача з травня 2013 року, коли він став
проживати з ОСОБА_13. Вона декілька
разів була в квартирі ОСОБА_5 та бачила,
що квартира не придатна для проживання,
там ніхто не живе. Зі слів ОСОБА_5 їй
відомо про те, що в квартирі прописані
позивач, відповідачі та неповнолітній
син відповідачки.

У суду немає підстав ставити під
сумнів достовірність і правдивість
фактів, повідомлених свідками, їх
показання об'єктивно підтверджуються і
не суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача
ОСОБА_2 та її представника, допитавши
свідків, розглянувши справу в межах
заявлених вимог, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, вважає позовні вимоги
ОСОБА_5 необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
13.07.2009 року ОСОБА_5 на праві приватної
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

26.08.2010 року ОСОБА_5 звернувся до
правоохоронних органів з заявою, в якій
просив зареєструвати на його житлову
площу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як наймачів
безстроково, у зв'язку з чим між
вказаними особами та КП «ЄРЦ» був
укладений договір найму (а.с.52).

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_5 з 01.07.2009р., ОСОБА_2
з 26.08.2010р., ОСОБА_6 з 26.08.2010р. та ОСОБА_7 з
07.06.2011р., що підтверджено довідками КП
"Житловий сервіс" від 01.08.2013р. №2605 та від
19.03.2014р. №225 (а.с.5, 16).

В акті, складеному КП "Житловий
сервіс" 17.10.2013р., зазначено, що на момент
складення акту в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, вівся ремонт. В квартирі
відсутні сантехника (ванна, унітаз,
раковина) та газова плита, також меблі
та предмети побутового використання.
Квартира для проживання не придатна
(а.с.7). Вказані факти також підтвердили
в судовому засіданні представник
позивача, відповідачка, а також свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов від 01.04.2014р.
ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітнім сином
ОСОБА_6 проживають без реєстрації в 3-х
кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2,
в якій ще проживають та зареєстровані
ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17. ОСОБА_2 разом
з синами проживає в одній кімнаті. Для
повноцінного розвитку малолітньої
дитини місця замало. Родичі ОСОБА_2
відмовляються реєструвати її разом з
дітьми в даній квартирі (а.с.39).

Після встановлення зазначених
обставин суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі його
відсутності саме без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником будинку або законом.

Аналіз норм цивільного
законодавства свідчить про те, що
сервітутне правовідношення виникає в
силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК за
наявності факту проживання особи разом
із власником обтяженого сервітутом
житла та спільне з ним користування цим
житлом. У ЦК право членів сім'ї власника
житла на користування ним визнається
сервітутним правом. Це право є
особистим сервітутом, оскільки виникає
в інтересі певної особи - члена сім'ї
власника житла. Таким чином, суб'єктами
даного сервітутного правовідношення є,
з одного боку, власник житла, а з іншого
- член його сім'ї. Згідно з положеннями
ЖК до членів сім'ї власника житлового
приміщення віднесено дружину
(чоловіка) власника житла (якщо
стосовно цього житла у подружжя не
виникло право спільної власності), їх
дітей та батьків, а також інших осіб,
якщо вони постійно проживають спільно
з власником житла та ведуть з ним
спільне господарство (ч.2 ст. 64, ч. 3 ст. 156
ЖК). Об'єктом цього сервітуту є право
обмеженого користування частиною
житлового приміщення, визначеною
власником житла. Враховуючи зміст
абзаца 2 ч.1 ст. 405 ЦК України, та частина,
яку вправі займати член сім'ї власника
житла, визначається останнім при його
вселенні як члена своєї сім'ї. Оскільки
зміст сервітуту визначається при його
встановленні, не допускається зміна
його умов за волею власника вже в
процесі реалізації сервітутного права
після його встановлення.

Отже, аналізуючи спірні
правовідносини в контексті ст..ст.401-405
ЦК України та враховуючи встановлені
судом обставини справи, суд приходить
до висновку, що відповідачам на
підставі договору (а.с.52) було
встановлено безстроковий житловий
сервітут, у зв'язку з чим вони на
законних підставах набули право
користування квартирою за адресою:
АДРЕСА_1, та зареєстрували своє місце
проживання в установленому законом
порядку.

За змістом ч. 5 ст. 403 ЦК України
сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпорядження цим майном. Тому
твердження позивача про те, що сам факт
реєстрації відповідачів у спірній
квартирі порушує його права як
власника майна, на думку суду, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ч. 5 ст. 403 ЦК України сервітут не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпорядження цим
майном.

Також суд зазначає, що відповідно
до норм житлового законодавства факт
припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користуватися займаним приміщенням.
Крім того припинення сімейних відносин
з власником помешкання не припиняє
житлового сервітуту.

Звертаючись до суду з даним
позовом позивач зазначив, що
відповідачі втратили право
користування його квартирою на
підставі ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки
вони не проживають у вказаній квартирі
з січня 2012 року, тобто не проживають
понад один рік.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім'ї (в тому числі колишній член
сім'ї) власника будинку втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Отже однією з умов втрати права
користування членами сім'ї (в тому
числі колишніми) власника квартири є не
проживання там без поважних причин.

Однак з матеріалів справи
вбачається, що в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, відсутні умови для проживання,
тому що в ній відсутні сантехника
(ванна, унітаз, раковина) та газова
плита, також меблі та предмети
побутового використання, про що
свідчать відповідні докази, наявні в
матеріалах справи (а.с.7), а також
вказані обставини підтверджені
показаннями свідків, які судом
прийняті до уваги та оцінені як належні
та допустимі докази.

Також суд, відповідно до ч.6 ст.19 СК
України, приймає до уваги висновок
Служби у справах дітей Рубіжанської
міської ради від 01.04.2014р. (а.с.38),
оскільки він є обґрунтованим, не
суперечить інтересам дитини, та
узгоджується з іншими наявними у
справі доказами.

На підставі викладеного суд
вважає, що причини відсутності
відповідачів та малолітньої дитини за
їх місцем реєстрації понад один рік є
поважними, оскільки квартира не
придатна для проживання. Також суд
зазначає, що малолітня дитина не може
проживати та виховуватись в квартирі,
непридатній для проживання.

Суд звертає увагу позивача на те,
що відповідно до положень Сімейного
Кодексу України він зобов'язаний
піклуватись про свого малолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його
батьківські права на можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Враховуючи вище викладене суд не
вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК
України, для визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1, тому в задоволенні вимог
позивача ОСОБА_5 слід відмовити за
необґрунтованістю.

Крім того суд зазначає, що
позивачем у рамках даного спору були
заявлені позовні вимоги з підстав,
визначених ч.2 ст.405 ЦК України, однак
вимог про припинення права
користування вказаною квартирою
(припинення сервітуту) на підставі ч.2
ст. 406 ЦК України, позивачем не
заявлялись, тому суд розглянув справу в
межах тих заявлених вимог та з тих
підстав, що обрані позивачем.

Керуючись ст. ст. 5-11, 57-60, 213, 215, 292
ЦПК України, ст.ст. 401-405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи -
Сектор громадянства, міграції і
реєстрації фізичних осіб
Рубіжанського МВ УМВСУ в Луганській
області, Служба у справах дітей
Рубіжанської міської ради, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Луганської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Рубіжанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційна скарга не була подана. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.В.Нагорна