У х в а л а

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Матвєєвої О.А.,Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-Маркет» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду

м. Дніпропетровська від 09 листопада 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 квітня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 06 липня 2008 року близько о
02:30 год. водій ТОВ «АТБ-Маркет» ОСОБА_7,
керуючи автомобілем «ВАЗ-2109»,
державний номер НОМЕР_1, та рухаючись по
вул. Передовій у м.
Дніпропетровську біля будинку № 408,
порушив правила дорожнього руху, а
саме: не переконався в безпеці руху та
не поступився дорогою пішоходу, у
зв'язку з чим скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_6 Унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
позивачу було спричинено тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя, у
зв'язку з чим останній тривалий час
знаходився на лікуванні. За час
лікування позивачем витрачено значний
розмір грошових коштів на придбання
медичних препаратів, консультації
лікарів, особливе харчування. Крім
того, позивачу завдано моральну шкоду,
яку останній оцінює в 250 000 грн. Таким
чином, позивач просив стягнути з ТОВ
«АТБ-Інвест» −? матеріальну шкоду в
розмірі 18 775 грн 41 коп., відшкодування
упущеної вигоди в розмірі 1 130 400 грн та
моральну шкоду в розмірі

250 000 грн.

Після уточнення позовних вимог
позивач, виключивши з кола
відповідачів ТОВ «АТБ-Інвест» просив
стягнути солідарно з ТОВ «АТБ-Маркет»
та ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 18
775 грн 41 коп., відшкодування упущеної
вигоди в розмірі 1 130 400 грн та моральну
шкоду в розмірі 250 000 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 09 листопада 2012
року позовні вимоги в частині
відшкодування упущеної вигоди
залишені без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 09 листопада 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної
шкоди 18 775 грн 41 коп. та на відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн, а всього 68 775
грн 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
держави судовий збір в сумі 714 грн 60 коп.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та постановити нове рішення
про задоволення його позовних вимог,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_7 06 липня 2008 року
приблизно о 02:30 год., керуючи
автомобілем «ВАЗ-2109», державний номер
НОМЕР_1, рухаючись по вул. Передовій в

м. Дніпропетровську біля будинку № 408,
порушив правила дорожнього руху, а
саме: не переконався в безпеці руху та
не поступився дорогою пішоходу, скоїв
наїзд на пішохода ОСОБА_6, в результаті
чого останній отримав тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в
момент їх спричинення.

Дані обставини встановлені вироком
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 квітня
2010 року, яким

ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, та призначено покарання у
вигляді трьох років позбавлення волі,
цивільні позови прокурора м.
Дніпропетровська та представника
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 задоволені
частково (а.с. 9-15).

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 червня 2010 року зазначений
вирок в частині вирішення позову
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасовано
та в цій частині направлено на новий
розгляд в порядку цивільного
судочинства, в іншій частині вирок
залишено без змін (а.с. 16-17).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6
частково та стягуючи матеріальну та
моральну шкоду лише з ОСОБА_7, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що зазначена
дорожньо-транспортна пригода сталася у
нічний час, коли ОСОБА_7 з власної
ініціативи скористався автомобілем
для особистих потреб, трудових
обов'язків в цей час він не виконував, у
відрядженні не перебував, робочий день
скінчився, автомобіль
використовувався ОСОБА_7 з 18:00 год. 04
липня 2008 року до 09:00 годин 07 липня 2008
року самовільно, що встановлено
постановою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 листопада 2008 року, яка у
встановленому законом порядку не
оскаржувалася та набрала чинності.

Однак з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини особи, яка її
завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
обов'язків.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах. Якщо неправомірному
заволодінню іншою особою транспортним
засобом, механізмом іншим об'єктом
сприяла недбалість її власника
(володільця), шкода завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або
утримання, відшкодовується спільно, у
частці, яка визначається за рішенням
суду з урахуванням обставин, що мають
істотне значення (частини третя,
четверта статті 1187 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривкості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи спір, суд в повній мірі не
встановив всі дійсні обставини справи,
а саме: яким чином здійснювалось
використання джерела підвищеної
небезпеки Товариством з обмеженою
відповідальністю «АТБ-Маркет», як було
встановлено порядок зберігання цього
автомобіля, в який час виконувались
трудові обов'язки ОСОБА_7 на цьому
транспортному засобі, як
контролювалось власником знаходження
цього автомобіля поза межами робочого
часу. Суди належним чином не
перевірили доводи позивача, що саме
недбалість власника джерела
підвищеної небезпеки сприяла
заподіянню йому шкоди.

Наявність постанови
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 04
листопада 2008 року не є безумовною
підставою для покладення
відповідальності лише на водія
транспортного засобу, оскільки
відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 ЦПК
України ця постанова оцінюється судом
разом з іншими доказами по справі і є
обов'язковою для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи лише з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ураховуючи, що суди першої й
апеляційної інстанцій у порушення
вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвалені у справі
рішення - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. ч.
2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 09 листопада 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 квітня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: О.А. Матвєєва В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська