У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Міністерства
інфраструктури України, Державного
департаменту морського та річного
транспорту України, Державного
департаменту морського та річного
транспорту України, Державного
підприємства водних шляхів
«Устьдунайводшлях» про визнання
застосованих дисциплінарних стягнень
незаконними, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
Міністерства інфраструктури України
на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
27 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2002 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому з урахуванням
уточнень до позовних вимог просив
визнати п. 1 наказу Міністерства
транспорту України від 11 лютого 2002 року
№86 та п. 2 наказу Міністерства
транспорту України від 22 березня 2002
року №186 в частині застосування
дисциплінарного стягнення, оголошення
догани «директору Державного
підприємства «Устьдунайводшлях»
ОСОБА_6» незаконними та скасувати їх в
цій частині; поновити його на
попередній роботі на посаді директора
ДП «Устьдунайводшлях»; стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 196 451 грн, моральну шкоду
в сумі 50 000 грн, та вирішити питання про
судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на ті
обставини, що наказом Державного
департаменту морського та річного
транспорту від 25 вересня 2000 року №85-к
його призначено на посаду директора ДП
«Устьдунайводшлях». В цей день між ним
та Міністерством транспорту України
укладено трудовий контракт №14 строком
на три роки з 25 вересня 2000 року по 25
вересня 2003 року.

Відповідно до наказу Міністерства
транспорту України від 11 лютого 2002 року
№86 позивачу оголошену догану.
Підставою для оголошення догани було
підписання адендуму з порушенням
чинного законодавства, у зв'язку з тим,
що на момент підписання адендуму ДП
«Устьдунайводшлях» не був власником
земснаряда «Прорвін». У зв'язку з цим
позивачу було доручено розірвати
вищевказаний адендум. За невиконання
вимоги про розірвання адендуму
позивачу було оголошено догану.

Позивач вважає зазначений наказ
незаконним так як адендум на контракт
на менеджмент з компанією «Космос
Шипинг» ЛТД було підписано 11 грудня 2001
року на законних підставах з відома та
згоди Міністерства транспорту України
за участі комісії Держдепартаменту
морського та річного транспорту, а
земснаряд «Прорвін» знаходився у
володінні ДП «Устьдунайводшлях»,
починаючи з 30 жовтня 2001 року згідно
наказу Міністерства транспорту
України №740.

Зазначав, що на виконання вимог усного
розпорядження про розірвання адендуму
24 січня 2002 року він звернувся з листом
до президента «Космос Шипинг» ЛТД з
проханням вважати адендум недійсним.
Щодо окремого письмового доручення про
розірвання адендуму він взагалі
дізнався під час слухання справи в
суді.

Вказував також на ту обставину, що від
дня виявлення порушення до
застосування дисциплінарного
стягнення минуло понад один місяць, а
відтак оголошення йому догани не
відповідає нормам трудового
законодавства.

Щодо наказу відповідача від 22 березня
2002 року №186 в частині оголошення
позивачу догани, то на його думку він
також є незаконним, оскільки
відповідно до довідки колегії
Рахункової палати України не виявлено
порушень в господарсько-фінансовій
діяльності ДП «Устьдунайводшлях» та
зазначено про відсутність
фінансування діяльності підприємства,
відсутність асигнувань та
нормативно-правової документації щодо
регулювання діяльності підприємства.

З огляду на те, що вищевказані накази
про оголошення доган позивачу є
незаконними, то відповідно і
звільнення позивача із займаної посади
з підстав невиконання умов контракту з
достроковим його розірванням по п. 8 ст.
36 КЗпП України є також незаконним.

З огляду на викладені обставини
позивач вимушений звернутися до суду
за захистом своїх порушених прав з
відповідним позовом.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 18 квітня 2013
року позов задоволено частково.

Скасовано п. 1 наказу Міністерства
транспорту України від 11
лютого 2002 року №86 та п. 2 наказу
Міністерства транспорту України від 22
березня 2002 року №186 в частині
оголошення догани «директору
Державного підприємства
«Устьдунайводшлях» ОСОБА_6».

Поновлено позивача на посаді директора
ДП «Устьдунайводшлях» в межах дії
контракту по 25 вересня 2003 року.

Стягнуто з ДП «Устьдунайводшлях» на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 17 517 грн 24
коп. з утриманням з вказаної суми всіх
обов'язкових платежів. Стягнуто з ДП
«Устьдунайводшлях» на користь
позивача 2 000 грн моральної шкоди
та 2 000 грн витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 червня 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення моральної шкоди
змінено.

Стягнуто з ДП «Устьдунайводшлях» на
користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваними
судовими рішеннями заявник звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд першої інстанції, з висновками
якого частково погодився апеляційний
суд виходив з того, що позивач при
виконанні своїх посадових обов'язків
діяв в межах повноважень наданих йому
Статутом ДП «Устьдунайводшлях»,
укладеного трудового контракту, а тому
відсутні підстави вважати, що
позивачем порушено трудову дисципліну,
що з врахуванням вимог ст. ст. 147-150, 232, 233,
235 КЗпП України дає підстави для
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсними пунктів наказів
про оголошення позивачу догани,
поновлення позивача на роботі на
попередній посаді, стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

З такими висновками судів колегія
суддів суду касаційної інстанції
погоджується та вважає їх такими, що
зроблені за повним та всебічним
з'ясуванням всіх обставин по справі та
з дотриманням вимог закону, виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що наказом
Державного департаменту морського та
річного транспорту від 25 вересня 2000
року №85-к позивача призначено на
посаду директора ДП
«Устьдунайводшлях». Цього ж дня між
позивачем та Міністерством транспорту
України укладено контракт №14 строком
на три роки з 25 вересня 2000 року по 25
вересня 2003 року.

Відповідно до наказу Міністерства
транспорту України від 11 лютого 2002 року
№86 «Про дисциплінарне стягнення»
позивачу було оголошено догану.
Підставою для оголошення догани в
наказі зазначено підписання адендуму з
порушенням чинного законодавства, у
зв'язку з тим, що на момент підписання
адендуму ДП «Устьдунайводшлях» не був
власником земснаряда «Прорвін». Зі
змісту вказаного наказу також
вбачається, що відповідно до протоколу
наради Державного секретаря
Міністерства транспорту України від 21
січня 2002 року позивачу було доручено
розірвати вказаний адендум. За
невиконання доручення Міністерства
транспорту України щодо скасування
адендуму від 11 грудня 2001 року, що веде
до загрози втрати державного майна
позивачу оголошено догану.

Встановлено, що на підставі наказу
Міністерства транспорту України від 30
жовтня 2001 року №740 ДП
«Устьдунайводшлях» визначається
правонаступником майнових прав і
обов'язків по земснаряду «Прорвін». З
врахуванням зазначеної обставини,
судами зроблено правильно висновки про
те, що на підставі вказаного наказу у
ДП «Устьдунайводшлях» виникло право
розпоряджатися майном земснаряду
«Прорвін».

Встановлено, що відповідно до
результатів наради, що відбулась
21 січня 2002 року позивачу доручено
скасувати адендум від 11 грудня 2001 року.
При цьому, позивачу на вказаній нараді
не встановлено термін протягом якого
необхідно скасувати адендум.

24 січня 2002 року на виконання доручення
наради від 21 січня 2002 року позивач
направив листа на адресу президента
«Космос Шипинг» ЛТД з проханням
вважати адендум недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана або звільнення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП
України дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Враховуючи, ту обставину, що на момент
укладення адендуму, а саме, 11 грудня 2001
року ДП «Устьдунайводшлях» набуло
повноважень щодо розпоряджень майном
земснаряду «Прорвіна», а відтак
позивач як директор підприємства
вправі був розпоряджатись майном
остатнього в межах наданих йому
повноважень, а також ту обставину, що
оголошення догани відбулося лише 11
лютого 2002 року, тобто з пропуском
місячного строку для застосування
заходів дисциплінарного стягнення,
встановленого ст. 148 КЗпП України, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильних висновків про
неправомірність наказу від 11 лютого 2002
в частині оголошення позивачу догани з
підстав його необґрунтованості та
незаконності.

Крім того, як встановлено судами,
наказом Міністерства транспорту
України від 25 квітня 2002 року №279
звільнено позивача із займаної посади
з 30 квітня 2002 року за невиконання умов
укладеного контракту із достроковим
його розірванням на підставі пункту 8
ст. 36 КЗпП України. Наказом
Міністерства транспорту України від 28
травня 2002 року №337 внесено зміни до
вищевказаного наказу про звільнення
позивача та зазначено дату звільнення
з 28 травня 2002 року.

При цьому, однією з підстав для
звільнення позивача із займаної посади
в наказі зазначено систематичне
невиконання наказів та розпоряджень
Міністерства транспорту України,
зокрема, укладення адендуму з
компанією «Космос Шипинг» ЛТД.

Разом з тим, відповідно до ст. 147 КЗпП
України за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з заходів
стягнення, а саме: догана чи звільнення.
Враховуючи, що позивача вже було
притягнуто за вказане порушення до
відповідальності та оголошено йому
догану, а згодом вказана обставина
стала однією із підстав для його
звільнення, суди дійшли правильних
висновків про неможливість
притягнення позивача за одне й теж
порушення трудової дисципліни двічі, а
тому, як наслідок неправомірності
винесення наказу про оголошення
позивачу догани від 11 лютого 2002 року та
незаконності звільнення позивача з цих
підстав.

Судами також встановлено, що
відповідно до наказу від 22 березня 2002
року №186, позивачу за допущені
порушення в бухгалтерському обліку
бюджетних коштів, їх використання та
недотримання вимог чинного
законодавства щодо створення
тендерних комітетів, проведення
закупівель, робіт і послуг, а також за
неправомірне укладення та виконання
договорів оренди вдруге оголошено
догану.

Зі змісту вказаного наказу вбачається,
що система фінансування ДП
«Устьдунайводшлях» не забезпечувала
утримання в належному стані
гідроспоруди, не сприяла законному та
ефективному використанню бюджетних
коштів відповідно до чинного
законодавства, виділення бюджетних
коштів на утримання водних шляхів та
шлюзів, здійснювалось за залишковим
принципом, переважна частина
передбачених планом регламентних
робіт з утримання водних шляхів не
виконувалась. При створенні ДП
«Устьдунайводшлях» не визначено
функції власника та головного
розпорядника бюджетних коштів в
частині джерел та порядку
фінансування, що призвело до
неефективної роботи підприємства та
загрози втрати державного майна.

Відповідно до наказу про звільнення
позивача від 25 квітня 2002 року
зазначено, що за підсумками роботи у 2001
році підприємство має збитки в сумі 6
320,4 тис. грн, а заборгованість по
заробітній платі складає 35,9 тис. грн.
Зазначене спричинено, зокрема тим, що
позивач не виконує умов контракту щодо
забезпечення прибуткової діяльності
підприємства та ефективного
використання державного майна.

Разом з тим, відповідно до рішення
колегії Державного департаменту
морського та річкового транспорту від
18 квітня 2002 року встановлено, що
створення ДП «Устьдунайводшлях» без
визначення джерел та порядку його
фінансування призвело до неефективної
роботи підприємства та загрози втрати
державного майна.

З врахуванням викладених обставин,
суди дійшли правильних висновків про
те, що збитковість підприємства не
можна ставити в пряму залежність щодо
діяльності позивача по здійсненню ним
своїх трудових обов'язків, оскільки
останній не наділений повноваженнями
щодо виділення коштів з державного
бюджету на фінансування підприємства,
яким він керує.

Вказаних висновків суди дійшли також з
врахуванням висновків відповідних
експертиз від 31 січня 2007 року та від 16
квітня 2010 року, що були проведені в
рамках розслідування кримінальних
справ порушених проти позивача, за
результатами яких було неодноразово
постановлено виправдувальні вироки,
зокрема від 16 квітня 2006 року, 06 червня
2011 року та від 10 червня 2013 року, у
зв'язку з відсутністю в діях позивача
ознак злочину. Вказаними
виправдувальними вироками
встановлено, що за час перебування
позивача на посаді ДП
«Устьдунайводшлях» ним не здійснено
порушень законодавства, та не завдано
збитків підприємству, а відтак
порушень фінансово-господарської
діяльності під час роботи позивача у
відповідача не встановлено.

Колегія суддів також повністю
погоджується з висновками судів щодо
неправомірності звільнення позивача
із займаної посади з тих підстав, що
останній здійснював закордонні
відрядження без попередньої згоди
міністерства, оскільки відповідачами в
порушення вимог ст. ст. 60, 179 ЦПК України
не надано належних та допустимих
доказів, що підтверджували б вказані
обставини.

Правильними є також висновки судів
щодо необґрунтованості звільнення з
тих підстав, що позивачем не складено
розподільчий баланс по активах і
пасивах ДП «Укрводшлях», оскільки
позивач не був керівником вказаного
підприємства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України
у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З огляду на зазначені вимоги закону,
враховуючи зібрані по справі докази та
їхню правову оцінку у відповідності до
вимог ст. ст. 60, 179, 212, 213 ЦПК України суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованих висновків про часткове
задоволення позовних вимог в частині
скасування наказів про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності, поновленні його на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги правильних
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням викладених обставин
оскаржувані судові рішення ухвалено за
повним та всебічним дослідженням всіх
обставин по справі з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для визнання їх
незаконними та необґрунтованими
відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
інфраструктури України відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 18
квітня 2013 року в незміненій частині та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:Л.М. Мазур
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська