У х в а л а

03 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Касьяна О.П.,

Писаної Т.О.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної
виконавчої служби України, Державної
казначейської служби України про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що постановою
апеляційного суду Одеської області від
06 червня 2007 року на її користь з
Державного бюджету України стягнуто 8622
грн 03 коп. Вказувала, що судове рішення
не виконане та державною виконавчою
службою 12 січня 2011 року винесено
постанову про повернення виконавчого
документа. Постанова про повернення
виконавчого документа була скасована,
а дії державного виконавця визнані
неправомірними, тому просила стягнути
з Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України
7 320 грн 04 коп. на відшкодування
майнової шкоди та 3 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 22
січня 2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 квітня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2013 року залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 квітня 2013 року з підстав
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Підставою для перегляду зазначеного
судового рішення заявник вважає
рішення Європейського суду з прав
людини від 12 грудня 2013 року у справі
«Макара та інших проти України», у якій
заявником є також ОСОБА_3

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Перевіривши доводи заяви та додані до
неї матеріали, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що постановою
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Жилинського В.О. від 12 січня 2011
року виконавчий документ від 10 жовтня
2007 року про стягнення на користь
позивачки з Державного бюджету України
7 622 грн 03 коп. на відшкодування майнової
та 1 тис. грн - на відшкодування
моральної шкоди повернуто стягувачу.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19
жовтня 2011, яка змінена постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року, постанову від 12 січня 2011
року визнано незаконною та зобов'язано
Державну виконавчу службу України
відновити виконавче провадження.

Постановою старшого державного
виконавця Каращук К.Л. від 19
вересня 2012 року відновлено виконавче
провадження. Копію постанови та
пропозицію у тримісячний строк надати
виконавчий документ направлено
позивачці 19 вересня 2012 року. Належних
доказів про надання виконавчій службі
виконавчого листа позивачкою не
надано.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_3 і
залишаючи без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2013 року, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодилася з висновками судів
про відмову в задоволенні позову з тих
підстав, що позивачем не доведено
відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України завдання їй передбаченої
статтями 22, 1174 ЦК України шкоди.

Згідно із частиною третьою статті 360-4
ЦПК України, якщо судове рішення у
справі переглядається з підстави,
визначеної пунктом 2 частини першої
статті 355 цього Кодексу, суд скасовує
оскаржуване рішення повністю або
частково і має право прийняти нове
судове рішення або направити справу на
новий розгляд до суду, який виніс
оскаржуване рішення.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13
Конвенції, статті 1 Першого протоколу
до Конвенції кожен має право на
розгляд його справи упродовж розумного
строку судом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

У Законі України "Про виконавче
провадження" поняття "виконавче
провадження" розуміється як
завершальна стадія судового
провадження

стаття 1). Наведене узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини щодо застосування статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
право на справедливий суд. Так, у справі
"Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece)
указаний суд у своєму рішенні від 19
березня 1997 року зазначив, що для цілей
статті 6 Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
"судового розгляду".

Порядок виконання рішення
Європейського суду з прав людини, яке
набуло статусу остаточного,
визначається Законом України від 23
лютого

2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" (далі - Закон України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини"), Законом України "Про виконавче
провадження", іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу дев'ятого частини
першої статті 1 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" виконання рішення
Європейського суду з прав людини
включає в себе: а) виплату стягувачеві
відшкодування та вжиття додаткових
заходів індивідуального характеру; б)
вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" з метою забезпечення
відновлення порушених прав стягувача,
крім виплати відшкодування, вживаються
додаткові заходи індивідуального
характеру:

а) відновлення настільки, наскільки це
можливо, попереднього юридичного
стану, який стягувач мав до порушення
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї (restitutio in integrum); б) інші заходи,
передбачені у рішенні Європейського
суду з прав людини.

Відновлення попереднього юридичного
стану стягувача здійснюється, зокрема,
шляхом: а) повторного розгляду справи
судом, включаючи відновлення
провадження у справі; б) повторного
розгляду справи адміністративним
органом.

Згідно з рішенням П'ятої секції
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року у справі «Макара та
інших проти України» ОСОБА_3 07
липня 2011 року подала до Європейського
суду з прав людини заяву про
невиконання тривалий час рішення суду -
апеляційного суду Одеської області від
06 червня 2007 року.

Цим рішенням П'ятої секції
Європейського суду з прав людини від
12 грудня 2013 року у справі
«Макара та інших проти України»:
оголошено прийнятними скарги
заявників, у тому числі ОСОБА_3, за
пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції
та за статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції щодо тривалого невиконання
рішень, ухвалених на їхню користь, та
щодо відсутності ефективних
національних засобів юридичного
захисту стосовно цих скарг, а решту
скарг у заявах - неприйнятними;
постановлено, що було порушення пункту
1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого
протоколу до Конвенції, а також статті
13 Конвенції. Водночас, постановлено, що:
(a) протягом трьох місяців
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалені
на користь заявників, які залишаються
невиконаними, та сплатити 2 000 (дві
тисячі) євро кожному заявнику або
його/її спадкоємцю за заявами,
наведеними у Додатку 1, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсації
судових витрат, які мають бути сплачені
разом з будь-якими податками, що можуть
нараховуватися, та конвертовані в
національну валюту за курсом на день
здійснення платежу; (b) зі спливом
зазначеного тримісячного строку і до
остаточного розрахунку на ці суми
нараховуватиметься простий відсоток
(simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти.

Рішення Європейського суду з прав
людини від 12 грудня 2013 року є
остаточним з дня ухвалення.

Разом із тим ОСОБА_3 у своїй заяві,
посилаючись на зазначене рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року, яким визнано порушення
пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1
Першого протоколу до Конвенції, а також
статті 13 Конвенції у зв'язку з
невиконанням рішення національного
суду у справі про стягнення на її
користь з Державного бюджету України 7
622 грн 03 коп. на відшкодування майнової
та 1 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди, просить переглянути судові
рішення в іншій справі, а саме у справі,
яка переглядається, за позовом ОСОБА_3
до Державної виконавчої служби
України, Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Отже, ураховуючи зміст рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року, а також те, що ОСОБА_3
подала до Європейського суду з прав
людини заяву про тривале невиконання
рішення апеляційного суду Одеської
області від 06 червня 2007 року, а
звернулася до суду з позовною заявою у
справі, яка переглядається, то у цьому
разі обставини стосовно недотримання
Конвенції у справі, яка переглядається,
не були предметом розгляду
Європейського суду з прав людини та не
вплинули на зміст його рішення.

Відповідно в межах виконання рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року у справі «Макара та
інших проти України» обов'язок держави
стосовно застосування додаткових
заходів індивідуального характеру
виникає лише щодо виконання рішення
апеляційного суду Одеської області від
06 червня 2007 року.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Державної виконавчої служби
України, Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової та моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

Т.О. Писана

О.В. Ступак