Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Бисага Т.Ю. , Власова С.О.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою позивача ПАТ КБ «Приватбанк»
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 позов про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що у 2007 році ОСОБА_1
отримав в нього кредит у розмірі 44 321,48
доларів США і у забезпечення виконання
цього договору передав йому в іпотеку
належну квартиру в АДРЕСА_1.
Посилаючись на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
умов кредитного договору за ним
утворилась заборгованість у розмірі 89
482,54 долари США позивач просив для її
погашення звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити
відповідача та інших осіб з квартири.

Суд першої інстанції залучив до участі
у справі співвласника квартири - ОСОБА_2
і у позові відмовив.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення скасувати, ухваливши нове, яким
задовольнити його вимоги. Вказує на те,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

По справі є доведеними та
встановленими слідуючі факти та
обставини.

12 червня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 уклали кредитний договір,
згідно з яким банк надав відповідачу
кредит у розмірі 44 321,48 доларів США.

13 червня 2007 року у забезпечення
виконання цього договору позичальник
передав банку в іпотеку належну йому
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 23 грудня 2009 року дана квартира
визнана спільною частковою власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а їх частки - рівними.

25 січня 2012 року право ОСОБА_2 на 1/2
частку квартири в АДРЕСА_1 було
зареєстровано в КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода»
Ужгородської міської ради.

У зв'язку із неналежним виконанням умов
кредитного договору за ОСОБА_3
утворилась заборгованість, яку банк
станом на 12 березня 2012 року визначив у
розмірі 89 482,54 долари США, в тому числі 16
179,95 доларів США пені. Розмір пені, як і
загальний розмір заборгованості з її
складовими позивачем визначено
починаючи з 2007 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду справи
з мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

В постанові Верховного Суду від 6
листопада 2013 року у справі за позовом
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк» зазначено, що аналіз ст. ст. 258,266
ЦК України дає підстави для висновку
про те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора
до суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Оскільки позов по даній справі судом
першої інстанції прийнято та
зареєстровано 5 червня 2012 року, то
розмір неустойки за зобов'язанням
ОСОБА_1 слід вираховувати з 5 червня 2011
року по 5 червня 2012 року. Він
становитиме не 16 179,95, а 6 872,83 долари США.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості становить 80 175,42 доларів
США, зокрема: 47 020,26 - заборгованість за
кредитом, 19 010,01 - заборгованість за
процентами, 2 981,44 - заборгованість по
комісії, 6 872,83 - пеня, 31,30 - фіксована
частина штрафу, 4 259,58 - процентна
складова штрафу.

Відмовивши у задоволенні вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд послався на те, що позичальник та
іпотекодавець ОСОБА_1 на час розгляду
спору не являється власником усієї
квартири, а лише її 1/2 частини. При цьому
суд у мотивувальній частині рішення не
зазначив якими саме нормами
матеріального права він керувався при
вирішенні даного спору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи іпотека є
дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна, навіть у тому
випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Отже, іпотечний договір, який 13 червня
2007 року уклали позивач та ОСОБА_1 є
дійсним і для ОСОБА_2

Згідно ч. 2 ст. 23 даного Закону особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотечний договір є
дійсним як для ОСОБА_1, так і для ОСОБА_2
у повному обсязі відповідно до
належних їм часток у предметі іпотеки -
квартири АДРЕСА_1.

Реалізація позивачем даного предмету
іпотеки потягне для ОСОБА_2 припинення
її права власності на 1/2 частку
квартири.

При цьому колегія виходить з
наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 346 ЦК
України право власності особи може
бути припинено в інших випадках,
встановлених законом, ніж це
передбачено ч. 1 даної статті.

Згідно ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі
порушення боржником основного
зобов'язання (непогашення ОСОБА_3
кредитної заборгованості) відповідно
до іпотеки іпотекодержатель (ПАТ КБ
«Приватбанк») має право задовольнити
забезпечені нею вимоги за рахунок
предмета іпотеки (спірна квартира)
переважно перед іншими особами, права
чи вимоги яких на передано в іпотеку
нерухоме майно зареєстровані після
державної реєстрації іпотеки (право
ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону №
898-IV у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Ст. 38 Закону № 898-IV передбачено право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки за рішенням суду будь-якій
особі з повідомленням про це
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права та вимоги на предмет
іпотеки.

Системний аналіз зазначених вище норм
матеріального права дає підстави для
висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк»
при невиконанні позичальником ОСОБА_3
умов кредитного договору вправі
продати предмет іпотеки: квартиру
АДРЕСА_1 навіть без згоди ОСОБА_2, право
на 1/2 частку якої в неї виникло після
укладення договору іпотеки.

Отже, вимоги позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону № 898-IV
початкову ціну продажу предмета
іпотеки слід визначити на підставі
оцінки майна не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, оскільки з часу
укладення сторонами договору іпотеки
(13 червня 2007 року) сплив значний час і
встановлена ними ціна суттєво
змінилась.

ОСОБА_1 про необхідність звільнення
житлового приміщення рекомендованим
листом був повідомлений 1 вересня 2011
року, тому він згідно вимог ст. ст. 39, 40
ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України
підлягає виселенню з квартири.

Щодо ОСОБА_2 позивачем вимоги ч. 2 ст. 40
Закону № 898-IV не дотримані, тому у
вимогах про її виселення слід
відмовити.

Окрім того, банком заявлені вимоги про
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку у територіальному органі МВС
України.

Таким органом, який у м. Ужгороді
здійснює реєстрацію та зняття з
реєстраційного обліку фізичних осіб, є
Ужгородський міський відділ ГУ ДМС
України в Закарпатській області.

Він до участі у даній справі не
залучений, тому жодних обов'язків на
нього по вчиненню будь-яких дій щодо
відповідачів на нього покласти не
можна.

Таким чином, у цій частині позову слід
відмовити.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК
України є підставою для ухвалення
нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року скасувати,
ухваливши нове, яким вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №MKR7GK00000254 від 12
червня 2007 року у розмірі 80 175,42 доларів
США (вісімдесят тисяч сто сімдесят
п'ять доларів США та 42 цента) звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 50,50 кв. м., яка належить
у рівних частках (по 1/2 частці) ОСОБА_1
та ОСОБА_2 шляхом продажу її публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) за
початковою ціною на підставі оцінки
майна не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна будь-яким способом з
одержанням усіх необхідних документів
у відповідних підприємствах,
установах, організаціях щодо даного
об'єкту нерухомості.

Виселити ОСОБА_1 із вказаної квартири.

У вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» про
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та
зняття її та ОСОБА_1 з реєстраційного
обліку в Ужгородському відділі ГУ ДМС
України в Закарпатській області -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати у розмірі
1 233 грн.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення, але може бути
оскаржено протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя