Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 427/7120/13-ц
Провадження № 22ц/782/873/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства „Ровенькиантрацит" про
стягнення моральної шкоди внаслідок
отримання професійного захворювання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 06 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 подано до суду
вказаний позов.

У викладенні обставин, якими позивач
обгрунтовував свої позовні вимоги, він
зазначив, що з 19.03.1982 року по 06.03.2001 року
він працював на відокремленому
підрозділі „Шахта імені В.В.Вахрушева"
Державного підприємства
„Ровенькиантрацит" і був звільнений у
зв`язку з виходом на пенсію. Висновком
МСЕК від 04.09.2008 року йому встановлено 20%
втрати професійної працездатності у
зв`язку з професійним захворюванням
безстроково. У зв`язку з ушкодженням
здоров`я йому завдано моральної шкоди,
розмір якої він визначає у 25000 гривень,
які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 06 лютого 2014 року
позов задоволено частково, внаслідок
чого стягнуто з Державного
підприємства „Ровенькиантрацит" на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі
3000,00 гривень, на користь держави
судовий збір у сумі 229,40 гривень.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
позивач посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права і ставить питання про зміну
рішення в частині стягнення моральної
шкоди і просить стягнути з відповідача
на його користь моральну шкоду у сумі
25000 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився,
про час та місце останнього його
повідомлено належним чином і в
установленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що він заперечує
проти апеляційної скарги, просив її
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача,дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів приходить до
наступного висновку.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з
20.06.1978 року по 06.03.2011 року працював на
роботах під землею на підприємствах
вугільної промисловості та звільнився
з відокремленого підрозділу „Шахта
імені В.В.Вахрушева" Державного
підприємства „Ровенькиантрацит" за
ст.38 КЗпП України у зв`язку з переходом
на пенсію за віком.

Відповідно до копії акту розслідування
причини виникнення хронічного
професійного захворювання від 19.06.2008
року, професійне захворювання у ОСОБА_2
виникло через невикористання засобів
індивідуального захисту,
недосконалисть
технології,механізмів,захисних
засобів. Згідно п.16 вказаного акту,
причинами професійного захворювання є
неефективність засобів
пилозаглушення, зневажливе відношення
постраждалого до засобів
індивідуального захисту від пилу та
тривала робота в умовах високого рівня
запилення вугільним пилом.

Згідно копії Довідки МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, позивачу з 04.09.2008 року
встановлено 30 відсотків втрати
професійної працездатності
бестроково, 20% з яких визначено за
антракосілікозом та 10% за трудовим
каліцтвом.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.23,1167 ЦК України,ст.237-1 КЗпП
України, при ухваленні рішення суд
керувався ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України.

Задовольняючи частково позов у частині
розміру відшкодування моральної шкоди,
суд врахував глибину фізичних та
душевних страждань
позивача,погіршення здібностей його до
праці та обмеження можливості їх
реалізації і, виходячи з засад
розумності та справедливості.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги -
відсутні.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 (частина
четверта), 46 (частина перша) Конституції
України ( 254к/96-ВР ), Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість діяльності якої
визначають права і свободи людини та
їх гарантії, проголосила право
громадян на належні, безпечні і
здорові умови праці, соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо.

Із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена ч. З ст. 34 відповідно до
положень Закону України від 23 лютого 2007
року № 717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Оскільки на час звернення позивача до
суду /серпень 2013 року/указаним Законом
України не передбачено обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому моральну шкоду, то таку
шкоду позивачу, законні права якого
порушено, повинен відшкодовувати
роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1
КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів
про працю України (далі КЗпП України)
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв`язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, як роз'яснено в п.п. 9
та 10 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 25 травня 2001 року "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань( фізичних,
душевних,психічних, тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступені зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

З огляду на рішення Конституційного
Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р.(п.4.1 ),
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

За таких обставин позивач має право на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної здоров'ю, право на
відшкодування якої передбачено ст. 237-1
КЗпП України, ст. 23,1167 Цивільного
Кодексу України.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами)п.13
передбачено право на отримання
моральної шкоди працівником за умови
порушення його прав у сфері трудових
відносин, зокрема у небезпечних для
життя і здоров`я умовах, яке призвело до
його моральних страждань.

З встановлених обставин та відповідно
до норм матеріального права суд дійшов
правильного висновку, що позивач має
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров`я, яке є
наслідком незабезпечення відповідачем
як роботодавцем належних умов праці і
ця шкода повинна бути відшкодована
відповідачем як роботодавцем.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає
стягненню на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції керувався засадами
розумності, виваженості і
справедливості; врахував характер і
обсяг фізичних і душевних страждань,
які зазнав і продовжує зазнавати
позивач; неможливість відновлення
професійної працездатності, важкість
вимушених змін в житті позивача,
характер додаткових зусиль для
організації його життя. Сукупність
цих обставин дозволила суду визначити
у відшкодування позивачу моральної
шкоди на суму 3000/ три тисячі/ гривень.
Саме ця сума відповідає обставинам
справи, наданим сторонами доказам та
принципам розумності, виваженості і
справедливості. Апеляційний суд не
знаходить підстав для зміни суми,
стягнутої рішенням суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача
стосовно того, що визначений судом
розмір відшкодування не є співмірним з
характером та розміром немайнових
втрат, яких він зазнав у зв'язку з
пошкодженням здоров'я, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки позивачем
не надано належних доказів на
підтвердження тієї обставини, що
характер та обсяг заподіяних йому
фізичних та моральних страждань, а
також характер вимушених змін у
життєвих та виробничих стосунках є
настільки суттєвими, що потребують
відшкодування в розмірі 25000 грн., як то
зазначено у позовній заяві.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції при визначенні
розміру моральної шкоди повинен був
врахувати, що максимальний розмір у
відшкодування моральної шкоди 200
мінімальних заробітних плат при умові
відсутності стійкої втрати
працездатності на день постановлення
рішення суду відповідно до п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»ёв випадках, коли
межі відшкодування моральної шкоди
визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати
чи неоподаткованого мімінуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати
чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадянёякі діють на момент розгляду
справи, колегія суддів не може прийняти
до уваги по наступним підставам.

Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» було передбачено, що
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
умовами виробництва, яка не спричинила
втрати потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від будь-яких інших
страхових виплат.

Відповідно до положень Закону України
від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена частина третя статті 34.

Цивільним кодексом України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди не обмежений.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга
має бути відхилена, рішення суду -
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 ЦПК України,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 06 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді