Номер провадження № 22-ц/785/1716/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Затоківської
селищної ради про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно за
апеляційною скаргою заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора (в інтересах держави в особі
Затоківської селищної ради, Головного
управління Держземагентства в
Одеської області) на ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 листопада 2012 року про
затвердження мирової угоди та закриття
провадження у справі,

встановила:

12 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4,
Затоківської селищної ради про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
майно.

До суду сторони надали спільну
заяву і укладену та підписану мирову
угоду з метою врегулювання спору на
основі взаємних поступок про
нижченаведене.

Відповідно до умов мирової угоди,
сторони по справі досягли взаємної
домовленості про добровільне
врегулювання спору та укладення
мирової угоди про наступне:

- відповідач ОСОБА_4 погоджується з
вимогами Позивача ОСОБА_3 щодо визнання
за нею права власності на базу
відпочинку «Мечта», що складається з
будинків відпочинку: літ «А», літ. «Б»,
літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Є», літ.
«Ж», літ. «З», літ. «І», альтанок літ. «Л»
та «М», споруд №№ 1-4 на земельній
ділянці площею 0,37 га. по АДРЕСА_1, та
передає Позивачу об'єкт
купівлі-продажу.

- позивач ОСОБА_3 приймає від
відповідача об'єкт купівлі-продажу.

Інші умови.

Цією угодою сторони по справі
№1505/8871/2012, яка розглядається
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області, дійшли згоди
стосовно розподілу судових витрат і
взаємопогодили, що сплачений позивачем
із позовної заяви судовий збір
залишається за позивачем.

Сторони погоджуються з тим, що
відповідно до умов цієї угоди вони
дійшли згоди щодо повного та
остаточного врегулювання цього спору.

Сторони визнають, що з врахуванням
положень цієї угоди та норм, договорів
і документів, на які є в ній посилання,
визначені всі суттєві умови та існують
належні підстави для визначення
зобов'язань сторін.

Сторони мають належне уявлення про
сутність цієї угоди і всіх її
елементів. Не існує ніяких факторів,
які могли б вплинути на їх уявлення про
мету цієї Угоди.

Сторони підтверджують, що
вищевикладені умови відповідають їх
волевиявленню і породжують настання
бажаних наслідків, які відповідають їх
дійсним інтересам.

Ця угода передається на
затвердження Білгород-Дністровському
міськрайонному суду Одеської області
для прийняття ним ухвали у справі
№1505/8871/2012, про затвердження мирової
угоди, яка набуває чинності після
такого затвердження.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 листопада 2012 року мирову угоду,
укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
майно затверджено.

ОСОБА_4 погоджується з вимогами
ОСОБА_3 щодо визнання за нею права
власності на базу відпочинку «Мечта»,
що складається з будинків відпочинку:
літ «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ.
«Д», літ. «Є», літ. «Ж», літ, «З», літ. «І»,
альтанок літ. «Л» та «М», споруд №№ 1-4
на земельній ділянці площею 0,37 га. по
АДРЕСА_1, та передає ОСОБА_3 об'єкт
купівлі-продажу.

ОСОБА_3 приймає від ОСОБА_4 об'єкт
купівлі-продажу.

Цією угодою сторони по справі №
1505/8871/2012, яка розглядається
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області, дійшли згоди
стосовно розподілу судових витрат і
взаємопогодили, що сплачений позивачем
із позовної заяви судовий збір
залишається за позивачем.

Сторони погоджуються з тим, що
відповідно до умов цієї угоди вони
дійшли згоди щодо повного та
остаточного врегулювання цього спору.

Сторони визнають, що з врахуванням
положень цієї угоди та норм, договорів
і документів, на які є в ній посилання,
визначені всі суттєві умови та існують
належні підстави для визначення
зобов'язань сторін.

Сторони мають належне уявлення
про сутність цієї угоди і всіх її
елементів. Не існує ніяких факторів,
які могли б вплинути на їх уявлення про
мету цієї Угоди.

Сторони підтверджують, що
вищевикладені умови відповідають їх
волевиявленню і породжують настання
бажаних наслідків, які відповідають їх
дійсним інтересам.

Ця угода передається на
затвердження Білгород-Дністровському
міськрайонному суду Одеської області
для прийняття ним ухвали у справі №
1505/8871/2012, про затвердження мирової
угоди, яка набуває чинності після
такого затвердження.

Провадження у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Затоківської
селищної ради про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно закрито.

В апеляційній скарзі заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора (в інтересах держави в особі
Затоківської селищної ради, Головного
управління Держземагентства в
Одеської області) просить ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 листопада 2012 року скасувати,
постановити нову ухвалу про відмову у
затвердженні (визнанні) мирової угоди,
укладеної між ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Справа тривалий час знаходиться у
проваджені апеляційного суду, а саме з
07 серпня 2013 року, неодноразово
призначалася до слухання.

Відповідачу направлялись судові
повістки, але відповідач ОСОБА_4 в
судові засідання апеляційної
інстанції не з'явився.

На судове засідання, призначене на
01 жовтня 2013 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «за закінченням терміну
зберігання».

На судове засідання, призначене на 05
листопада 2013 року, від ОСОБА_4
повернувся конверт з поштовим
повідомленням з позначкою «за
закінченням терміну зберігання».

На судове засідання, призначене на
17 грудня 2013 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «за закінченням терміну
зберігання».

На судове засідання, призначене на
21 січня 2014 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «за закінченням терміну
зберігання».

На судове засідання, призначене на
28 лютого 2014 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «за закінченням терміну
зберігання».

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Апеляційну скаргу подано ще 26 червня
2013 року, відповідач до цього часу не
цікавиться її рухом. Тому справа
розглянута у відсутності відповідача
ОСОБА_4 у зв'язку з знаходженням справи
тривалий час в проваджені апеляційного
суду та враховуючи, що в матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні апеляційної
інстанції є необов'язковою.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Судова колегія вважає, що зазначена
вище ухвала постановлена прийнята з
грубими порушеннями норм
матеріального та процесуального права
України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про прокуратуру», на
прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру», представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді
інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених законом.
Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Як вбачається з положень ст. 182 ЦК
України, право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

З положень ст. 657 ЦК України, вбачається,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 216 ЦК
України, вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою. Суд
може застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно з п. 13 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочипів недійсними» від 06
листопада 2009 року, з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню. Вирішуючи
спір про визнання правочину, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
дійсним, судам необхідно враховувати,
що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК України, пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину. У зв'язку з недодержаннями
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України.
Інші вимоги щодо визнання договорів
дійсними, в тому числі заявлені в
зустрічному позові у справах про
визнання договорів недійсними, не
відповідають можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів.
Такі позови не піддягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України,
істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.
Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Як вбачається зі ст.ст. 3, 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Права на нерухоме майно та
їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в порядку
черговості надходження заяв. Будь-які
правочини щодо нерухомого майна
(відчуження, управління, іпотека тощо)
вчиняються, якщо право власності чи
інше речове право на таке майно
зареєстровано згідно з вимогами цього
Закону, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Однак, судом першої інстанції, не було
встановлено, чи набули сторони право
власності на спірне нерухоме майно у
встановленому Законом порядку.

Постановляючи вищезазначену ухвалу,
суд першої інстанції не дослідив
причини, через які сторонами укладено
договір не в нотаріальній формі, як
того вимагає ст. 657 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія вважає, що визнавши дійсним
зазначений вище договір
купівлі-продажу житлового будинку, суд
першої інстанції не врахувавши вимоги
ч. 5 ст. 175 ЦПК України, а саме, якщо умови
мирової угоди суперечать закону чи
порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 4 ч. 2 ст. 307,
п. 4 ч. 1 ст. 311, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 2 ч. 1
ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора (в інтересах держави в особі
Затоківської селищної ради, Головного
управління Держземагентства в
Одеської області) - задовольнити
частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 листопада 2012 року про
затвердження мирової угоди та закриття
провадження у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Затоківської селищної ради про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
майно - скасувати.

Матеріали цивільної справи за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Затоківської
селищної ради про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно - передати на
новий розгляд до того ж суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда