Справа № 401/5422/13-ц ; 2/401/102/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого - судді
Гармаш Т.І., при секретарі - Липко О.А,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Світловодську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк" до ОСОБА_1, третя
особа ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_1 та просить
стягнути з неї половину заборгованості
за кредитним договором № PLRMG100007863 від
04.05.2007 року у розмірі 30744,12 дол. США. Що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 26.06.2013 року та
складає 245645, 52 грн. а також судовий збір
у розмірі 2456,46 грн.

Свій позов обґрунтовує тим, що ПАТ КБ
«Приватбанк» уклав з ОСОБА_2, третьою
особою у справі, кредитний договір №
PLRMG100007863 від 04.05.2007 року, за яким банк
надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 21600
доларів США на строк до 07.05.2027 року, який
ОСОБА_2 повинен був повернути банку.

У зв'язку із невиконанням своїх
зобов'язань перед банком
заборгованість ОСОБА_2 станом на 26.06.2013
року складає 61488 доларів США та
складається із 21692, 81 доларів США -
заборгованість за кредитом, 16818,74
долари США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,
509, 76 доларів США заборгованість по
комісії за користування кредитом, 22466,93
долари США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Оскільки відповідачка є дружиною
ОСОБА_2, то на думку позивача, вона
повинна нести відповідальність за
зобов'язаннями свого чоловіка у
половинному розмірі його
заборгованості за кредитним договором
з підстав, передбачених ч.2 ст. 65, ч.4 ст. 65
СК України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити, пославшись
на обставини та на докази, що їх
стверджують. Зокрема, зазначив, що
відповідачкою підписана заява, у якій
вона дає згоду на укладання договору
про купівлю ОСОБА_2 житлового будинку
та передачу його в іпотеку КБ
«Приватбанк».

Представник відповідача позов не
визнав у повному обсязі та у своїх
запереченнях зазначив, що позивач не
надав доказів того, що кредитний
договір укладався в інтересах подружжя
ОСОБА_2. ОСОБА_1 не є поручителем за
даним договором. Будь-яке майно чи
послуги у результаті укладання
кредитного договору вона не
отримувала. Крім цього посилається на
відсутність правових підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором із того подружжя, який не є
стороною кредитного договору.

Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши
обставини справи, перевіривши докази
суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 як
позичальником та ПАТ КБ «Приватбанк» 4
травня 2007 року був укладений кредитний
договір (а.с.70-81) згідно якого ОСОБА_2
отримав кредит у сумі 21600 доларів США на
строк з 4 травня 2007 року по 7 травня 2027
року.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 умов
кредитного договору щодо погашення
заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк»
пред'явив до нього позов про стягнення
заборгованості, який був задоволений
рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 9 лютого 2010
року, яке набрало законної сили.
Відповідно до вказаного рішення з
ОСОБА_2 достроково стягнута
заборгованість за вказаним кредитним
договором у сумі двісті вісімнадцять
тисяч триста сорок дев'ять грн. 92 коп.
яка склалась станом на 12.12.2008 року у
тому числі 21266, доларів США
заборгованість за кредитом, 1285, 13
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 43,20 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 111,55 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. штраф
(фіксована сума) (а.с.90).

Відповідач ОСОБА_1 на момент укладання
кредитного договору перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 (а.с.83),
який був розірваний 4 березня 2010 року
(а.с.85).

Умовами кредитного договору не
передбачено будь-яких зобов'язань
ОСОБА_1, як дружини позичальника, щодо
повернення кредитних коштів, вона не є
стороною договору іпотеки, яким
забезпечене основне зобов'язання, а
також не являється поручителем.

Із заяви ОСОБА_1 від 4 травня 2007 року до
нотаріальної контори (а.с.84) вбачається,
що вона дає згоду на укладання договору
про купівлю її чоловіком ОСОБА_2
житлового будинку з господарськими
будівлями, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, та передачу в іпотеку КБ
«Приватбанк» вказаного нерухомого
майна, а також на подальше відчуження
майна у разі невиконання умов
кредитного договору від 4 травня 2007
року.

Крім цього вона у своїй заяві зазначає,
що гроші, які витрачаються на придбання
об'єктів нерухомості є їх з ОСОБА_2
спільною сумісною власністю, що
квартира також буде об'єктом права
спільної сумісної власності, як така,
що набувається за час шлюбу, та що вона
ознайомлена із текстом договору
купівлі-продажу, який укладається її
чоловіком в інтересах сім'ї на
заздалегідь узгоджених та вигідних для
них обох умовах.

Посилаючись на вказану заяву а також на
норми ст.ст. 61, 65 Сімейного кодексу
України позивач вважає, що у
відповідача ОСОБА_1 як дружини
позичальника виник обов'язок перед
банком, щодо погашення заборгованості
за кредитним договором у половинному
розмірі від загальної суми згідно
розрахунку, яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
21692, 81 доларів США, 16818,74 доларів США
заборгованості за відсотками за
користування кредитом, 509,76 доларів США
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 22466, 93 доларів
США пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Суд не може погодитись із позицією
позивача щодо наявності правових
підстав покладення на відповідача
обов'язку повернення кредитних коштів,
виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є: договори
та інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

Частиною 3 зазначеної статті
визначено, що цивільні права та
обов'язки можуть також виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Виходячи зі змісту вказаної норми
закону обов'язок ОСОБА_1 щодо погашення
заборгованості за кредитом повинен
виникати з договору, або безпосередньо
бути передбачений актом цивільного
законодавства.

Як вже зазначалось, відповідач ОСОБА_1
не є стороною кредитного договору, за
яким ОСОБА_2 отримав кредит, та не брала
на себе будь-яких обов'язків щодо
забезпечення зобов'язання ОСОБА_2.

Кредитні правовідносини врегульовані
спеціальними нормами ЦК України,
зокрема, стаття 1054, передбачає що за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Отже, закон, яким врегульовані кредитні
правовідносини не встановлює обов'язку
третіх осіб, у тому числі і подружжя
щодо виконання умов кредитного
договору.

Суд вважає, помилковим посилання
позивача на норми Сімейного кодексу
України щодо обов'язку одного із
подружжя відповідати за зобов'язаннями
іншого з огляду на те, що відповідно ч.1
ст. 2 Сімейного кодексу України, до
сфери регулювання зазначеного закону
відносяться сімейні особисті
немайнові та майнові відносини між
подружжям, між батьками та дітьми,
усиновлювачами та усиновленими, між
матір'ю та батьком дитини щодо її
виховання, розвитку та утримання, а
відтак не можуть поширюватися на
кредитні правовідносини, які
врегульовані спеціальними нормами
цивільного законодавства.

Аналізуючи наданий позивачем
розрахунок заборгованості суд дійшов
висновку, що до суми, яку просить
стягнути позивач з ОСОБА_1 включені
суми, які вже були стягнуті з
позичальника ОСОБА_2, тобто наявним є
подвійне стягнення однієї і тієї ж суми
з різних осіб, що суперечить умовам
договору та чинному законодавству.

В судовому засіданні представником
відповідача було в усній формі
заявлено про застосування строку
позовної давності (ж.с.з. а.с. 64)

Пунктом 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 р., враховуючи
положення пункту 7 частини 13 статті 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", суди мають виходити з того,
що у справах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
КБ «Приватбанк» звернувся із позовом
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, яка виникла за
вказаним договором у січні 2009 року.
Отже, суд вважає, що саме з цього часу
позивач знав про порушення свого права
та у нього виникло право на позов. (а. с.
119-120).

Відповідно до ч. 1, ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Отже, у зв'язку з тим, що позивачем не
було надано належних доказів, які б
підтверджували правомірність
заявлених вимог, а також беручи до
уваги те, що при заявлені даних вимог
було пропущено строк позовної
давності, у позові має бути відмовлено.

На підставі викладеного та ст.ст. 11, 256,
257, 1054 ЦК України, ст.2 СК України
керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Світловодський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів після його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду :
Т.І.Гармаш