Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1352/14
Головуючий у 1 інстанції: Курбатов О.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж на рішення
Хортицького районного суду м
.Запоріжжя від 28 січня 2014 року по справі
за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Правобережного районного
відділення електричних мереж до ОСОБА_3
про стягнення боргу за електроенергію,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2013 року ВАТ
„Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за електроенергію.

В позові зазначено, що ОСОБА_3 мешкає за
адресою - АДРЕСА_1, є споживачем
електроенергії на підставі особового
рахунку НОМЕР_1 , але обов"язки по сплаті
за використану електроенергію в
повному обсязі не виконує, у зв"язку з
чим виникла заборгованість у розмірі
1311 грн. 85 коп. за період з 14.02.3012 року по
22.05.2013 рік..

Уточнивши позовні вимоги просив
стягнути з відповідача на користь
позивача борг в сумі 911грн. 81коп., за
період з 28.05.2013 року по 24.12.2013 рік.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням ВАТ
"Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, двічі до
апеляційного суду не з"явився. Судові
повістки про виклик до суду останній
отримувати не бажає. Про час і місце
розгляду справи на 15.04.2014 року ОСОБА_3
був повідомлений по телефону
секретарем судового засідання за
номером телефону зазначеним ним у
заяві ( а.с. 37, а.с. 93).

У відповідності до вимог ст. 305 ЦПК
України , колегія суддів не вбачає
поважності причин неявки ОСОБА_3 в
судове засідання і вважає, що неявка
ОСОБА_3, належним чином повідомленого
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п.п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 мешкає за
адресою - АДРЕСА_1 та є власником цієї
квартири на підставі договору
купівлі-продажу від 09.06.2005 року. Запис
про реєстрацію права власності на
квартиру орендним підприємством
Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації зроблений 13.06.2005 року (
а.с. 25-29).

Як вбачається з рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2005
року ( справа № 2-2982 05 за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, про усунення перешкод
користування квартирою), судом було
встановлено, що ОСОБА_3 проживає у
вищезазначеній квартирі, є її
власником, а бувші власники в квартирі
зареєстровані, але не проживають, тому
позов ОСОБА_3 був задоволений ( а.с. 38).

Отже, з цього рішення вбачається, що
ОСОБА_3, ще до оформлення права
власності на зазначену квартиру
проживав в ній, а отже, був споживачем
електричної енергії.

Відповідач із заявою про відкриття
особистого рахунку на його ім"я
звернувся до позивача лише 31.10.2008 року.

Відтак в сторін виникли правовідносин
зі споживання електричної енергії, на
які поширюються норми закону й правила,
які регулюють ці правовідносини.

Правовідносини у сфері постачання та
споживання електроенергії регулюються
ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону
України "Про електроенергетику",
Правилами користування електричною
енергією для населення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1357 від 26 липня 1999 року (надалі - ПКЕЕН).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що вартість електричної енергії, яка
нарахована до оплати відповідачу, була
спожита попереднім власником квартири,
отже, відповідач не зобов"язаний її
сплачувати.

Однак з таким висновком суду не можна
погодитися.

Відповідно до п. 7 Правил користування
електричною енергією для населення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999
року відповідач мав би одразу
звернутися до енергопостачальника для
укладення договору про користування
електричною енергією, а
енергопосточальник разом з позивачем
повинен був зафіксувати покази
розрахункового засобу обліку з яких
новий споживач повинен здійснювати
оплату спожитої електричної енергії.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи відповідач почав споживати
електричну енергію без звернення до
енергопостачальника та укладення
договору про користування електричною
енергією.

Згідно з розрахунку заборгованості по
особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою
АДРЕСА_1 перший рахунок відповідачу
було виставлено 27.12.2005 року на суму 856, 12
грн. спожиту за період з 28.02.2005 року по
20.12.2005 рік, а кінцеві покази
розрахункового періоду обліку були
зняті позивачем 20.12.2005 року, коли
власником квартири був відповідач ( а.с.
39-42).

З цього розрахунку також вбачається, що
відповідачу щомісяця виставлялися
рахунки на сплату спожитої електричної
енергії, у яких зазначено суму боргу за
місяць та загальна сума заборгованості
станом на час формування рахунку, яку
він частково сплачував з моменту
поселення в квартиру ( а.с. 39-42).

Однак, відповідач жодного разу за вісім
років проживання у квартирі не
звернувся до позивача для вирішення
питання правомірності нарахування до
оплати суми боргу.

В судовому засідання, яке відбулося
20.11.2013 року ОСОБА_3 пояснив, що у
квартирі майже два роки ніхто не
проживав до його вселення, що також
було встановлено вищезазначеним
рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 20.05.2005 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 ще до оформлення права
власності на зазначену квартиру
проживав в ній, був споживачем
електричної енергії.

Таким чином доводи відповідача про те,
що частина електричної енергії була
спожита не ним, а попереднім споживачем
не найшли свого підтвердження, а
висновок суду з цього питання
ґрунтується на припущеннях.

Крім того, з розрахунку заборгованості
вбачається, що заборгованість виникла
у період з 28.05.2013 року по 24.12.2013 рік.

ОСОБА_3 здійснював оплату спожитої
електричної енергії без зазначення
показів розрахункового приладу обліку,
фактично погодився із нарахованою
сумою боргу у 2005- 2012 роках та сплатив її
у повному обсязі, тому суд першої
інстанції також безпідставно
застосував ст. ст. 257, 267 ЦК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не можна вважати законним і
обгрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п. п.
1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати понесені позивачем в розмірі
344 грн. 10 коп. ( а.с. а.с. 1-2, а.с. 77)
підлягають присудженню з відповідача
на користь позивача. .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 28 січня 2014 року у цій
справі скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного
змісту. Позов Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Правобережного районного
відділення електричних мереж до ОСОБА_3
про стягнення боргу за електроенергію
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж заборгованість за
електроенергію в розмірі 911 грн. 81 коп.,
судовий збір в розмірі 344 грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: