У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К..,

Мазур Л.М.,
Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 12 листопада 2013
року,

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 13 березня 2012
року мала місце дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП), в результаті якої
його автомобілю було завдано механічні
пошкодження на суму 5 585,67 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 23 вересня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 5 585,67 грн,
витрати на послуги експерта 500 грн,
судовий збір 229,40 грн, а всього стягнуто
6 135,07 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
місцевий суд в порушення ст. 33 ЦПК
України не обговорив питання про
залучення до участі у справі в якості
відповідача страхову компанію, а
апеляційний суд позбавлений такого
права, відповідальність винного була
застрахована, тому стягнення суми
відшкодування шкоди з відповідача не
ґрунтується на законі.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Як роз'яснено у абз. 2 п. 16 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» оскільки відповідно до
статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 ЦК, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір (у
передбачених випадках Моторному
(транспортному) страховому бюро
України, далі - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Судом установлено, що 13 березня 2012 року
о 13 годині у м. Донецьку по пр.
Таманському, навпроти торгівельного
центру «Акварель» ОСОБА_4, керуючи
технічно справним автомобілем марки
«ВАЗ 21099», державний номер НОМЕР_2,
рухаючись заднім ходом, вчинив
зіткнення з автомобілем марки
«Тойота», державний номер НОМЕР_1, під
керування ОСОБА_3

Постановою апеляційного суду
Донецької області від 07 червня 2012 року
відповідача ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та
притягнуто до відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с. 43).

Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відмовляючи в задоволені позову,
апеляційний суд посилався на те, що
цивільно-правові відповідальність
ОСОБА_4 застрахована, тому в разі
настання страхового випадку
відповідальність несе страховик, про
що апеляційній інстанції відповідачем
було надано поліс обов'язкового
страхування (а.с.72).

Зі змісту постанови апеляційного суду
Донецької області від 07 червня 2012 року
вбачається, що на момент скоєння ДТП
ОСОБА_4 керував автомобілем марки «ВАЗ
21099» з державним номерним знаком
НОМЕР_2, проте суду надано поліс про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів щодо автомобіля марки «ВАЗ
210994-20» з державним номерним знаком
НОМЕР_3 (а.с.72).

Вирішуючи спір, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України
на вказані розбіжності уваги не
звернув, не витребував свідоцтво про
реєстрацію з відображенням технічних
даних автомобіля, у повній мірі не
встановив фактичні обставини справи
встановлення яких має важливе значення
для правильного вирішення спору.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права та
не застосовані норми матеріального
закону, які підлягали застосуванню, що
призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ч.2 ст.338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О. В. Умнова