Головуючий суду 1 інстанції - Рудська
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 435/5112/13-ц
Провадження № 22ц/782/287/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого - Коротких О.Г.

Суддів: Бережної С.В.,Орлова І.В.

при секретарі: Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.Луганська
від 26.10.2013 року по цивільній справі за
позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2
, третя особа:ОСОБА_3, ВДВС Жовтневого
районного управління юстиції про
виселення,

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2013 року ПАТ «Брокбізнесбанк» в
особі Луганської філії звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
рішенням Ленінського районного суду
м.Луганська від 03.12.2010 року по справі за
позовом AT «Брокбізнесбанк» в особі
Луганської філії про стягнення
заборгованності з ОСОБА_4 стягнено
заборгованність у сумі 125818,08 доларів
США, шляхом звернення стягнення в
рахунок погашення боргу за вказаним
кредитним договором на нерухоме майно
у вигляді належної відповідачці ОСОБА_2
та ОСОБА_3 квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаної квартири укладенням
позивачем від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
правом отримання витягу та інших
необхідних документів в БТІ м.
Луганська, а також наданням всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу, за

ціною згідно висновку суб»єкта
оціночної діяльності. Вказане рішення
набрало законно сили. На теперішній час
вищевказане рішення Ленінського
районного суду м. Луганську
знаходиться на виконанні в Жовтневому
ВДВС Луганського МУЮ, сума боргу не
сплачена. 01.07.2011 року на підставі ст. 40
Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК
України позивачем на адресу
відповідачки було направлено вимогу на
добровільне звільнення квартири
АДРЕСА_1. Відповідачка вказану вимогу
отримала про що свідчить відповідне
поштове повідомлення. Проте
вдобровільному порядку вимоги
позивача про виселення відповідачка не
виконала. Просить суд виселити
відповідачку ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, що є предметом договору
іпотеки від 18.07.2008 p.; стягнути з
відповідачки понесені судові витрати.

Уточнивши свої позовні вимоги та
посилаючись на ст. 34 Закону України
«Про іпотеку», позивач просив суд
зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 та
третю особу ОСОБА_3 передати позивачу
за актом передачі з його уповноваженою
особою, правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_1, а саме: свідоцтво про
право власності на житло, видане
Відділом по приватизації житлового
фонду Луганської міської ради від
26.10.1993 року; технічний паспорт, а також
ключі від квартири АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідачку та третю особу передати
позивачу в управління на період до її
реалізації квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Луганська від 26 грудня 2013 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення AT
«Брокбізнесбанк» задоволені частково.

Виселино ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, та
є предметом договору іпотеки від 18.07.2008
року.

Зобов»язатно ОСОБА_2 передати
Публічному акціонерному товариству
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення AT
«Брокбізнесбанк» за актом передачі з
його уповноваженою особою,
правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_1, а саме: свідоцтво про
право власності на житло, видане
Відділом по приватизації житлового
фонду Луганської міської ради від
26.10.1993 року; технічний паспорт, а також
ключі від квартири АДРЕСА_1 Зобов»язати
ОСОБА_2 передати Публічному
акціонерному товариству
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення AT
«Брокбізнесбанк» в управління на
період до її реалізації квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення AT
«Брокбізнесбанк» понесені судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
114 грн. 70 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необгрунтованістю

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
в частині задоволення позовних вимог
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що рішення суду не
відповідає вимогам ст. 34 Закону
України «Про іпотеку» і ст. 109 ЖК
України, оскільки відповідач не
отримувала вимогу банку про виселення,
а в рішенні суду не зазначено жиле
приміщення, в яке мають бути виселена
відповідачка.

Апелянт, в судове засідання у
визначений час не з'явилась, про час і
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином. Особа, яка бере участь у
справі в якості третьої особи ОСОБА_5
надав суду копію свідоцтва про смерть
апелянта -ОСОБА_2 яка згідно свідоцтва
про смерть Серія НОМЕР_1 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судова колегія відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України розглядає справу за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухваленого рішення,
судова колегія дійшла таких висновків.

Зважаючи на те, що до ОСОБА_2 були
заявлені вимоги, які мають особистий
характер, стосувались безпосередньо
особи ОСОБА_2 та безпосередньо з нею
пов'язані, правонаступництво за цими
правовідносинами не допускається, що
випливає із змісту ст.37 ЦПК України.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених статтею 207 цього Кодексу -
зокрема, якщо померла фізична особа,
яка було однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва. В той же час, якщо
судом першої інстанції ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, смерть
фізичної особи - сторони у спірних
правовідносинах після ухвалення
рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для застосування вимог
частини першої цієї статті (ч. 3 ст. 310
ЦПК України), тобто закриття
апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог банка до ОСОБА_5 рішення
суду не оскаржується і відповідно до
частини 1 ст. 303 ЦПК України не
перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги банку про
виселення відповідачки з квартири, яка
є предметом іпотеки і на яку звернено
стягнення, суд виходив з того, що
позивач виконав вимоги закону щодо
вручення відповідачу письмової вимоги
про виселення, але вона не виконала її в
установлений законом місячний строк, а
тому має бути виселена в примусовому
порядку відповідно до вимог ст. 40
Закону України «Про іпотеку» і ст. 109 ЖК
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи,що 19.03.2008 р. між АБ
«Брокбізнесбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір № 626П,
відповідно до якого позивач відкрив
позичальнику відкличну поновлювальну
кредитну лінію з лімітом 95000 доларів
США

У забезпечення виконання зобов»язань
за вказаним кредитним договором між

відповідачкою ОСОБА_7, третьою особою
ОСОБА_3, та АБ «Брокбізнесбанк»

було укладено договір іпотеки від
18.0872008 p., посвідчений приватним
нотаріусом

Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований у
реєстрі за №1018 (а.с. 10-13), згідно до якого
відповідачка ОСОБА_7 та третя особа
ОСОБА_3 надали в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 03.12.2010 року з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі
Луганської філії AT «Брокбізнесбанк»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором № 626П на суму 125818,08 доларів
США; звернено стягнення в рахунок
погашення боргу за вказаним кредитним
договором на нерухоме майно у вигляді
належної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаної квартири
укладенням позивачем від імені ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з правом отримання
витягу та інших необхідних документів
в БТІ м. Луганська, а також наданням
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу, за ціною згідно
висновку суб»єкта оціночної
діяльності, (а.с. 15-21). Вказане рішення
набрало законної сили.

01.07.2011 p. позивачем ПАТ «Брокбізнесбанк»
на адресу відповідачки було надіслано
вимогу про добровільне виселення з
квартири АДРЕСА_1 та запропоновано
добровільно виселитися в строк,
передбачений ч. З ст. 109 ЖК України (а.с.
25-26).

З матеріалів справи вбачається, що
вимогу про виселення зі спірної
квартири відповідачка ОСОБА_9 отримали
особисто 08:07.2011 p., що підтверджується
відповідними поштовими повідомленнями
(а.с. 27).

За таких обставин суд обґрунтовано
задовольнив вимоги позивача про
виселення відповідачки з квартири, яка
є предметом іпотеки і на яку звернуто
стягнення на підставі рішення
Ленінського районного суду м.Луганська
від 03.12.2010 року.

Доводи апеляційної скарги про
неотримання відповідачем письмової
вимоги позивача про добровільне
виселення з квартири спростовуються
наявним у справі поштовим
повідомленням.

Посилання апелянта на невиконання
судом вимог частини 2 ст. 109 ЖК України
щодо виселення з наданням іншого
постійного жилого приміщення є
безпідставним, оскільки особи, що
виселяються з жилих приміщень, які є
предметом іпотеки і на які звернуто
стягнення, відповідно до частини 4 ст. 109
ЖК України мають право лише на
отримання тимчасового жилого
приміщення у порядку, передбаченому ст.
132-2 ЖК України.

Те, що квартира, з якої виселяється
відповідачка, була придбана не за
рахунок кредитних коштів, не дає
підстав для надання її мешканці при
виселенні іншого постійного жилого
приміщення із зазначенням його адреси
у рішенні суду, як це передбачено
частиною 2 ст. 109 ЖК України, оскільки
спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про іпотеку» і до них
відповідно до частини 1 ст. 8 ЦК України
також має застосовуватися частина 4 ст.
109 ЖК України.

З огляду на зазначене, відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, як таке, що
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити,
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 26.10.2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: