УХВАЛА

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 10 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
на свою користь із страхової компанії 20
132 грн. 09 коп. матеріальної шкоди та 2 550
грн. моральної шкоди, з відповідача
ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 177 450
грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 8
грудня 2011 року на автодорозі
Житомир-М.Подільський відповідач
керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 308 D», не
впоравшись з керуванням, виїхала за
межі проїзної частини у правий кювет та
допустила перекидання автомобіля.
Унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди їй завдані тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості. У зв'язку
із травмою знаходилась на
стаціонарному лікуванні з 8 грудня 2011
року по 26 грудня 2011 року. На
лікування та реабілітаційний курс
витратила 20 132 грн. Також понесла
моральну шкоду в розмірі 180 тис. грн.,
яка полягає у фізичному болю та
стражданнях в результаті ушкодження
здоров'я. На момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль був застрахований, тому
відповідальність за

матеріальну шкоду повинен нести
страховик в повному обсязі, моральну
шкоду в межах 5% від встановленого
ліміту, що становить 2 550 грн., різницю
повинна відшкодувати винна особа -
ОСОБА_4

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 червня 2013 року
позов ОСОБА_3 - задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду: витрати на
лікування в сумі 18 331 грн. 80 коп. та у
рахунок відшкодування моральної шкоди
2 550 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 у рахунок відшкодування
моральної шкоди 27 450 грн. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 10 вересня
2013 року рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_3 до ПрАТ «СГ «ТАС» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення про
відмову в позові. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 18 331 грн. 80 коп.
матеріальної шкоди. Вирішено питання
про судовий збір. У решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, вирішуючи спір
виходив із того, що відповідальність
ПрАТ «СГ «ТАС» не настала у
зв'язку з неповідомленням останньої
про страховий випадок, а тому згідно зі
ст. 1187 ЦК України відповідальність за
шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, має нести ОСОБА_4

Такі висновки суду є правильними.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
стразової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язання сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом установлено, що 8 грудня 2011 року о
9 год. 40 хв. на автодорозі Житомир-М.
Подільський поблизу с. Павленківка
водій автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 308 D»
ОСОБА_4 не впоралась з керуванням,
виїхала за межі проїзної частини в
правий кювет та допустила перекидання
автомобіля. Унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди водій
автомобіля та пасажир ОСОБА_3 отримали
середнього ступеню тяжкості тілесні
ушкодження. Причиною
дорожньо-транспортної пригоди була
втрата свідомості водія ОСОБА_4, що
призвело до некерованості автомобіля.

ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у
вигляді забійної рани лівої надбрівної
дуги, переломів 5,7,8,9 грудних хребців,
забою легень, переломів середньої та
нігтьової фаланги 3-го пальця лівої
кисті та відриву нігтьової фаланги
2-го пальця лівої кисті.

Постановою слідчого ВР ДТПСУ УМВС в
Житомирській області від 27
квітня 2012 року кримінальну справу
порушено за фактом
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої ОСОБА_3 отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості закрито
на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за
відсутністю в діях водія ОСОБА_4 ознак
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України.

Унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 отримала середнього
ступеню тяжкості тілесні ушкодження та
перебувала на стаціонарному лікуванні
з 8 грудня по 26 грудня 2011 року.
Матеріалами справи підтверджується, що
на лікування та реабілітаційний курс
позивачем витрачено коштів на суму
18 331 грн. 80 коп.

ОСОБА_4 згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів застрахувала
свою цивільно-правову
відповідальність у компанії «СГ «ТАС»
з 17 серпня 2011 року до 16 серпня 2012 року,
встановлений поліс ліміт
відповідальності 100 тис. грн. за шкоду
життю та здоров'ю потерпілого.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового
випадку.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК
України, яким на страхувальника
покладено обов'язок повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором, правове значення має
повідомлення страховика про настання
страхового випадку у строк, який дає
страховику можливість дослідити
обставини справи та дійти висновку про
визнання його страховим випадком чи
відмову в цьому.

Судом установлено, що ОСОБА_4 у
встановлений законом порядку не
повідомляла страхову компанію про
дорожньо-транспортну пригоду, що
сталася 8 грудня 2008 року.

За таких підстав апеляційний суд
дійшов до обґрунтованого висновку про
те що відповідальність ПАТ «Страхова
група «ТАС» не настала у зв'язку з
неповідомленням останньої про
страховий випадок, а тому згідно зі
ст. 1187 ЦК України
відповідальність за шкоду, заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки, має
нести ОСОБА_4

При визначенні розміру моральної
шкоди, яка підлягає відшкодуванню на
підставі ст. 1176 ЦК України з винної
особи виходили із засад розумності та
справедливості.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи, зміст оскаржуваного рішення
суду, не дають підстав для висновку про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:О.В.
Закропивний А.О. Лесько М.Є. Червинська
В.А. Черненко