У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,
Євграфової Є.П., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - Управління Держкомзему у
м. Черкаси, про встановлення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод у її користуванні; за
позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської
ради, третя особа - Інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області, про
визнання права власності на самочинне
будівництво; за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про усунення порушень у
землекористуванні, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 13 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 09 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 22 листопада 1973
року № 243 йому на праві спільної
часткової власності належить 7/10
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
площею 73,8 кв. м. Власником 3/10 частини
вказаного будинку, площею 43,1 кв. м, є
ОСОБА_7.

Просив надати право без підпису
співвласника житлового будинку ОСОБА_7
на оформлення необхідної технічної
документації для передачі земельної
ділянки у власність; на підставі вимог
генерального плану розвитку м. Черкаси
у зв'язку з самочинним будівництвом
зобов'язати відповідача
використовувати земельну ділянку за
призначенням згідно з технічним планом
житлового будинку та облаштувати
окремий прохід до своєї частини
житлового будинку; розподілити
земельну ділянку площею 600 кв. м
відповідно до ідеальних часток 7/10 та
3/10; затвердити порядок користування
земельною ділянкою згідно з актом
встановлення та погодження меж
земельної ділянки, виготовленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Геоземпроект» (далі
- ТОВ «Геоземпроект»); затвердити
порядок користування окремим проходом
до житлового будинку по АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідача перерахувати
ТОВ «Геоземпроект» 1500 грн; стягнути
вартість робіт щодо складання
дозвільних документів відповідно до
стандарту надання адміністративних
послуг № АП-04-17, затверджених рішенням
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 21 червня 2011 року № 836, у
розмірі 500 грн; стягнути з відповідача
729 грн на відшкодування майнової шкоди
та т 3 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

У вересні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення
порушень, вказуючи, що самочинне
будівництво відповідача, вільне
користування частиною земельної
ділянки, вклинення у прохід частини
господарських будівель звужує прохід
до частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, що належить позивачу, створює
незручності в обслуговуванні, порушує
санітарно-гігієнічні та протипожежні
умови. Просив суд зобов'язати
відповідача привести земельну ділянку
у відповідність до вимог технічного
паспорта та усунути перешкоди у
користуванні нерухомим майном шляхом
зобов'язання відповідача знести
незаконно зведені господарські
будівлі, що своїм місцезнаходженням не
відповідають державним будівельним
нормам.

У січні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
за ним право власності на самочинно
переобладнаний із сараю житловий
будинок «Д-1», прибудову до нього «д»,
тамбур «а3» до житлового будинку «А-1»
по АДРЕСА_1 та визначити порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1
висновку № 009-БТ судової
будівельно-технічної експертизи від 21
лютого 2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 13 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 09 липня 2013 року, позов ОСОБА_6
задоволено частково. Встановлено
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1
відповідно до варіанту № 1 судової
будівельно-технічної експертизи №
009-БТ від 21 лютого 2013 року.

Виділено у користування ОСОБА_6
земельну ділянку площею 450 кв. м
(710) з урахуванням площі ділянки
спільного користування (на план-схемі
зображено зеленим кольором) у
наступних межах:

Від т. 1 до т. 3 −? 19,5 м (по межі з житловим
будинком №? НОМЕР_1);

Від т. 2 до т. 3 −? 37,92 м (по межі з житловим
будинком №? НОМЕР_1);

Від т. 3 до т. 4 −? 12,23 м (по межі з житловим
будинком по АДРЕСА_2);

Від т. 4 до т. 5 −? 1,06 м;

Від т. 6 знаходиться по лінії розподілу
житлового будинку «А-І» до т. 7;

Від т. 7 до т. 8 - 2,10 м (вздовж зовнішньої
стіни житлового будинку «А-І»);

Від т. 8 до т. 9 −? 1,08 м;

Т. 9 - зовнішній кут ганку, який
прибудований до прибудови «а3»;

Від т. 9 до т. 10 - 3,65 м;

Відрізок 9-10 паралельний до зовнішньої
стіни житлового будинку «А-І»;

Від т. 10 до т. 11 - 18,40 м;

Відрізок 10-11 паралельний відрізку 1-2 і
проходить на відстані 1,5 м;

Від т. 11 до т. 1 - 1,50 м (по АДРЕСА_1).

Виділено ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 193 кв. м (3/10) з урахуванням площі
ділянки спільного користування (на
план-схемі зображено червоним
кольором) у наступних межах:

Від т. 11 до т. 12 −? 6,93 м (по АДРЕСА_1);

Від т. 12 до т. 5 - 28,2 м (по межі з житловий
будинком № 164);

Від т. 5 до т. 6 - 1,06 м;

Від т. 6 знаходиться по лінії розподілу
житлового будинку «А-І» до т. 7;

Від т. 7 до т. 13 - 0,4 м (вздовж зовнішньої
стіни житлового будинку «А-І»);

Від т. 13 до т. 14 - 1,08 м (вздовж зовнішньої
стіни прибудови «а3» та ганку);

Т. 9 - зовнішній кут ганку, який
прибудований до прибудови «а3»;

Від т. 9 до т. 10 - 3,65 м;

Відрізок 9-10 паралельний до зовнішньої
стіни житлового будинку «А-І»;

Від т. 10 до т. 11 - 18,40 м;

Відрізок 10-11 паралельний відрізку 1−?2 і
проходить на відстані 1,5 м;

Для забезпечення ОСОБА_6 доступу для
обслуговування зовнішньої стіни
житлового будинку «А-І» та ОСОБА_7 -
зовнішньої стіни прибудови «а2», «а3» та
ганку, що прибудований до прибудови
«а3», виділено у спільне користування
земельну ділянку площею 2,8 кв. м (на
план-схемі зображена жовтим кольором) у
межах:

Від т. 14 до т. 9 - 2,5 м (вздовж зовнішньої
стіни прибудови «а3» та ганку);

Т. 9 - зовнішній кут ганку, який
прибудований до прибудови «а3»;

Від т. 9 до т. 8 - 1,08 м;

Від т. 8 до т. 13 −? 2,50 м (вздовж зовнішньої
стіни житлового будинку «А-І»);

Від т. 13 до т. 14 - 1,08 м (вздовж зовнішньої
стіни прибудови «а3»).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано за
ОСОБА_7 право власності на самочинно
переобладнаний з сараю житловий
будинок «Д-І» з прибудовою до нього «д»,
а також тамбур «а3» до житлового
будинку «А-І» по АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні позову ОСОБА_6 про усунення
порушень у землекористуванні
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, керувався
тим, що порядок користування спірною
земельною ділянкою за варіантом № 1
судової будівельно-технічної
експертизи № 009-БТ від 21 лютого 2013 року
не порушує законних прав співвласників
житлового будинку та є найбільш
доцільним. Задовольняючи повністю
позов ОСОБА_7 про визнання права
власності на самочинне будівництво,
суди керувалися тим, що споруда «Д-1»
збудована до 1983 року та відповідає
вимогам ДБК.

Із такими висновками судів повністю
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами у повному обсязі
не дотримано.

Встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Згідно з випискою з рішення Черкаської
міської Ради депутатів трудящих від 15
листопада 1957 року за вказаним житловим
будинком закріплена земельна ділянка
площею 600 кв. м (а.с. 10, т. 1).

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Черкаської міської Ради
депутатів трудящих від 31 жовтня 1973 року
за № 805 земельну ділянку площею 47 кв. м,
виділену за рахунок зменшення
земельної ділянки по АДРЕСА_3,
залишено у тимчасовому користуванні за
домоволодінням по АДРЕСА_1 (а.с. 88, т. 1).

Суди правильно зробили висновок про
передачу вказаної земельної ділянки у
користування обох співвласників, разом
з тим, не встановили, чи змінився статус
вказаної земельної ділянки, оскільки
вона була надана у тимчасове
користування і при визначенні порядку
користування необхідно було врахувати
зазначену обставину.

Спільна часткова власність житлового
будинку по АДРЕСА_1
виникла внаслідок прийняття спадщини
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 після смерті матері
ОСОБА_10 Згідно зі свідоцтвом про право
на спадщину, виданого Першою
черкаською державною нотаріальною
конторою 27 листопада 1971 року за № 1-10666,
брати успадкували вказаний будинок у
рівних частинах (а.с. 141, т. 1).

Тобто, право спільної часткової
власності виникло у сторін у
1971 році.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу
Української РСР (далі - ЗК Української
РСР) особи, яким належить будинок на
праві власності, користуються
земельною ділянкою спільно. Порядок
користування нею визначається
співвласниками будинку залежно від
розміру часток в спільній власності на
будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на будинок, які
сталися у зв'язку з прибудовою,
надбудовою або перебудовою, не тягнуть
за собою змін встановленого порядку
користування ділянкою.

Рішенням виконкому Черкаської міської
ради від 18 жовтня 1972 року № 856
було визнано право власності на
прибудови та затверджено ідеальні
частки між співвласниками житлового
будинку по
АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_6 - 67/100 частини
житлового будинку, ОСОБА_9 - 33/100 частини
житлового будинку.

На підставі вказаного рішення та
свідоцтва про право на спадщину брати
ОСОБА_6 отримали свідоцтва про право
власності від 22 листопада 1973 року № 243
та № 244 на право власності на житловий
будинок у відповідних частках - 7/10 та
3/10.

26 листопада 1973 року ОСОБА_9 продав
належні йому 3/10 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 у м. Черкаси
ОСОБА_11 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого Першою
черкаською державною нотаріальною
конторою за № 1-12299 (а.с. 14, т. 1).

Згідно з договором купівлі-продажу від
27 лютого 1980 року ОСОБА_11 продав 3/10
частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (а.с. 15, т. 1).

Позивач посилався на акт від 05 серпня
1972 року, складений техніком ЧМБТІ, та
схему розподілу земельної ділянки,
укладену між ним і братом та
зареєстровану в ЧООБТІ 16 лютого 1972
року, як на угоду про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою. Згідно з вказаною схемою у
користування позивача переходила
земельна ділянка площею 465 кв. м, а
його брата ОСОБА_9 - площею
182 кв. м. Загальна площа земельної
ділянки зазначена 647 кв. м. Однак
вказані докази не були досліджені, не
перевірено, чи надавав згоду на
встановлення саме такого поряду
користування земельною ділянкою
ОСОБА_9 та чи його підпис на акті від 05
серпня 1972 року. (а.с. 52, 53, т. 1), оскільки
встановлення вказаної обставини є
визначальним для вирішення спору.

Разом з тим судами не встановлено, що
після перерозподілу ідеальних часток у
житловому будинку у зв'язку з
проведеними ОСОБА_6 добудовами,
сторонами було досягнуто угоди про
зміну порядку користування земельною
ділянкою.

Рішення виконкому Черкаської міської
ради від 18 жовтня 1972 року № 856 не
містить даних про таку зміну порядку
користування.

Також матеріали справи не містять
будь-якої угоди між співвласниками
щодо зміни порядку користування
земельною ділянкою.

Суди на вказані обставини уваги не
звернули, не встановили
правовідносини, що виникли між
сторонами, та не застосували закон, що
їх регулює.

Крім того, судами встановлено, що
ОСОБА_11 у період з 1973 по 1980 роки
перебудував сарай «Д-1», збільшивши
його розміри з 2,9 м х 3,25 м на 4,25
м х 5,4 м.

Під час проведення поточної
інвентаризації 29 листопада 1983 року
встановлено, що сарай «Д» самочинно
переобладнано у житловий будинок
(позначено «Д-1») розмірами 4,27 м х 5,4 м, а
також самочинно збудовано тамбури «д»
та «а », про що зроблено відповідна
відмітка.

Представники ЧООБТІ - Туркот К.А. та
Бузько І.П. зазначили, що споруда «Д-1» є
самочинною внаслідок перепланування
її з сараю без відповідних на те
дозвільних документів.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» (далі - Постанова) при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону № 2780-XII спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України). У зв'язку із цим звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на реконструйоване
приміщення має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Отже, для вирішення питання про
визнання права власності на самочинне
будівництво необхідно надати документ,
що засвідчує введення об'єкта до
експлуатації. Разом з тим інспекцією
ДАБК не прийнято жодного рішення за
зверненням про прийняття
реконструйованого об'єкта в
експлуатацію, чи про відмову у
прийнятті об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до п. 27 Постанови
розташовані на земельній ділянці поряд
із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК
України є приналежністю головної речі
(будинку).

У зв'язку із цим положення ч. 5 ст. 376 ЦК
не є підставою для визнання за
власником такого житлового будинку
самостійного права власності на
самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу. Прийняття в експлуатацію таких
об'єктів нерухомості має здійснюватися
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
спосіб, визначений Порядком прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків I
та II категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року №
91.

На вказані вимоги закону суди уваги не
звернули.

Суди першої та апеляційної інстанції
неправильно застосували норми
матеріального права, не звернувши
уваги на фактичні обставини справи, не
дослідили докази, що є у матеріалах
справи, а на стадії касаційного
розгляду вказані помилки виправити
неможливо, тому судові рішення мають
бути скасовані з передачею справи на
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 13 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 09 липня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік