Головуючий суду 1 інстанції - Тарасов
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 420/1327/13-ц
Провадження № 22ц/782/273/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області в складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Аліханян
Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Білолуцьк-Агро» про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним, за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Білолуцьк-Агро» на рішення
Новопсковського районного суду
Луганської області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 - представником
ОСОБА_2, подано до суду вказаний позов.

У викладенні обставин, якими
представник позивача обгрунтовував
позовні вимоги, він зазначив, що
відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
індексний номер 6568662 від 22.07.2013 року
ОСОБА_2 на праві власності належить
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
кадастровий №:03:001:0030, площею 6,9283
га, що знаходиться за адресою:
Луганська область, Новопсковський
район, Білолуцька селищна рада.
Вищевказана земельна ділянка
знаходиться у користуванні ТОВ
«Білолуцьк-Агро» на підставі договору
оренди землі від 17.02.2012 р.,
зареєстрованого 20.06.2012 р. за №01876,
укладенного між ТОВ «Білолуцьк-Агро»
та ОСОБА_4, померлим свекром позивача.
Даний договір укладений з порушенням
норм чинного законодавства та не
відповідає вимогам статті 15 Закону
України « Про оренду землі»,оскільки в
предметі договору не вказано
кадастровий номер ділянки, що
передається в оренду, в пункті 18
договору не вказано чи здійснюється
передача земельної ділянки в оренду
без розроблення чи з розробленням
проекту її відведення,не вказані
підстави розроблення проекту
відведення земельної ділянки, в пункті
10 договору вказано, що передача
земельної ділянки орендарю
здійснюється в 10-денний строк після
державної реєстрації цього договору за
актом її приймання -передачі, але в
останньому до даного договору взагалі
не вказано дату його складання, вказано
лише 2011 рік при тому, що договір від
17.02.2012 року, та не вказано до якого
договору він був складений. Також в
даному договорі в пункті «Умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки» вказано, що
передача земельної ділянки державної
власності у заставу та внесення права
на неї до статутного фонду заборонено,
незрозуміло, яка саме земельна ділянка
державної власності мається на увазі,
при тому, що земельна ділянка належала
на момент укладення договору
орендодавцеві. Представник позивача
вважає, що в даному договорі відсутня
істотна умова договору?а саме: Умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а також договір
оренди втрачає свою силу у зв`язку із
набуттям права власності позивачем.
Представник позивача просив визнати
недійсним вказаний договір оренди
землі.

Рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 19 грудня 2013
року позов задоволено, вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
відповідач посилається на неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, судом не дано
належної оцінки доказам, висновки суду
не відповідають обставинам справи та
ставить питання про скасування рішення
і ухвалення нового, яким у задоволенні
позову відмовити.

Позивач та представник відповідача в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього їх повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав, просив її відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги,колегія суддів
встановила наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що відповідно
до Державного акту на право приватної
власності на землю серії 1-ЛГ 3062269 від
18.02.2003 року ОСОБА_4 була передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 6,9300 гектарів, яка розташована на
території Білолуцької селищної ради,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

17.02.2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ
«Білолуцьк-Агро» було укладено договір
оренди землі, яка знаходиться на
території Білолуцької селищної ради,
загальною плошею 6,93 га, у тому числі
рілля 6,93 га, який зареєстрований у
Відділі Держкомзему у Новопсковському
районі?про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 20.06.2012 року за
№01876, строк дії договору 10 років.

Згідно оригіналів акту визначення меж
земельної ділянки в натурі / на
місцевості/ від 20.06.2012 року, наданих ТОВ
«Білолуцьк-Агро» та Віддлілом
Держземагенства у Новопсковському
районі Луганської області, комісія в
складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
визначила, що земельна ділянка площею
6,93 га знаходиться на території
Білолуцької селищної ради. Межі
земельної ділянки чітко визначені на
місцевості. Заперечень при визначенні
меж не було.

Згідно оригіналів акту
прийому-передачі об`єкта оренди від
20.06.2012 року?наданих ТОВ
«Білолуцьк-Агро» та Відділом
Держземагенства у Новопсковському
районі Луганської області, власник
земельної ділянки ОСОБА_4 відповідно до
державного акту серії 1-ЛГ № 062269 від
18.02.2003 року, передає, а землекористувач
ТОВ «Білолуцьк-Агро» в особі директора
ОСОБА_6 прийняв земельну ділянку в
оренду загальною площею 6,93 га в тому
числі 9,63 ріллі відповідно до договору
оренди земельної ділянки. Ділянка
НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 22 липня 2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за №222,
посвідченого Білолуцькою селищною
радою Новопсковського району
Луганської області 28 травня 2010 року і
зареєстрованого по реєстру за №237,
спадкоємцем вказаного в заповіті майна
є ОСОБА_7 -позивач у справі.

Спадкове майно, на яке видано
свідоцтво, складається з земельної
ділянки НОМЕР_1, кадастровий номер
:03:001:0030, розміром 6,9300 га, яка
знаходиться на території Білолуцької
селищної ради Новопсковського району
Луганської області, що належить
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії 1-ЛГ
№062269, виданого виконкомом Білолуцької
селищної ради 18 лютого 2003 року.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
індексний № 6568662 від 22.07.2013 року ОСОБА_4
на праві приватної власності належить
вказана земельна ділянка.

З листа ТОВ «Білолуцьк-Агро» від 23.08.2013
року, вихідний №82, вбачається, що
позивач зверталася із заявою до
відповідача щодо розірвання договору
оренди землі від 17.02.2012 року?але
відповідачем було відмовлено, оскільки
відповідно до п.40 даного договору
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи, не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору та за п.38 договору ,
його дія припиняється шляхом його
розірвання за взаємною згодою сторін.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.203,638,ч.2 ст.792 ЦК України, ч.1 ст.148-1
ЗК України,Закону України « Про оренду
землі», при ухваленні рішення суд
керувався ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у спірному
договорі оренди землі відсутній
кадастровий номер земельної ділянки.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги колегія суддів визнала, що
судом першої інстанції допущено
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено норми матеріального
права.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є : об'єкт оренди
(кадастровий номер,місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» установлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ст.ст.16, 18, 19 вказаного Закону
договір оренди земельної ділянки
набирає чинності після досягнення
домовленості з усіх істотних умов,
підписання його сторонами і державної
реєстрації в порядку, встановленому
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.637 ЦК України, норма
якої передбачає тлумачення договору,
тлумачення договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.У
разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови /
типові договори/, навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Згідно із ч.2 ст.22 Закону України « Про
оренду землі», типова форма договору
оренди землі затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Як вбачається зі змісту укладеного між
ОСОБА_4 і ТОВ «Білолуцьк-Агро» договору
оренди землі від 17.02.2012 року, він
відповідає Типовому договору оренди
землі, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.03.2004
року №220 / з подальшими змінами,
внесеними згідно з постановами КМУ №1724
від 13.12.2006 року та №780 від 03.09.2008 року/.

У спірному договорі визначений об`єкт
оренди - його місце розташування та
розмір земельної ділянки.

На час укладення договору оренди -
17.02.2012 року у наявності орендаря -
ОСОБА_4 був Державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
головою Білолуцької селищної ради
народних депутатів 18.02.2003 року, старого
зразка / а.с.8/, встановленого відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 02 квітня 2002 року №449 « Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою», який
не містить кадастрового номеру
земельної ділянки.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що
відповідно до ст.15 Закону України « Про
оренду землі», істотною умовою
договору оренди землі є?у тому числі,
об`єкт оренди / кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки/, де кадастровий номер є
складовою істотної умови «об`єкта
оренди» і може бути вказаний, якщо є в
наявності на момент укладення
договору.

З договору оренди вбачається, що в
розділах про предмет договору та об`єкт
оренди зазначено місце розташування та
розмір земельної ділянки.

Таким чином спірний договір оренди не
може бути визнаний недійсним у зв`язку
з відсутністю в ньому кадастрового
номеру земельної ділянки.

Як вбачається з договору оренди землі /
а.с.57 зворотня сторінка/ у пункті 18
розділу «Умови і строки передачі
земельної ділянки в оренду», передача
земельної ділянки в оренду
здійснюється без розроблення проекту
її відведення.

Позивачем зазначено, що в договорі
оренди землі відсутня істотна умова
договору, зокрема умови передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Вимога щодо закріплення у договорі
такої умови є новелою, привнесеною ЗУ
№509-VI від 16.09.2008 «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву».

І хоча з моменту внесення цієї зміни до
закону пройшло вже більше 4 років, ця
зміна досі не знайшла свого
відображення в типовому договорі
оренди землі, затвердженому постановою
КМУ від 03.03.04 р. №220.

В оскаржуваному договорі не зазначено
про те, що орендар земельної ділянки
має право передати свої права та
обов`язки за договором земельної
ділянки третій особі, у тому числі
віддати орендні права земельної
ділянки у заставу, внести їх як внесок
до статутного капіталу господарського
товариства або товариства.

В зв'язку з цим становить неабиякий
інтерес Постанова Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року. Судовою
палатою у цивільних справах ВСУ
розглядався спір між орендодавцями та
орендатором - Приватним
сільськогосподарським підприємством,
про визнання недійсними договорів
оренди землі. Спір був у тому, що
орендодавці просили визнати договори
оренди недійсними на тій підставі, що в
договорах відсутні істотні умови (не
були погоджені у двосторонньому
порядку такі істотні умови договору, як
індексація орендної плати, умови
передачі земельної ділянки орендарю,
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, а
також не була зазначена умова передачі
в заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки;
умови збереження стану об'єкта оренди).

ВСУ зробив висновок, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, а тому
підлягає обов'язково встановленню, чи
дійсно порушуються права позивачів у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також необхідно з'ясовувати, в чому
саме полягає порушення законних прав
позивачів. Вказані твердження
грунтуються на положеннях ст. 3 ЦПК
України та ст. 15 ЦК України.

Отже, відсутність істотних умов у
договорі далеко не завжди може бути
підставою для визнання договору
недійсним в судовому порядку. В кожному
конкретному випадку необхідно буде
доводити порушення права позивачів в
зв'язку з відсутністю в договорі
істотних умов.

Відсутність в оскаржуваному договорі
оренди землі однієї із істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону, зокрема
умови передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, не стало підставою
для відмови в державній реєстрації
договору.

Відповідно до п.2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 року №2073,
державна реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державного факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок.

Державна реєстрація договору оренди
земельної ділянки в період визначеного
сторонами строку дії договору
забезпечує правомірне, договірне
використання орендарем орендованої
земельної ділянки відповідно до норм
ЗК України, ЦК України, Закону України
від 06.10.1998 р. №161-Х1У « Про оренду землі»
та Закону України від 11.02. 2010 р. № 1878-VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" та
інших законодавчих актів України",
незалежно від дати проведення такої
реєстрації, до пред'явлення позову про
повернення земельної ділянки чи після
його пред'явлення (постанова Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 6 березня 2013 р. у справі
№ 6-5цс13).

Та обставина, на яку посилається
позивач, а саме: незаконність
використання земельної
ділянки?оскільки договір оренди було
підписано 17.02.2012 року, а державну
реєстрацію проведено 20.06.2012 року,
спростовується матеріалами справи,
відповідно до яких, як встановлено
судом першої інстанції,згідно до
оригіналів акту прийому-передачі
об`єкта оренди від 20.06.2012 року власник
земельної ділянки ОСОБА_4 відповідно до
державного акту серії 1-ЛГ № 062269 від
18.02.2003 року, передає, а землекористувач
ТОВ «Білолуцьк-Агро» в особі директора
ОСОБА_6 прийняв земельну ділянку в
оренду загальною площею 6,93 га в тому
числі 9,63 ріллі відповідно до договору
оренди земельної ділянки. Ділянка
НОМЕР_1

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.20 Закону
України « Про оренду землі» договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації і на підставі ч.1 ст.210, ч.3
ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України та
ст.18 Закону України « Про оренду землі»
є укладеним з моменту такої реєстрації.

Таким чином, незаконного використання
земельної ділянки немає.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 06.11.2009 року №9 « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз`яснив, щр відповідно до
статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України визначено право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору оренди землі, позивачка не
зазначила у чому полягає порушення її
прав відсутністю у договорі
кадастрового номеру земельної ділянки
та умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки і чому такі умови
неможливо встановити шляхом зміни умов
договору в цій частині, хоча п.36
договору оренди земельної ділянки
передбачає здійснення зміни умов
договору у письмовій формі за взаємною
згодою сторін.

При розгляді справи № 6-94 цс 13,
предметом якої був спір про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними,Верховний Суд України
зробив правовий висновок, відповідно
до якого однією з обов'язкових умов
визнання договору недійсним є
порушення у зв'язку з його укладенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення
не встановлено, а позивач посилається
на формальне порушення закону у суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження підстав визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, оскільки, як вбачається з
останнього, сторони досягли згоди з
усіх істотних умов договору.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст.32 Закону
України « Про оренду землі» , перехід
права власності на орендовану
земельну ділянку до

іншої особи, а також реорганізація
юридичної особи-орендаря не є

підставою для зміни умов або
розірвання договору, якщо інше не

передбачено договором оренди землі.

З встановлених обставин та наведених
норм права, колегія суддів дійшла
висновку про те, що підстави для
визнання оспорюваного договору оренди
земельної ділянки відсутні, права
позивача не порушені, у зв`язку з чим у
задоволенні позову має бути
відмовлено.

При викладених обставинах, доводи
апеляційної скарги заслуговують на
увагу і вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України?рішення
суду має бути скасовано і у справі
ухвалено нове рішення.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Білолуцьк-Агро» - задовольнити.

Рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 19 грудня 2013
року - скасувати і у справі ухвалити
нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Білолуцьк-Агро» про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді