РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1272/13-ц

Провадження № 2/700/21/14

17 січня 2014 року Лисянський районний
суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді
Бесараб Н.В.

при секретарі
Мельніченко Н.І.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Бондарчука Д.С.

представника третьої особи
Папірового Д.П.

представника третьої особи
Недоїдка О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Лисянка справу за
позовом ОСОБА_5 до приватного
підприємства «Сільськогосподарське
підприємство Калиновий край», третіх
осіб, що не заявляють самостійних вимог
відділ Держземагентства у Лисянському
районі Черкаської області та
Лисянський РВЧРФДБ «Центру ДЗК» про
визнання договорів оренди землі
недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом до приватного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
Калиновий край», третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог відділ
Держземагентства у Лисянському районі
Черкаської області та Лисянський
РВЧРФДБ «Центру ДЗК» про визнання
договорів оренди землі №41 та №42,
укладених 01.12.2007 недійсними та
повернення їй земельних ділянок.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач у позовній заяві вказала, що
вона є власником двох земельних
ділянок, що розташовані на території
с.Чеснівка Лисянського району
Черкаської області, площею 2,39 га та 2,32
га. Зазначене право власності
посвідчене державними актами про право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№140733, виданого 02.07.2007 р. Лисянською РДА
та серії ЯЕ №140734, виданого 02.07.2007 року
Лисянською РДА. Зазначені земельні
ділянки вона, відповідно до договорів
оренди №41 та №42, укладених 01.12.2007 року
та зареєстрованих 18.12.2007 року в
Лисянському РВЧРФДБ «Центру ДЗК»,
передала в оренду приватному
підприємству СП «Калиновий Край». З
огляду на встановлені розбіжності щодо
строків та орендної плати вона та
орендар прийняли рішення щодо внесення
змін до договорів оренди, відповідно до
яких договори вважалися укладеними на 5
років та встановлювалася орендна плата
за 1 земельну ділянку в розмірі 872,00 грн.,
що становить 2,5% від нормативної
грошової оцінки землі по Хижинській
сільській раді, які вносяться не
пізніше 31 жовтня. Інші умови договорів
залишилися без змін. Реєстрацію
договорів здійснював відповідач, тому
вона логічно припускала, що реєстрацію
змін до договорів повинен провести
також орендар. 30.08.2012 року на юридичну
адресу відповідача вона направила
заяву про те, що не має бажання надалі
продовжувати строк дії договорів і
повідомила, що вибуває зі списку
орендодавців. Проте, земельними
ділянками орендар продовжував
користуватися та 08.04.2013 року своїм
листом повідомив позивача, що не визнає
змін до договорів оренди земельних
ділянок, оскільки вони не
зареєстровані належним чином. Таким
чином вона дізналася 08.04.2013 року, що в
оспорюваних нею договорах оренди
земельних ділянок відсутні всі істотні
умови договору такі як: орендна плата,
не визначено сторону, яка несе ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди чи його частини. Просить
суд визнати недійсними зазначені
договори оренди земельних ділянок та
повернути їй земельні ділянки.

В судовому засіданні позивач та її
представник за довіреністю ОСОБА_1
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі з підстав, зазначених в позовній
заяві та просили суд не застосовувати
строки позовної давності, оскільки
вважають їх не пропущеними з огляду на
положення ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Крім цього, про порушення
свого права позивач дізналася лише
після 08.04.2013 року, коли отримала
відповідь орендаря про невизнання змін
до договору, а також просить врахувати
юридичну необізнаність позивача.

Представник відповідача Бондарчук Д.С.
в судовому засіданні вимоги позивача
не визнав та пояснив, що договори
оренди земельних ділянок були укладені
відповідно до вимог чинного
законодавства та зареєстровані в
установленному законом порядку.
Реєстрацію договорів оренди
здійснював орендар. Внесення змін до
договорів оренди стосовно орендної
плати та строку дії договорів не
зареєстровані відповідно до норм
діючого законодавства, а тому
вважаються нечинним. Ніщо не заважало
орендодавцю самостійно зареєструвати
вказані зміни. В примірниках договорів
оренди спірних земельних ділянок, що
знаходяться у орендаря та у
Лисянському відділі держкомзему,
наявні всі істотні умови договору, а
тому позовні вимоги позивача
безпідставні. Крім цього, орендарем
своєчасно вноситься орендна плата за
використання земельних ділянок.
Просить суд застосувати строки
позовної даності та відмовити у
задоволенні позову.

Представники третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог Недоїдок
О.М. та Папіровий Д.П. при вирішенні
спору покладаються на розсуд суду та
зазначили, що ними при реєстрації
договорів оренди земельних ділянок
дотримані всі норми діючого
законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно із ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до Державних актів на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№140733 від 02.07.2007 р. та серії ЯЕ №140734,
виданого 02.07.2007 року позивач є
власником земельних ділянок, загальною
площею 2,39 га та 2,32 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташовані в межах
Хижинської сільської ради Лисянського
району Черкаської області.

Згідно з договором оренди землі
укладеним між ОСОБА_5 як орендодавцем,
та орендарем приватним підприємством
СП «Калиновий Край», позивач надав, а
відповідач прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
адмінмежах Хижинської сільської ради.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції на момент
укладення договорів оренди) істотними
умовами договору оренди землі є:

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

- умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

- умови збереження стану об'єкта оренди;

- умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

- умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

-існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

- відповідальність сторін;

Зі змісту договорів оренди землі №41 та
№42, укладених між позивачем та
відповідачем вбачається, що вони не
містить декількох істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», а сааме в дговорі №41:

- не зазначено форму, розмір, строки,
порядок внесення і перегляду орендної
плати;

- не визначено сторону, яка несе ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди чи його частини;

в договорі №42:

- не визначено сторону, яка несе ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди чи його частини.

Відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Суд відхиляє доводи відповідача в
частині вільного волевиявлення сторін
під час укладення договору, повноти та
своєчасності розрахунку по орендній
платі, так як підставою визнання
договору оренди недійсним, позивач
заявляє про невідповідність договору
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
а саме відсутність у договорах
істотних умов - орендної плати та не
визначено сторону, яка несе ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди чи його частини, що в
силу ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду
землі» та ст. 215 ЦК України є підставою
недійсності оспорюваного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3
п. 2 Постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» в редакції, яка діяла в
часі укладення оспорюваного правочину
і до 01.01.2013 р., договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
визначено, що внесення змін до договору
оренди та його розірвання вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту, тобто укладається договір про
внесення змін до договору оренди землі,
що також підлягає державній
реєстрації.

З огляду на цю норму Закону зміни до
договорів оренди земельних ділянок №41
та №42, що були укладені між позивачем
та відповідачем 01.12.2007 року підлягали
державній реєстрації, а оскільки таку
реєстрацію проведено не було, то і
чинності зазначені зміни не мають.

Оспорювані договори оренди землі
набрали чинності з 18 грудня 2007 року -
дати їх державної реєстрації. На час
набрання чинності договорами діяла
норма ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» у редакції, якою передбачено
наявність таких істотних умов, як
орендна плата та ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст.203 Цивільного Кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорі оренди
землі хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема орендної
плати та ризику випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди чи його
частини, є підставою для визнання
недійсним такого договору оренди
відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України
«Про оренду землі», ч. 1 ст.215 ЦК України.

Про визнання договорів оренди землі
недійсними з мотивів відсутності у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов Верховним Судом України
сформульовано позиції у рішеннях
прийнятих за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах.

Згідно правових позицій
сформульованих в Постанові Верховного
Суду України від 6 лютого 2012 року по
справі 6-104 цс 11, в Постанові Верховного
Суду України від 18 липня 2012 р. по справі
№6-77 цс 12, в Постанові Верховного Суду
України від 4 квітня 2012 року №21 цс 12, у
разі відсутності в договорі оренди
землі хоча б однієї з істотних його
умов, такий договір підлягає визнанню
недійсним за правилами частини другої
ст.15 Закону України «Про оренду землі ,
ст. 215, ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України
«Про оренду землі», у разі визнання у
судовому порядку договору оренди землі
недійсним отримана орендодавцем
орендна плата за фактичний строк
оренди землі не повертається.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо
відповідності оспорюваних договорів
чинному законодавству з огляду на
наявність всіх істотних умов договорів
у двох інших примірниках, що
знаходяться у відповідача та у відділі
держкомзему у Лисянському районі,
оскільки у договорах в прикінцевих
положеннях зазначено, що договір
укладено у трьох примірниках, що мають
однакову юридичну силу, а тому всі
істотні умови договору повинні бути
відображені у всіх без виключення
примірниках.

Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що договір оренди землі,
укладений між учасниками не містить
ряду істотних умов, визначених Законом
України «Про оренду землі», а тому
позов ОСОБА_5 підлягає до повного
задоволення.

Також в судовому засіданні представник
відповідача заявив клопотання про
застосування позовної давності, але
суд вважає, що позивачем строк позовної
давності не пропущено, оскільки про
своє порушене право позивач дізналася
з відповіді відповідача, отриманої нею
08.04.2013р.

На підставі зазначеного та керуючись
ст.ст.215,638 Цивільного кодексу України,
Законом України «Про оренду землі»,
ст.ст. 10,11,213,216 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до приватного
підприємства «Сільськогосподарське
підприємство Калиновий край», третіх
осіб, що не заявляють самостійних вимог
відділ Держземагентства у Лисянському
районі Черкаської області та
Лисянський РВЧРФДБ «Центру ДЗК» про
визнання договорів оренди землі
недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі
№41, укладений 01.12.2007 року та
зареєстрований 18.12.2007 року в
Лисянському РВЧРФДБ «Центру ДЗК» за
№58.

Визнати недійсним договір оренди землі
№44, укладений 01.12.2007 року та
зареєстрований 18.12.2007 року в
Лисянському РВЧРФДБ «Центру ДЗК» за
№53.

Зобов'язати приватне підприємство
«Сільськогосподарське підприємство
Калиновий край» повернути ОСОБА_5
земельні ділянки площею 2,39 га та 2,32 га,
що були передані в оренду для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва та розташовані на
території Хижинської сільської ради
Лисянського району Черкаської області.

Стягнути з приватного підприємства
«Сільськогосподарське підприємство
Калиновий край» на користь ОСОБА_5 229,41
грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 41
копійка) судових витрат за оплату
судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий суддя -
Н. В.
Бесараб