УХВАЛА

16.04.2014 року суддя Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області Мітьков М.В. розглянувши
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з позовом про звернення стягнення на
предмет застави для погашення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що ОСОБА_4 18.10.2007 року уклав договір
№ 2007-207 з ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно
договору він отримав кредит у розмірі
28000,00 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 16,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим строком
повернення 19.10.2013 року. Однак, боржником
зобов`язання за даним кредитним
договором належним чином не
виконуються, в зв'язку з чим виникла
прострочена заборгованість у
загальній сумі 76933,75 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено
договір застави автомобіля Nissan Pathfinder,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав
на праві власності ОСОБА_4 В порушення
вимог договору застави ОСОБА_4
реалізував заставний автомобіль
третій особі ОСОБА_5, який в свою чергу
перепродав його відповідачу ОСОБА_6
Просили вилучити у відповідача предмет
застави автомобіль Nissan Pathfinder, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, комплект ключів та свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу, а
також звернути стягнення на предмет
застави шляхом продажу.

16 квітня 2014 року провадження по
зазначеній справі відкрито.

Позивач по справі надав суду заяву про
забезпечення позову, в якій просив
накласти арешт на автомобіль Nissan Pathfinder,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності
відповідачу, шляхом заборони укладати
угоди стосовно цього майна, проводити
його реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження.

Згідно з ст.152 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії. Види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.153 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 року № 9
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Пунктом 9 даної
постанови передбачено, що за змістом
ст. 293 ЦПК України ухвали про відмову у
забезпеченні позову оскарженню не
підлягають.

Дослідивши матеріали цивільної справи
вважаю, що вимоги позивача про
забезпечення позову не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування заяви про забезпечення
позову позивач посилається лише на те,
що на їх думку невжиття вказаних нею
заходів забезпечення позову може в
подальшому ускладнити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, бо
відповідачем не припинено вчинення
недобросовісних дій щодо невиконання
зобов'язань з погашення заборгованості
за кредитом та існує можливість
здійснення відповідачем дій щодо
переховування майна та передачі третім
особам до винесення судом рішення.

З наданих суду матеріалів заявником не
надано жодного підтвердження щодо
перебування у відповідача автомобіля
Nissan Pathfinder, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, придбання
його ним під час знаходження
автомобіля в заставі та належності
вказаного автомобіля відповідачу на
праві власності.

При цьому позивачем не надано суду
доказів існування реальної загрози, що
невжиття заходів забезпечення позову
може в майбутньому утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду. Фактично заява ґрунтується на
припущеннях, тоді як судове рішення не
може ґрунтуватися на них.

В порушення вимог ст. 151 ЦПК України ПАТ
КБ «Приватбанк» в заяві про
забезпечення позову не обгрунтував
причини у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов, яким чином може бути
утруднено чи унеможливлено виконання
рішення суду.

З урахуванням фактичних даних про
права і взаємин сторін, що містяться в
позовних матеріалах, слід обґрунтовано
припустити, що в даному випадку вимоги
позивача в заяві про забезпечення
позову не відповідають положенням
ст.ст. 151-152 ЦПК України, отже суд вважає,
що у заявлених вимогах щодо
забезпечення позову слід відмовити,
оскільки вони є не обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» про забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
автомобіль Nissan Pathfinder, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить на праві власності ОСОБА_3
відмовити.

Копію ухвали суду направити
Публічному акціонерному товариству
Комерційний Банк «Приватбанк».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Мітьков М.В.