АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/ 954/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Головуючий 1 інстанції Нікуліна
Категорія: виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - Червонозаводський РВ в м.
Харкові Головного управляння
державної імміграційної служби
України в Харківській області про
усунення перешкод в користуванні
власністю, позбавлення права
користування житловим будинком та
виселення

по апеляційній скарзі ОСОБА_4

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2013 року

В С Т
А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Червонозаводський РВ в м. Харкові
Головного управляння державної
імміграційної служби України в
Харківській області про усунення
перешкод в користуванні власністю,
позбавлення права користування
житловим будинком , виселення та зняття
з реєстраційного обліку. В
обгрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що є власницею житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
21.06.2011 року, виданого Першою
Харківською державною нотаріальною
конторою . ЇЇ право власності на
успадкований житловий будинок
зареєстровано в КП "Харківське міське
бюро технічної інвентаризації" 07.07.2011
року за № 695/6 Успадкований будинок
вона отримала у власність разом з
реєстрацією та проживанням у ньому
відповідачки ОСОБА_4, яка була вселена
та зареєстрована у зазначеному будинку
з 15.04.1997 року за згоди попереднього
власника житла. Право користування
житлом їй було надано колишнім
власником житла. Вона відповідачці
згоди на проживання в будинку не
надала. Добровільно відповідач ОСОБА_4
виселитися та знятися з реєстрації в
будинку АДРЕСА_1 відмовилася. Діями
відповідача порушується її право
власності на володіння та
розпорядження власним будинком.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Усунуто перешкоди у
здійсненні права власності ОСОБА_3
шляхом визнання ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1, та
виселенні ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1.
Зобов'язано Червонозаводський РВ в м.
Харкові Головного управління
імміграційної служби України в
Харківській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про відмову у позові
про виселення. В обґрунтування
вказувала , що вона вселилася в будинок
АДРЕСА_1 в 1997 році за згоди власника
будинку ОСОБА_5, як дружина її онука та
сина позивачки, та як член сім'ї
власника будинку набула право
користування житлом в цьому будинку
нарівні із власником. Перехід права
власності на будинок до позивача в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5 не може стати підставою для її
виселення, бо своїм проживанням в
будинку право власності позивача не
порушується. Також нею не вчинялося
будь-яких неправомірних дій, які могли
бути підставою для її виселення за
правилами ст.116 ЖК України.

Сторони про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, на
виклик в судове засідання не
з'являлися, про причини неявки до суду
не повідомляли , їх неявка згідно до ч.2
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, обговоривши
наведені в скарзі доводи, перевіривши
матеріали справи знаходить апеляційну
скаргу підлягаючою частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належав на
праві власності ОСОБА_6. В цей будинок
за згоди власника в квітні 1997 року
вселилася та була зареєстрована за
місцем проживання відповідач ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_3 власник будинку ОСОБА_6
померла. Згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21 червня 2011
року ОСОБА_3 набула права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1. ( а.с.5.19)

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР (з
урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК) члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються житловим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником. Аналіз
змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно. Передбачаючи
права власника будинку на її
відчуження , закон не передбачив при
переході прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) . Частина 4
ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження
такого права користування житлом лише
для членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником квартири, при
умові збереження права власності на
будинок (квартиру) цього ж власника,
тобто при незмінності власника майна.

Чинним законодавством не
передбачено перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового в
частині збереження права користування
житлом членів сім'ї колишнього
власника. Виникнення права членів сім'ї
власника квартири на користування
будинком (квартирою) та обсяг цих прав
залежить від виникнення у власника
будинку (квартири) права власності на
цей будинок (квартиру) , а отже у разі
припинення права власності особи на
будинок (квартиру) припиняється і право
членів її сім'ї на користування цим
будинком (квартирою).

Відповідачем не заперечується, що
право власності на спірне житло в
будинку , у якому вона мешкає , перейшло
до позивача . Також відповідачем не
заперечуються факт, що позивачка , як
новий власник , згоди ОСОБА_4 на
продовження користування житлом в
успадкованому будинку не давала .
Відповідно після зміни власника житла
і переходу права власності на будинок
АДРЕСА_1 до позивача ОСОБА_3 припинилося
і право відповідача на користування
спірним житлом.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном. Предметом негаторного позову
на підставі цієї статті є вимога
позивача про усунення порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння.
Підставою негаторного позову є
обставини, що обґрунтовують право
позивача на користування і
розпорядження майном, а також
підтверджують, що поведінка
відповідача створює перешкоди у
здійсненні цих правомочностей.
Обов'язком власника не є доказування
неправомірності дій відповідача. Вони
передбачаються такими, доки сам
відповідач не доведе правомірність
своєї поведінки.

Матеріали справи не містять доказів,
що відповідач після зміни власника
житла на законних підставах утримує
житло у спірному будинку.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції дійшов висновку щодо
доведеності порушення прав позивача на
користування та розпорядження на
власний розсуд житловим будинком
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві
власності , та усунення порушення прав
власності шляхом виселення
відповідача.

Доводами апеляційної скарги не
спростовується висновок суду першої
інстанції , що відповідач самостійного
права на житло у спірному будинку , з
підстав, передбачених законом (
найм,оренда, тощо) не набула, тому з
переходом права власності на будинок
до нового власника ОСОБА_3 відповідач
втратили право користування спірним
житлом і підлягає виселенню за позовом
нового власника.

Разом з тим не ґрунтується на
вимогах закону висновок суду першої
інстанції про покладення обов'язку по
зняттю з реєстраційного обліку
відповідача ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1
на Червонозаводський РВ у м. Харкові
Головного управління імміграційної
служби України в Харківській області ,
який був залучений до участі у справі в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору.

Процесуальні права та обов'язки
третьої особи визначені ст..35 ЦПК
України, як особи, яка не є суб'єктом
спірних матеріальних правовідносин, що
виникли між сторонами, участь третьої
особи у справі носить побічний
характер , оскільки вирішенню судом
підлягають саме права та обов'язки
сторін, а не третьої особи.

До того ж підставою для зняття
особи з реєстрації місця проживання
відповідно до ст. 7 Закону України " Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" є остаточне
рішення суду про виселення та
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Виходячи із процесуального
положення третьої особи діючими
нормами процесуального права не
передбачено можливості покладення на
неї обов'язку по примушенню до
вчинення будь яких дій на вимогу
позивача .

Підстав для ухвалення судом першої
інстанції рішення за позовом ОСОБА_3 до
третьої особи Червонозаводський РВ у м.
Харкові Головного управління
імміграційної служби України в
Харківській області про зобов'язання
зняття з реєстрації ОСОБА_4 без
залучення Червонозаводського РВ у м.
Харкові Головного управління
імміграційної служби України в
Харківській області до участі у справі
в якості відповідача не було.

Відповідно рішення суду першої
інстанції по покладенню на третю особу
обов'язку вчинення дій по зняттю з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 за
адресою : АДРЕСА_1, підлягає скасуванню .

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
рішення суду першої інстанції
відповідно до ст. 309 ЦПК України
підлягаючим зміні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 25
листопада 2013 року в частині
зобов'язання Червонозаводський РВ у м.
Харкові Головного управління
імміграційної служби України в
Харківській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою : АДРЕСА_1
скасувати.

В решті - рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді