Справа №-2/311/251/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014 рік
м.
Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді Степаненко
Ю.А.

при секретареві Левченко
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом:

Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі ЗАТ "Запорізький
залізорудний комбінат" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідачів: Служба у
справах дітей Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області, про розірвання договору найму
житла та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві позивач вказує, що на
підставі спільного рішення
адміністрації ЗАТ «ЗЗРК» та
профспілкового комітету №59 в грудні 2007
року на сім`ю з 3-х чоловік у зв'язку з
трудовими відносинами ОСОБА_1 була
надана житлова площа в кімнаті АДРЕСА_1.
На ОСОБА_1 оформлений і особовий
рахунок.

На теперішній час разом з наймачем
зареєстровано ще 3 особи.

ОСОБА_1 працював на підприємстві
позивача 09 років 10 місяців 11 днів та
звільнений 13.01.2014 року за п. 7 ст.40 КЗпП
України за появу на робочому місці у
нетверезому стані.

Станом на 01.01.2014року заборгованість по
особовому рахунку відповідачів
складає 537,13грн.

Також позивач зазначає, що 06.12.2007 року
між відповідачами та ним був укладений
договір найму житла № 20/554-н в кімнаті
АДРЕСА_1, згідно пп..1 п.11 якого,
відповідачі повинні оплачувати житло
та послуги в повному обсязі, в
установлені договором строки.

П.17 укладеного договору найму
передбачає відповідальність наймача
за порушення зобов'язань, встановлених
договором та чинним законодавством
України.

Розділом 7 Колективного договору на 2012
рік, який діяв у 2013 році та діє у 2014 році,
передбачена можливість виселення в
судовому порядку з гуртожитків
підприємства робітників, які
звільнились з підприємства без
поважних причин. Відповідач звільнився
з підприємства за появу на робочому
місці в нетверезому стані, що не є
поважною причиною.

Крім того, п.4.2 Положення про
гуртожитки, затвердженого на
підприємстві та погодженого
профспілковим комітетом 23.12.2009 року,
передбачено виселення без надання
іншого житлового приміщення
працівників і членів їх сімей, які
звільнилися з підприємства за
порушення трудової дисципліни. Поява
на робочому місці в нетверезому стані є
порушенням трудової дисципліни.

В позивній заяві позивач просить суд:
розірвати договір найму житла № 20/554-н в
гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК», розташованому
за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з їх
неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несплачену
заборгованість по квартплаті та платі
за житлово-комунальні послуги в сумі 537
гривень 13 копійок та витрати по сплаті
судового збору в сумі 487 гривень 20
копійок.

В судовому засіданні представник
позивача в особі Кондратєвої Н.А.
позовні вимоги підтримала частково, у
зв'язку з чим, ухвалою суду від 08.04.2014
року було залишено без розгляду
позовні вимоги в частині позовних
вимог щодо: стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2
заборгованості по квартплаті та платі
за житлово-комунальні послуги в сумі
537,13 грн., оскільки, як пояснила
представник позивача, на даний час
відповідачі заборгованості перед
позивачем по сплаті цих послуг не
мають.

В іншій частині позовні вимоги
представник підтримала, просить суд їх
задовольнити/

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 заперечує проти позову,
пояснивши, що проживає у гуртожитку
підприємства позивача за адресою
АДРЕСА_1 з 2007 року, куди вселилася разом
з ОСОБА_1, разом з яким зробили там

ремонт. На даний вона проживає у
зазначеному приміщенні разом з двома
малолітніми дітьми. З відповідачем
ОСОБА_1 вона розлучилася у 2010 році,
однак не проживають спільно з 26.03.2013
року. ОСОБА_1 проживає за адресою:
АДРЕСА_2 у належній йому квартирі. Вона
сплачує всі комунальні платежі
самостійно. Договір з позивачем не
укладала, стверджує, що не має іншого
вільного житла, куди б вона могла
виселитися з дітьми, хоча й не
заперечує того, що має у власності 1/3
частину квартири у м.Дніпрорудне,
однак, у цій квартирі проживають її
батьки та брат з цивільною дружиною.

Відповідачка також пояснила, що про
бажання позивача звернутися до суду з
таким позовом вона дізналася з листа
суду, до цього ж, позивач до неї з
такими вимогами не звертався.

В судовому засіданні представник
відповідачки в особі ОСОБА_6 заперечує
проти позову, пояснивши, що підстав для
його задоволення немає.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1
не з'явився, про причини неявки суду не
повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
вчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник
Служби у справах дітей Василівської
райдержадміністрації Запорізької
області в особі Перелигіна М.В. просить
суд вирішити справу на власний розсуд з
урахуванням інтересів малолітніх
дітей відповідачки.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
прийшов до висновку про те, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

як було встановлено в судовому
засіданні та як видно з матеріалів
справи, позивач є власником
гуртожитку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно та Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, копії яких є в матеріалах справи;

позивач, як власник вказаного житла,
має право, відповідно до ст.41
Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК
України, володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Його
право приватної власності є
непорушним;

з 02.03.2004 року по 27.04.2004 року ОСОБА_1
працював на підприємстві позивача на
посаді учня підземного опрокидчика
підрозділу шахта «Експлуатаційна» та з
28.04.2004 року по 13.01.2014 року на посаді
підземного опрокидчика 3 розряду
підрозділу шахта «Експлуатаційна», що
підтверджується довідкою від 20.01.2014
року, яка є у справі;

03.09.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися,
що підтверджується рішеннями
Василівського районного суду
Запорізької області, копії яких є у
справі;

06.12.2007 року ОСОБА_1 на сім'ю з 3-х осіб
була надана житлова площа в гуртожитку
підприємства за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується поясненнями учасників
процесу та витягом з ордеру, копія
якого є у справі;

06.12.2007 року, у порядку, передбаченому
ст.ст.810 -826 ЦК України, між позивачем та
ОСОБА_1 був укладений Договір найму
житла № 20/554-н, копія якого є у справі,
зазначеного вище житлового приміщення.

До договору найму житла, крім найму
житла, що є об'єктом права державної
або комунальної власності,
застосовуються положення ЦК Кодексу,
якщо інше не встановлено законом. Таким
чином, до правовідносин, які є
предметом даного позову, положення ЖК
України, а також Примірного положення
про гуртожитки, на які посилається
представник позивача, не
застосовуються.

Відповідно до ст.ст.526-530 ЦК України,
сторони договору зобов'язані
виконувати його належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства; відповідно до ст.629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідачів по справі є двоє
малолітніх дітей: донька ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2,
що підтверджується свідоцтвами про
народження, копії яких є у справі.

Як вбачається із довідок, копії яких є у
справі, за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані відповідачі та двоє їх
малолітніх дітей.

Судом встановлено в судовому
засіданні, що рішенням Василівського
районного суду Запорізької області від
04.08.2010 року, копія якого є у справі, шлюб
між відповідачами було розірвано, за
вказаною адресою проживає
відповідачка ОСОБА_2 разом з двома
малолітніми дітьми.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків. Таким чином,
місцем проживання дітей відповідачів
є: АДРЕСА_1

Єдиною підставою для задоволення
позовних вимог позивач вказує -
звільнення відповідача з підприємства
за порушення трудової дисципліни.
Разом з тим, договір найму житла, який є
предметом даного спору, не передбачає
такої підстави розірвання договору
(п.25). Крім того, вимоги щодо розірвання
договору найму житла № 20/554-н в
гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК», розташованому
за адресою: АДРЕСА_1, з ОСОБА_2 суд
вважає безпідставними, оскільки
позивач з нею такий договір не укладав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,
суд розглядає справу тільки в межах
заявлених позовних вимог.

У п.7.2. Колективного договору, копія
якого додана до справи, передбачена
можливість виселення в судовому
порядку з гуртожитків підприємства
робітників, які звільнились з
підприємства без поважних причин. Таке
ж положення міститься й у п.4.2.Положення
про гуртожитки, копія якого також є у
справі.

Таким чином, зазначені норми
передбачають право позивача
звернутися до суду з позовом про
розірвання договору найму житла та
виселення без надання іншого житлового
приміщення у випадку звільнення особи,
якій було надано таке житло у зв'язку із
перебуванням у трудових відносинах, з
підприємства без поважних причин,
однак, разом з тим, ст..47 Конституції
України передбачає, що ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду. Виходячи зі змісту цієї
статті, складовими права на житло є
забезпечення державою умов щодо
можливості кожного громадянина мати
житло та гарантування непорушності
права користування житлом. Ч.2 ст.18
Закону України «Про охорону дитинства»
також гарантує дітям - членам сім'ї
наймача або власника жилого
приміщення право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Таким чином,
громадянам, які є наймачами житла, та
членам їх сім'ї гарантується право на
житло, а також на те, що вони не будуть
його позбавлені на підставах, які не
передбачені нормами діючого
законодавства.

Ст..825 ЦК України, на яку посилається у
позові й позивач, передбачає, що
договір найму житла може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
наймодавця у разі: 1) невнесення
наймачем плати за житло за шість
місяців, якщо договором не
встановлений більш тривалий строк,
а при короткостроковому наймі - понад
два рази; 2) руйнування або псування
житла наймачем або іншими особами, за
дії яких він відповідає. Договір найму
частини будинку, квартири, кімнати
(частини кімнати) може бути
розірваний на вимогу наймодавця у
разі необхідності використання житла
для проживання самого наймодавця та
членів його сім'ї. Наймодавець повинен
попередити наймача про розірвання
договору не пізніше ніж за два місяці.
Таким чином, перелік підстав, за
наявності яких може бути розірвано
договір найму житла за рішенням суду
на вимогу наймодавця, є вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає.
Стаття 826 ЦК України передбачає правові
наслідки розірвання договору найму
житла, а саме: у разі розірвання
договору найму житла наймач та інші
особи, які проживали у помешканні,
підлягають виселенню з житла на
підставі рішення суду, без надання їм
іншого житла.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі на законних підставах
отримали від позивача у найм житло, їх
правовідносини належним чином
оформлено договором, вони не мають
перед позивачем заборгованості за
користування житлом; вони та їх діти не
руйнують та не псують передане їм у
найм житло; а отже, й підстави для
задоволення позову, відсутні. Крім
того, наймодавець не попередив
наймачів про розірвання договору не
пізніше ніж за два місяці.

Таким чином, при розгляді даної справи
суд не може користуватися положеннями
вищевказаних: колективного договору та
Положення про гуртожитки, на які
посилається представник позивача, які,
хоча й передбачають право позивача
звернутися до суду з позовом про
розірвання договору найму у разі
звільнення з підприємства без поважних
причин, однак, ці норми не відповідають
вищевикладеним нормам діючого
законодавства, які мають пріоритетне
значення, а тому не можуть бути
застосовані судом, оскільки вони
порушують права відповідачів та їх
малолітніх дітей.

Враховуючи безпідставність позовних
вимог, суд вважає необхідним відмовити
позивачеві й у стягненні з
відповідачів судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про охорону дитинства» від 26 квітня
2001 року N 2402-III зі змінами, ст.ст.29, 379, 383,
386, 391, 509-510,526,527,530, 610-611, 614, 615, 625, 626, 628, 629,
631, 638-640, 647, 651, 653-654, 810- 826 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 57-60,88,208, 209,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано. Якщо буде подано
апеляційну скаргу, рішення, якщо його
не буде скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом

Суддя Василівського

районного суду
Ю.А. Степаненко