Номер провадження: 22-ц/785/3824/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 16 травня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення
компенсації, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири
особистою приватною власністю,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 та просила розірвати шлюб,
укладений між ними 11.09.2010 року, та
розділити майно - квартиру, за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом стягнення на її користь
компенсації ? частини вартості спірної
квартири.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою, в якій просив визнати
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, його
особистою приватною власністю,
посилаючись на те, що зазначена
квартира була придбана за його
особисті кошти, а саме за заробітну
плату, яку він отримував ще до шлюбу, та
зберігав на рахунку в банку, якою
скористався в день придбання квартири.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 травня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 11 вересня 2010 року
Київським відділом РАЦС Одеського
управління юстиції, актовий запис № 788,
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_3

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати в частині
визнання права особистої приватної
власності на квартиру за ОСОБА_3,
стягнути з нього на її користь
компенсацію ? частини її вартості як
сумісного майна подружжя.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтримала доводи скарги, пояснила, що
вони з відповідачем проживали сумісно
протягом кількох років до реєстрації
шлюбу, мали спільний бюджет, разом
вирішили купити квартиру, за її покупку
заплатили 60000 доларів США, з яких 20000
доларів США були її коштами, наданими в
тому числі їй батьками, крім того, вона
брала участь у ремонті квартири.

Представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну
скаргу вважав безпідставною, оскільки
квартира була куплена за особисті
кошти його довірителя, кошти ОСОБА_2
фактично є заробітною платою ОСОБА_3,
яку він перераховував на її рахунок,
тому власних коштів на покупку остання
не мала, і квартиру було придбано за 50000
доларів США.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 16.09.2010 року,
посвідченого державним нотаріусом
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_8 та ОСОБА_6
продали, а ОСОБА_3 купив квартиру
АДРЕСА_1.

У договорі зазначено, що продаж
квартири вчинено за 47799 гривень, сума
покупки повністю збігається із сумою
інвентаризаційної оцінки квартири.

Випискою про рух коштів за рахунком
ОСОБА_3 в ПАТ «УкрСиббанк»
підтверджено, що 16.09.2010 року, тобто в
день укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири, з
його банківського рахунку було знято
50000,00 доларів США, а сам рахунок
свідчить про те, що кошти були набуті
ним до укладання шлюбу.

ОСОБА_2 в обґрунтування вимог про поділ
квартири окрім факту придбання її під
час шлюбу, були надані такі докази:
довідка №76 від 24.01.2013 року про її
реєстрацію в спірній квартирі, довідка
від 31.01.2013 року з місця роботи - ДП «ГПК
Україна», де вона працює з 01.04.2008 року до
теперішнього часу, трудова книжка, та
виписка про рух коштів на рахунку
ОСОБА_2 в ПАТ «УкрСиббанк», за якою в
день покупки квартири з її рахунку було
знято 10000 доларів США, а також
фотокартки подружжя.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
квартира придбана лише через п'ять днів
після реєстрації шлюбу, та з рахунку
відповідача в цей день було знято
значну суму грошових коштів,
відповідачкою не було надано доказів
придбання майна за спільні кошти, тому
квартира є його особистою приватною
власністю.

Проте повністю погодитися із таким
висновком суду не можна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної
власності подружжя визначається не
тільки фактом придбання його під час
шлюбу, але й спільністю участі подружжя
коштами або працею в набутті майна.

Дійсно, вбачається з матеріалів справи,
що спірна квартира придбана лише через
п'ять днів після укладання шлюбу, але, з
іншого боку, тривалість перебування в
шлюбі не обумовлена законодавцем у
якості умов, які впливають на факт
набуття майна сумісно.

Довідкою про рух коштів на
банківському рахунку ОСОБА_3
підтверджено, що в день укладання
договору він зняв з рахунку особисто
належні йому кошти в розмірі 50000
доларів США, однак договір купівлі -
продажу не містить відомостей про те,
за яку суму фактично була придбана
спірна квартира.

Так само з виписки з банківського
рахунку ОСОБА_2 видно, що в день покупки
квартири нею було знято 10000 доларів США,
і докази про це не спростовані іншою
стороною.

При цьому в договорі купівлі - продажу
зазначена така ціна квартири, яка є
значно меншою, ніж сума коштів кожного
з подружжя, знята ним з особистого
рахунку в день покупки, відтак,
виходячи з такої суми кожен міг її
купити окремо, а мотиви, з яких виходив
суд, надаючи перевагу доводам ОСОБА_3
про те, що саме за його кошти було
куплено квартиру, в рішенні суду
відсутні.

Відсутні в рішенні суду висновки і з
приводу того, за яку фактично суму була
куплена квартира.

Таким чином, суд першої інстанції не
дав оцінки істотним обставинам справи,
встановив факт придбання квартири
одним із подружжя за особисті кошти за
відсутності доказів про суму покупки
квартири, що свідчить про
невідповідність рішення суду вимогам
ст.ст.213-215 ЦПК України.

Оскільки такі порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, то
рішення суду про задоволення позову
ОСОБА_3 підлягає скасуванню із
ухваленням нового по суті справи. В
свою чергу, у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено через встановлення факту
придбання квартири за особисті кошти
ОСОБА_3, однак через невідповідність
рішення суду вимогам закону в
зазначеній частині, скасуванню
підлягає рішення суду і в частині
висновків за позовом ОСОБА_2

Договір купівлі - продажу спірної
квартири підтверджує, що ціна покупки
квартири співпадає із її
інвентаризаційною оцінкою, і сторонами
визнаний той факт, що ціна в договорі не
відповідає фактичній сумі, яка була
заплачена продавцям.

Водночас належних та допустимих
письмових доказів на підтвердження
фактичної ціни покупки не надано, а
суперечливі пояснення сторін про таку
також не дають підстав її достовірно
встановити.

При цьому кожною із сторін надані
докази про зняття в день покупки
квартири коштів з власних рахунків, що
піддає сумніву доводи про покупку
квартири лише за особисті кошти ОСОБА_3,
а відсутність доказів про суму покупки
не дає можливості визначити ступінь їх
участі у покупці майна у відсотковому
відношенні.

Беззаперечним є факт придбання майна
під час шлюбу, факт одночасності
вчинення дій, які свідчать про
можливість кожного з подружжя
використати кошти на покупку квартири,
тому факт набуття квартири спільно є не
спростованим.

Враховуючи те, що відповідно до ч.4ст.60
ЦПК України ані доказування, ані
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях, то в задоволенні позову
ОСОБА_3 слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову,
колегія суддів виходить також із того,
що жоден з висновків експертизи про
вартість квартири не є доказом
фактичної ціни її покупки - продажу,
оскільки таке залежить від
волевиявлення сторін - учасників
договору.

Доводи представника ОСОБА_4 про те, що
кошти на рахунках ОСОБА_2, слід вважати
особистими коштами ОСОБА_3, оскільки є
перерахованою ним заробітною платою,
до уваги не приймаються, виходячи з
наступного.

Як видно з наданих відомостей про рух
коштів на банківських рахунках ОСОБА_2
з 02.03.2010 року по 28.05.2010 року нею було
отримано кошти на загальну суму 16300
доларів США від ОСОБА_3

Проте з 18.03.2010 року по 30.08.2010 року кошти в
сумі 14790 доларів США були зняті з
рахунку ОСОБА_2, тобто до покупки
квартири та укладання шлюбу, та їх
подальша доля є невідомою.

Водночас встановлено, що 06.09.2010 року 10000
доларів США особисто внесені ОСОБА_2 на
власний рахунок НОМЕР_1, і саме кошти в
такій сумі були зняті нею з рахунку в
день покупки квартири 16.09.2010 року.

При цьому вважати, що вони є тими самими
коштами, що були перераховані їй ОСОБА_3
можна лише з певною мірою вірогідності,
а рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях. Крім того, з часу
потрапляння коштів на рахунок іншої
особи як речі, визначені родовими
ознаками, вони втрачають ознаки
належності попередньому власнику, і з
цього часу між сторонами виникають
лише зобов'язальні відносини, якщо
гроші надавалися на умовах повернення.

Більш того, як видно з виписки з
банківського рахунку 06.09.2010 року ОСОБА_7
яка є матір'ю ОСОБА_2, зняла з власного
рахунку 10000 доларів США (а.с.119), що
збігається із датою та сумою внесених
коштів на рахунок ОСОБА_2, що також дає
підстави припустити, що і вони могли
бути тими коштами, які спочатку були
покладені на рахунок, а потім зняті в
день покупки квартири, що, до речі,
узгоджується з їх поясненнями з цього
приводу.

Таким чином, ОСОБА_3 не доведено факт
придбання квартири лише за особисті
кошти, факт придбання майна під час
шлюбу є очевидним, тому ОСОБА_2 має
право на частину у спільному майні
подружжя.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Позов ОСОБА_2 не містить вимог про
визнання права власності на ? частину
квартири, предметом є вимоги про
стягнення компенсації, при цьому
ОСОБА_3 категорично заперечує право на
частину квартири позивачки, відтак не
вніс грошової суми на депозитний
рахунок суду, тому задоволення вимог у
такий спосіб - про стягнення
компенсації з огляду на правила ч.5ст.71
СК України унеможливлене.

За таких обставин ОСОБА_2 може
претендувати на визнання за нею права
власності на частину квартири, однак
таких вимог не заявлено і вона не
позбавлена можливості звернення в
порядку подання нового позову, а у
задоволенні позову, який був предметом
розгляду, слід відмовити.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 травня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2
про стягнення компенсації, задоволення
позову ОСОБА_3 про визнання майна
особистою власністю скасувати,
ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення компенсації вартості ?
частини квартири АДРЕСА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання квартири
АДРЕСА_1 особистою приватною власністю
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: