РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.
Ялта

Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Берещанського Ю. В.,
при секретарі Косенко Ю.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом в якому просить визнати
інформацію в заяві на ім'я Голови Ради
Міністрів АР Крим Могильова А. В. та
звернення до народного депутата
України Леонова Е. В. недостовірною,
стягнути з відповідачів у
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок порушення прав
позивача та приниження ділової
репутації 90000 грн. солідарно,
зобов'язати відповідачів опублікувати
у засобах масової інформації публічне
вибачення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що відповідачами на ім'я міністра
освіти та науки, молоді та спорту АРК
Гончарової Н. Г., прокурора АРК, Павлова
В. В., прокурора м. Ялта, міського голови
м. Ялта Ілаша С. Ф., народних депутатів
України Леонова Е. В., Ляшко О.,
Катеринчука М. А., Голови Ради міністрів
АРК Могильова А. В. від ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 були написані заяви про
незаконне вилучення з музею Лесі
Українки бандур, а також інформації
щодо незаконності експозиції, намірах
реалізації бандур.

У судове засідання позивач не
з'явився. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Представник позивача надав суду
заяву про розгляд справи в його
відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2, її
представник та ОСОБА_4 в судове
засідання з'явились.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи сповіщена належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Відповідачі ОСОБА_2, її
представник адвокат ОСОБА_14, ОСОБА_4
позов не визнали та пояснили, що
позивача не ображали, звернення до
посадових осіб мали ціль повернення
колекції бандур, що була зібрана під
час життя ОСОБА_15, з незаконного
володіння Кримського гуманітарного
університету, яким керує ОСОБА_1

Суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність позивача, його
представника та відповідача ОСОБА_3

Вислухавши відповідачів,
вивчивши матеріали справи, письмові
докази, надані сторонами, вислухавши
свідків, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 працює на посаді ректора
Кримського гуманітарного
університету.

Наказом Міністерства освіти та
науки АРК № 569 від 06.12.2007 р. на базі
республіканського вищого навчального
закладу «Кримський гуманітарний
університет» зареєстровано
художньо-етнографічний музей.

Згідно наданих позивачем
документів на цей час в колекції музею
знаходиться 21 бандура, які були зібрані
ОСОБА_15 за своє життя, що підтверджено
наданими суду статтями з різних
друкованих видань за 2002 рік та 2008 рік.

16.09.2005 р. колекція бандур була
здана на тимчасове зберігання в
історико-літературний музей м. Ялта
особисто ОСОБА_15, що підтверджено актом
№ 143 від 16.09.2005 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 помер.
Спадщину прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_3, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
спадкоємців переходять всі права
спадкодавця. Для підтвердження права
власності на майно у вигляді музичних
інструментів підтвердження права
власності у вигляді державної
реєстрації такого права не вимагається
та не передбачено діючим
законодавством.

Після смерті ОСОБА_15 колекція
зберігалась в Ялтинському
історико-літературному музеї за
бажанням ОСОБА_2, що підтверджено
актами прийому предметів на постійне
(тимчасове) зберігання від 03.07.2006 р., від
03.11.2011 р., від 19.09.2012 р.

На підставі листа від ОСОБА_2
04.01.2006 р. було проведено оцінку цієї
колекції, що підтверджується листом
директора Ялтинського
історико-літературного музею від 20.03.2006
р. та протоколом № 2 засідання
фондово-закупівельної комісії музею
від 14.03.2006 р.

Але, на підставі листа ректора КГУ
ОСОБА_1 від 16.09.2012 р. (вх. № музею 91 від
11.09.2012 р.), колекцію було передано до
РВНЗ «Кримський гуманітарний
університет», який зобов'язався
повернути колекцію музичних
інструментів до музею 31.12.2012 р.

При цьому передання колекції
бандур відбулось без відома та згоди
спадкоємців ОСОБА_15 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 підтвердили
факти щодо збирання колекції бандур
ОСОБА_15, зберігання колекції в
Ялтинському історико-літературному
музеї, а також неможливість повернення
колекції музичних інструментів родині
ОСОБА_15, перешкодами в огляді колекції
на базі музею навчального закладу в
період 2012 р.

Звернення власників колекції
бандур до позивача з приводу їх
повернення на зберігання в
історико-літературний музей м. Ялта
були марними, що спричинило
необхідність звернення відповідачів
до повноважних органів та посадових
осіб, народних депутатів України.

Стаття 15 Закону України «Про
статус народного депутата», стаття 86
Конституції України регулюють
повноваження народного депутата, а
також право виборця на звернення до
народного депутата з питань, що
виникають в повсякденному житті
громадянина України, відповідного
реагування на такі звернення шляхом
подання депутатського звернення до
повноважних органів влади та посадових
осіб.

ОСОБА_1 вказує, що він є підлеглою
особою Голови Ради міністрів АРК, його
навчальний заклад входить в систему
вищих навчальних закладів АР Крим, що
свідчить про відсутність фактів
розповсюдження неправдивої
інформації, яка направлялась саме
такій посадовій особі.

Пункт 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
встановлює, що відповідно до статті
40 Конституції України усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що
у випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою
до правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей).

Результатом звернень
відповідачів про повернення належним
власникам колекції бандур є відкриття
кримінального провадження за ознаками
ч. 1 ст. 356 КК України (кримінальне
провадження № 0000031 від 28.11.2012 р.),
що підтверджено листом начальника ГУ
МВС України в АРК Слєпаньова М. А.,
копією ознайомлення з правами
потерпілої особи, якою органами
досудового слідства визнано ОСОБА_2

Суд вважає, що звернення
відповідачів, які потрапили на розгляд
до наступних посадових осіб - міністра
освіти, науки, молоді та спору АРК,
прокурора АРК, прокурора м. Ялта,
міського голови м. Ялта, народних
депутатів України, голови Ради
міністрів АРК, не є розповсюдженням
недостовірної інформації щодо
позивача, оскільки ці особи мають
встановлені законодавством
повноваження для перевірки та надання
відповіді на звернення громадян.

Також не підлягають задоволенню
вимоги щодо зобов'язання відповідачів
опублікувати в засобах масової
інформації публічне вибачення,
виходячи з того, що спростування
інформації в засобах масової
інформації врегульовано ст. 37 Закону
України «Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні», і для
спростування інформації необхідно
довести сам факт публікації
неправдивої інформації відносно
позивача в конкретному засобі масової
інформації.

В порядку ст. 60 ЦПК України
позивач не надав жодного доказу щодо
публікацій таких відомостей
відповідачами в пресі.

Суд також критично оцінює надані
позивачем довідки з медичних закладів
відносно стану здоров'я ОСОБА_1,
оскільки ці документи свідчать про
наявність захворювань позивача, які
виникли в період 2005-2010, 2011 роки й не
могли виникнути внаслідок звернень
відповідачів, які відбулись в 2013 році.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 р., ст. ст. 10, 11, 60,
212-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя.