Справа 1533/1719/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27.03.2014 року

Южний міський суд Одеської області у
складі:

головуючого судді -Асанової З.І.,
секретаря -Гнатюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частку квартири, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частку квартири, мотивуючи свої вимоги
ти, що згідно договору міни, свідоцтва
про право на спадщину за законом
двокімнатна квартира АДРЕСА_3 належала
на праві особистої приватної власності
батькові - ОСОБА_2 З метою поліпшення
житлових умов, у 2009 році батько забажав
обміняти двокімнатну квартиру на
трикімнатну та запропонував йому
сплатити різницю у вартості квартири
при укладанні договору, в результаті
чого він пообіцяв, що у нього та у його
сім'ї буде житло, позивач буде
проживати разом, а також здійснювати за
ним догляд, якого він потребує.
Фактично сторони домовилися придбати
квартиру разом. Враховуючи те, що
власного житла у позивача не було, а
грошових коштів, які ним
накопичувалися на його придбання не
вистачало, позивач погодився на
пропозицію батька. 05.02.2009 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була підписана згода
про укладання договору купівлі-продажу
нерухомого майна та передачу завдатку,
згідно якої ОСОБА_4 зобов'язується
передати, а ОСОБА_2 придбати до 01.03.2009
року об'єкт нерухомості, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно домовленості сторін про сплату
різниці вартості квартири, в якості
забезпечення зобов'язання дружина
позивача ОСОБА_3 передала ОСОБА_4
завдаток у розмірі 12500 доларів США, що
підтверджується розпискою. Загальна
різниця вартості об'єкта нерухомості
склала 18000 доларів США. Залишок суми від
вартості квартири склав 5500 доларів США.
18.02.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали
договір міни, відповідно до якого за
цим договором кожна із сторін
зобов'язується передати другій стороні
у власність по квартирі: ОСОБА_2
зобов'язується передати у власність
ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, а
ОСОБА_4 зобов'язується передати у
власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Після укладання договору міни
позивач разом із дружиною та донькою
переїхали до спірної квартири. 22.06.2009
року згідно домовленості сторін про
сплату різниці вартості квартири,
ОСОБА_4 отримала від дружини позивача
1500 доларів США та 07.08.2009 року ОСОБА_4
отримала від ОСОБА_3 залишок від
вартості квартири у розмірі 4000 доларів
США. З моменту придбання квартири,
позивач та його родина фактично
користувалися кімнатою 17,1 кв.м. по
теперішній час. За весь час проживання
в зазначеній квартирі коштами з його
родини сплачувалися комунальні
послуги шляхом передачі грошових
коштів ОСОБА_2, в тому обсязі в якому він
вказував, але в зв'язку з сварками з
батьком останні три місяці комунальні
послуги сплачує дружина позивача
особисто на ім'я головного наймача
квартири. Враховуючи те, що з боку
позивача були виконанні всі
домовленості, які були досягнуті з
батьком до укладання договору міни та
його сім'єю, були сплачені кошти у
розмірі 18000 доларів США для придбання
спірної квартири, батько всі ці роки не
чинив йому та його родині перешкод у
проживанні в спірній квартирі. Однак на
сьогоднішній день відповідач чинить
позивачу перешкоди в проживанні у
спірній квартирі, посилаючись на те, що
квартира належить йому на праві
особистої приватної власності і він
ніякого відношення до цієї квартири не
має, стверджує, що право на проживання у
нього та його родини у спірній квартирі
- відсутнє, на підставі чого
неодноразово викликались до їхнього
помешкання працівники міліції, разом з
ними мешкати відповідач не бажає,
вищезазначене призводить до постійних
скандалів та суперечок в родині.
Враховуючи те, що після смерті матері,
позивач відмовився від своєї частки на
квартиру на ім'я батька, у зв'язку з чим
він набув право особистої приватної
власності на квартиру, яку згодом
обміняв, на момент укладання договору
міни сторони досягли згоди щодо
різниці вартості спірної квартири, яка
склала 18 000 доларів США, яка в повному
обсязі була сплачена його родиною та
фактично придбав 1/3 її частини, а тому
вважає за доцільне визнати за ним право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 та поновити строк позовної
давності для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач позов
не визнав, просив застосувати строк
позовної давності, надав письмові
заперечення, пояснивши, що його син та
невістка захотіли залишити своє житло
за адресою: АДРЕСА_2 своїй дочці, його
умовили зробити обмін квартири на
трикімнатну, щоб проживати разом з ним.
Якщо не вистачить грошей на доплату за
обмін на трикімнатну квартиру, то вони
зроблять доплату самі за рахунок своїх
коштів, як дарунок йому і що з цього
питання у них не будуть до нього ніяких
претензій, аби тільки проживати разом з
ним. У 2009 році був укладений договір
міни з ОСОБА_4 Чи була якась
домовленість між його сином та ОСОБА_4
стосовно додаткової доплати, яка не
зазначена у договорі він не знає, так як
не був присутнім. Як і не був присутнім
при передачі його невісткою ОСОБА_4
гроші в сумах 1500 доларів США, 4000 доларів
США, 12500 доларів США. Йому було відомо
тільки, зі слів сина, що за кухню, яку
залишила ОСОБА_4 невістка сплатила 1500
доларів США.

Третя особа в судовому засіданні не
заперечувала проти задоволення
позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, надавши оцінку
поданим доказам, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 05.02.2009 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підписана згода про
укладання договору купівлі-продажу
нерухомого майна та передачу завдатку,
згідно якої ОСОБА_4 зобов'язується
передати, а ОСОБА_2 придбати до 01.03.2009
року об'єкт нерухомості, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно домовленості сторін про сплату
різниці вартості квартири, в якості
забезпечення зобов'язання дружина
позивача ОСОБА_3 передала ОСОБА_4
завдаток у розмірі 12500 доларів США, що
підтверджується розпискою. Загальна
різниця вартості об'єкта нерухомості
склала 18000 доларів США. Залишок суми від
вартості квартири склав 5500 доларів США
(а.с.7-8).

Фактично була укладена згода між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про укладення
договору міни з доплатою різниці
вартості квартири в розмірі 18000 доларів
США. ОСОБА_4 передала завдаток у розмірі
12500 доларів США, залишок суми від
вартості квартири склав 5500 доларів США.
Про що в судовому засіданні сторони не
заперечували.

18.02.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали
договір міни, відповідно до якого за
цим договором кожна із сторін
зобов'язується передати другій стороні
у власність по квартирі: ОСОБА_2
зобов'язується передати у власність
ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, а
ОСОБА_4 зобов'язується передати у
власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

20.02.2009 року виготовлений технічний
паспорт на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2

22.06.2009 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3
1500 доларів США, а 07.08.2009 року ОСОБА_4
отримала 4000 доларів США в рахунок
погашення залишку суми від вартості
квартири. Про що сторони в сторону
засіданні не заперечували.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно п. 4.1 договору міни, сторони
підтверджують, що укладення договору
відповідає їх інтересам; волевиявлення
є вільним і усвідомленим і відповідає
їх внутрішній волі; умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін; договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.

Згідно п. 4.2 договору міни, сторони
свідчать, що у тексті цього договору
зафіксовано усі істотні умови, що
стосуються міни квартир. Будь-які
попередні домовленості, які мали місце
до укладання цього договору і не
відображені у його тексті, не матимуть
правового значення.

Відповідно до п. 4.7. договору міни,
сторони, що підписалися, підтверджують,
що цей договір не носить фіктивного та
удаваного правочину, а також свідчать,
що зміст цього договору їм нотаріусом
роз'яснено в повному обсязі, текст
договору прочитаний ними повністю.

Сторони договір міни не оскаржували.
При укладені договору міни позивач не
висловлював вимоги щодо визнання за
ним права власності на квартиру або її
частину, а була домовленість між
сторонами, що вони будуть проживати
разом.

Посилання позивача на вимоги ст. 655 ЦК
України є безпідставними так між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір
міни, а не договір купілі-продажу.

Згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони,
яки приймають участь у справі,
користуються рівними правами відносно
надання доказів, їх дослідження та
доведення до суду їх переконливості.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо позовної давності, то вона
застосовується за заявою особи, а також
суд визнає причини поважними, так як
права позивача на проживання в
квартирі були порушенні в 2012 році, що не
заперечувалось сторонами.

При таких обставинах позовні вимоги є
необґрунтованими.

Однак, позивач не позбавлений права
звернутися до суду з позивними
вимогами до відповідача про повернення
йому грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст. 256,257, 267, 328, 715 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Поновити строк звернення до суду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на частку
квартири, за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а для осіб, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Южного міського суду

Одеської області
З.І.Асанова