У х в а л а

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка
В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» в особі
Хмельницької філії, Другого міського
відділу державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області, треті особи: публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Хмельницької
обласної дирекції, ОСОБА_5, про визнання
прилюдних торгів такими, що не
відбулися, визнання недійсним
протоколу про проведення прилюдних
торгів та акта про придбання предмету
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 27 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» в особі
Хмельницької філії (далі - ПП «СП
«Юстиція»), Другого міського відділу
державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області (далі - МВДВС Хмельницького МУЮ)
про визнання прилюдних торгів такими,
що не відбулися, та визнання недійсним
протоколу з прилюдних торгів,
посилаючись на те, що прилюдні торги з
реалізації належного їй приміщення
магазину, розташованого АДРЕСА_1, були
проведені з чисельними порушеннями
вимог закону, що суттєво вплинуло на їх
результати та призвело до порушення її
прав.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 також
просила визнати недійсним акт про
придбання предмета іпотеки від 20
червня 2013 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 19 листопада
2013 року, у задоволенні позову

ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 19
листопада 2013 року скасувати й ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що прилюдні торги з
реалізації належного позивачеві майна
було проведено з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Так, порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
майна, визначений «Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна»,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999
року, є обов'язковим у разі проведення
торгів (п. 4.7) (далі - Тимчасове
положення).

Тимчасовим положенням передбачено
певні правила проведення прилюдних
торгів, а саме: по-перше, правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які
стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Відповідно до п. 3.2. Тимчасового
положення спеціалізована організація
проводить прилюдні торги за заявкою
державного виконавця, в якій
зазначається початкова вартість майна,
що виставляється на торги за
експертною оцінкою.

Пунктом 4.2 Тимчасового положення
встановлено, що лот виставляється на
торги за наявності не менше двох
покупців.

За правилами п. 7.1 Тимчасового
положення прилюдні торги вважаються
такими, що не відбулися, у разі
відсутності покупців або наявності
тільки одного покупця, чи якщо жоден із
покупців не запропонував ціну, вищу за
стартову ціну лота;

Судом установлено, що 3 червня 203 року
було проведено прилюдні торги з
реалізації належного ОСОБА_3
нерухомого майна, а саме: приміщення
магазину, що розташований АДРЕСА_1.

Пунктом 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Аналогічне положення містить у п. 1.4
Тимчасового положення.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

З урахуванням зазначених вимог закону
суди не перевірили доводи ОСОБА_3 про
відсутність правових підстав, таких як
судове рішення чи виконавчий напис
нотаріуса, для звернення стягнення на
приміщення магазину, яке передано в
іпотеку банку за іншим кредитним
договором з накладенням заборон
відчуження, й не з'ясували, за яких
підстав звернуто стягнення на вказане
нерухоме майно та за якою процедурою
має здійснюватися його продаж.

Судами не перевірено доводів ОСОБА_3,
викладених у позовній заяві, про те, що
відповідно до виконавчого листа №
2/2218/30/11 від 12 липня

2012 року, виданого Хмельницьким
міськрайонним судом Хмельницької
області, з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 в
солідарному порядку слід стягнути 410 684
грн 22 коп. на користь АТ «Райффайзен
банк Аваль» (а.с.17). Вказана сума є
заборгованістю за кредитними
договорами № 014/02-07/1-2-43 від 8 лютого 2008
року та № 14/02-07/1-2-44 від 8 лютого

2008 року, укладеними між ОСОБА_6 та
банком. За зазначеними договорами
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є поручителями
відповідно до договорів поруки, а
договору іпотеки на забезпечення
виконання умов вказаних договорів
ОСОБА_3 з АТ «Райффайзен банк Аваль» не
укладала.

Договір іпотеки між АТ «Райффайзен
банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено на
забезпечення виконання вимог за
кредитним договором

№ 014/02-07/4-9465 від 30 травня 2007 року,
укладеним між банком та

ОСОБА_3 (а.с. 11). Про існування рішення
суду чи виконавчого напису нотаріуса
щодо стягнення заборгованості за
вказаним кредитним договором, чи то про
звернення такого стягнення на предмет
іпотеки позивачеві не відомо.

При цьому суди обґрунтовували свої
висновки наявністю зведеного
виконавчого провадження, хоча таке
виконавче провадження не витребували
та в судовому засіданні не дослідили,
копія такого зведеного виконавчого
провадження в матеріалах справи
відсутня. Позивач існування зведеного
виконавчого провадження заперечувала.

Крім того, слід зазначити, що вартість
реалізованого нерухомого майна в
розмірі 254 473 грн було встановлено на
підставі звіту з належної оцінки від 13
грудня 2012 року.

За змістом чч. 1, 2 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст.
57 цього Закону, здійснюється шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах.
Рухоме майно, вартість якого не
перевищує сто п'ятдесят
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, товари побутового вжитку, а
також інше рухоме майно (у разі якщо
стягувач не заперечує проти цього)
реалізуються на комісійних умовах.
Нерухоме майно, транспортні засоби,
повітряні, морські та річкові судна
реалізуються виключно на прилюдних
торгах (аукціонах).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження» майно
передається на реалізацію за ціною та в
порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

За правилами чч. 1, 5 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження»
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Звіт про оцінку майна у виконавчому
провадженні вважається чинним
протягом шести місяців з дня його
підписання суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання.
Після закінчення цього строку оцінка
майна проводиться повторно.

З правового аналізу зазначеної норми
слідує, що звіт про оцінку майна є
чинним якщо від дня його підписання до
дня проведення прилюдних торгів
пройшло не більше шести місяців.

Проте, суди попередніх інстанцій на
порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернули, доводів позивача
щодо втрати чинності звіту про оцінку
майна належним чином не перевірили й,
відповідно, не з'ясували, чи було
дотримано при проведенні прилюдних
торгів вимоги п. 3.2 Тимчасового
положення та ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження».

Також поза увагою судів обох інстанцій
залишився той факт, що на прилюдних
торгах з реалізації належного
позивачеві майна був присутній лише
один покупець, який придбав спірне
майно за стартовою ціною, чому суди не
дали правої оцінки з урахуванням вимог
пп. 4.2, 71 Тимчасового положення.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами як першої, так і
апеляційної інстанцій фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхневого
вирішення спору.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатися
законними й обґрунтованими та в силу
вимог ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 19
листопада 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» в особі
Хмельницької філії, Другого міського
відділу державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області, треті особи: публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Хмельницької
обласної дирекції, ОСОБА_5, про визнання
прилюдних торгів такими, що не
відбулися, визнання недійсним
протоколу про проведення прилюдних
торгів та акта про придбання предмету
іпотеки передати на новий розгляд до
суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук