Cправа №362/2186/13-ц
Провадження № 2/362/98/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Орди О.О.,

при секретарі Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в примішенні суду в м.
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що з 04
вересня 1999 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. 26.02.2008
року вони спільно придбали квартиру
АДРЕСА_1. Від шлюбу у них народилась
донька - ОСОБА_3, 2002 року народження.
Вказана квартира була оформлена лише
на відповідача. На даний час, оскільки
відповідач в добровільному порядку не
бажає ділити майно, вона хоче поділити
спільне сумісне майно подружжя, що
складається з вказаної квартири, та
просить суд визнати за нею право
власності на 2/3 частини спірної
квартири, в зв'язку з тим, що відповідач
самоусунувся від обов'язків по
вихованню та матеріальному
забезпеченню дитини, аліментів не
платить, а донька повністю перебуває на
її утриманні.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_4 підтримав заявлені
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в
судовому засіданні не визнав позовні
вимоги та заперечував проти їх
задоволення. Зазначивши, що квартира
АДРЕСА_1 не є сумісною власністю
подружжя, оскільки, спірна квартира
була набута відповідачем на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
26.02.2008 року за кошти, які були розміщені
на депозитному рахунку після продажу
земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2
на праві приватної власності.

Свідок ОСОБА_6, який є другом
відповідача, в судовому засіданні
повідомив, що йому відомо, що
відповідач продав земельну ділянку і
купив квартиру у Василькові, про
купівлю спірної квартири дізнався зі
слів ОСОБА_2 Обставин щодо купівлі
квартири він не знає, проте йому відомо
зі слів батька відповідача, що кошти на
придбання квартири давав батько
відповідача. Щодо стосунків між
сторонами йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7, який є другом позивача, в
судовому засіданні пояснив, що йому
відомо що відповідач продав земельну
ділянку та купив спірну квартиру,
участі в купівлі спірної квартири не
приймав, знає про купівлю квартири зі
слів відповідача. Бачив позивача
декілька разів, в тому числі на день
народженні ОСОБА_2, проте на час
придбання спірної квартири вони разом
не проживали.

Свідок ОСОБА_8, який є другом
відповідача, в судовому засіданні
повідомив, що знає про продаж земельної
ділянки та купівлю спірної квартири.
Гроші за продаж земельної ділянки
батько відповідача положив в банк. Щодо
відносин між сторонами на час купівлі
спірної квартири не пам'ятає.

Вислухавши пояснення сторін у справі,
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що сторони з 04
вересня 1999 року перебували в
зареєстрованому шлюбі (а.с. 11).

Під час шлюбу у подружжя народилася
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 29.07.2013 року шлюб між ними розірвано.

Спірна квартира була придбана
відповідачем, коли він перебував у
шлюбі з позивачкою, при цьому вона
надавала на вчинення цього правочину
свій дозвіл, що підтверджується
Договору купівлі- продажу від 26.02.2008
року (а.с.5-6).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно ст. 69 СК України, дружина та
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Сторони не дійшли згоди щодо поділу
спільного майна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п. 23, 24 своєї постанови від
21.12.2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Згідно діючого законодавства, при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засад рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один Із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів,
що відповідач ОСОБА_2 не дбав про
матеріальне забезпечення сім»ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. Як встановлено в судовому
засіданні, питання про стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дочки ОСОБА_3, 2002 року народження, не
порушувалося. На момент прийняття
рішення про поділ спільного майна
подружжя у відповідача були відсутні
присуджені аліментні зобов'язання
перед позивачем, розмір яких би міг
бути визнаний недостатнім для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини а тому з
урахуванням положень ч. 3 ст. 70 СК
України у суду відсутні підстави для
збільшення частки позивача ОСОБА_1 при
поділі спірної квартири.

Що стосується твердження представника
позивача - ОСОБА_5 щодо того, що квартира
є особистою приватною власністю
дружини то судом встановлено наступне.

17.05.2007 року ОСОБА_2 була продана
земельна ділянка, площею 0,10 га, АДРЕСА_2,
яка належала йому на підставі рішення
Глевахівської селищної ради
Васильківського району Київської
області № 703-32-IV від 23.02.2006 року, що
підтверджується Договором
купівлі-продажу (а.с. 76). Продаж
земельної ділянки було здійснено за
230507, 00 грн.

Відповідно до договору № 3510
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті з виплатою процентів
по закінченні терміну дії договору
«Правекс Стандарт» ОСОБА_11 відкрито
депозитний рахунок НОМЕР_1 на період 3
місяці з 17 травня 2007 року по 17 серпня 2007
року в іноземній валюті в сумі 45000
доларів США 00 центів. Згідно заяви на
видачу готівки № 6 від 17 серпня 2007 року
ОСОБА_11 повернуто депозитний внесок у
розмірі 45000 доларів США 00 центів (а.с.
77-78).

Згідно виписки банку за особовим
рахунком НОМЕР_2 за 26.02.2008 року, дата
закриття рахунку 27.02.2008 року,
депозитний внесок у розмірі 20000, 00 USD
(101000 грн.) повернуто згідно угоди № 3668
(а.с. 79).

Доводи представника відповідача про
те, що спірна нерухомість є його
особистою власністю, так як придбана за
особисті кошти, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи
та не були підтверджені належними
доказами. Той факт, що відповідач
проплачував вартість квартири за
рахунок коштів, знятих з депозитного
рахунку, не доводить, що купівля
здійснювалась за його особисті кошти,
не пов'язані з сімейним бюджетом, так як
не надано доказів, того, що саме ці
кошті отримані відповідачем за продаж
належної йому на праві приватної
власності земельної ділянки, із
виписку банку за особовим рахунком
НОМЕР_3 не вбачається, що саме цей
депозитний рахунок відкрито на ім'я
ОСОБА_2.Також відсутні відомості щодо
дати відкриття вищезазначеного
депозитного рахунку, та суду не надано
договору № 3668, на якій посилається
представник відповідача.

Крім того, суд відноситься критично до
пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про те, що кошти, які
відповідачем ОСОБА_2. сплачено за
покупку спірної квартири, є коштами
отриманими від продажу вищезазначеної
земельної ділянки, оскільки відомості
щодо походження коштів на придбання
спірної квартири знають зі слів
відповідача та його батька. Спірна
квартира була придбана відповідачем,
коли він перебував у шлюбі з
позивачкою, при цьому вона надавала на
вчинення цього правочину свій дозвіл.
Все це свідчить про тс, що в силу ст. 368
ЦК України та ст. 60 СК України квартира
АДРЕСА_1, являється спільним майном
подружжя.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд вважає, що
в порядку поділу майна подружжя,
позивач та відповідач мають право
кожен на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 504 грн.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69, 70
Сімейного кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України в п.п.
23, 24 від 21.12.2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»,ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 205, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 504 (п'ятсот
чотири) грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2014
року.

Суддя