Справа № 459/5974/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/2412/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відокремленого
підрозділу «Шахта «Степова»
державного підприємства
«Львіввугілля» на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 24 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання і трудового
каліцтва ,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 24 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного Підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 13 000
(тринадцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання і
трудового каліцтва.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ВП «Шахта
Степова» ДП «Львіввугілля».

В апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення районного суду є незаконним
та необґрунтованим, винесене з
порушенням норм матеріального права.
Судом не врахована відсутність вини ДП
«Львіввугілля» у спричинені позивачу
моральної шкоди, яку той зазнав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, а відтак і вимоги ст.237-1
КзПП України, яка передбачає, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань.

Також судом не виконано вимоги п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Крім цього вказує, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що на час
встановлення втрати професійної
працездатності діяв Наказ
Міністерства охорони здоров'я від
22.11.1995 р. № 212 «Про затвердження Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
відповідно до якого підставою для
відшкодування моральної шкоди може
бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу,
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерплий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 24
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову ОСОБА_2 в
позові.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2 на підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Дослідивши докази суд встановив
наступне. З трудової книжки на ім'я
ОСОБА_2 від 26.02.1976 року, акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 10.02.2006 року,
убачається, що стаж роботи позивача в
підземних умовах шахти вугільного
басейну становить 26 років 05 місяців 6
днів.

Як вбачається з акту № 40 від 03.08.0989 року,
з ОСОБА_2 02.08.1989 року під час виконання
трудових обов'язків стався нещасний
випадок на виробництві, внаслідок чого
йому було травмовано ліве око (хімічний
опік).

Згідно акту від 04.04.2007 року
(спеціального) розслідування нещасного
випадку (аварії) що стався 09.04.2005 року,
під час виконання трудових обов'язків
ОСОБА_2 було травмовано лобну частину
голови.

Відповідно до довідки МСЕК серії ДВА -1
№ 255753 від 10.03.2006 року ОСОБА_2 вперше та
безтерміново було встановлено III групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
пере бував настаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з хвороби.

Доводи апеляційної скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнобов"язком державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов"язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України "По
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності .

Відповідно до 2 ст. 4 ЗУ "Про охорону
праці", державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров"я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань.

Ч. 3 ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні", діючої на час
встановлення позивачу групи
інвалідності та втрати професійної
працездатності, на яку посилається
відповідач, дійсно було передбачено, що
потерпілий вправі звернутися до фонду
з заявою про відшкодування моральної
шкоди з викладом характеру шкоди та
поданням відповідного висновку
медичних органів, але у випадку, якщо
така не спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням заперечення позову
відповідачем його доводи в цій частині
є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, місцевий суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту встановлення позивачу МСЕК
втрати професійної працездатності в
останнього виникло право відповідно до
чинних на цей момент положень закону на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок ДП «Львіввугілля».

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди. Відсутність
у матеріалах справи висновку МСЕК з
цього питання не спростовує правильних
висновків суду.

Рішенням Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року
регламентовано, що громадяни, яким
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди.

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із відповідними змінами), розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд навів у рішенні відповідні
мотиви: час роботи позивача у шкідливих
умовах праці, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
час лікування та інші докази, надані
позивачем на підтвердження
перенесених ним страждань, а відтак,
визначив розмір моральної шкоди
частково, виходячи з принципів
виваженості, розумності та
справедливості і колегія суддів
погоджується з даним висновком.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на підприємстві
ДП "Львіввугілля" на протязі 22 років,
він втратив 45 % професійної
працездатності, є інвалідом третьої
групи, що призвело до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду у визначеній
судом сумі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відокремленого
підрозділу «Шахта «Степова»
державного підприємства
«Львіввугілля» - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 24 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.