Справа № 1322/2066/2012
Провадження № 2/455/7/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2014 року
м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд
Львівської області

у складі: головуючої -
судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі -
Бобельській Н.М.,

з участю представника
позивача-відповідача - Кривяка Д.Р.,

представника
відповідача Хирівської міської ради -
Голубця І.Я.,

представника
відповідача-позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

представника третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору, на стороні
відповідача - відділу Держземагенства
у Старосамбірському районі - Лесика
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Старосамбірського районного суду
Львівської області цивільну справу

за позовом Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» до Хирівської
міської ради Старосамбірського району
Львівської області та до ОСОБА_4 про
визнання частково нечинним рішення
Хирівської міської ради № 189 від 16.11.2011
року, визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, стягнення з відповідачів
судових витрат,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Державного територіально-галузевого
об»єднання «Львівська залізниця», до
Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - командитне
товариство Науково впроваджувальна
фірма «Нові технології» (надалі - КТ НВ
«Нові технології») та відділ
Держземагенства у Старосамбірському
районі, про визнання частково
недійсним рішення Хирівської міської
ради Старосамбірського району
Львівської області № 685 від 08.10.2009 року
та частково недійсним державного акта
на право постійного користування
земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця»
(надалі - Залізниця) звернулося до суду
з позовною заявою до Хирівської
міської ради Старосамбірського району
Львівської області та до ОСОБА_4, в якій
зазначає, що 09.10.2012 року на їхню адресу
надійшла заява ОСОБА_4 від 04.10.2012 року
про усунення перешкод для отримання
державного акта на землю із вимогою
внести зміни в Державний акт на право
користування земельною ділянкою, що
виданий залізниці. До заяви було
долучено договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
площею 0,0933, за кадастровим номером
:01:005:0033, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між відповідачами
від 21.11.2011 року у VI демократичного
скликання Хирівської міської ради від
16.11.2011 року за№189.

Рішення VIII сесії VI демократичного
скликання Хирівської міської ради від
16.11.2011 року за №189 вважає незаконним, а
разом із укладеним на його підставі
договором купівлі-продажу такими, що
порушують їхнє право на постійне
користування частиною земельної
ділянки, площею 0,0243 га, в
адміністративних межах Хирівської
міської ради Старосамбірського району
Львівської області.

Просить визнати частково нечинним
рішення VIII сесії VI демократичного
скликання Хирівської міської ради від
16.11.2011 року за №189 в частині накладання
земельної ділянки, проданої Хирівською
міською радою Старосамбірського
району Львівської області ОСОБА_4, на
земельну ділянку Залізниці, площею 0,0243
га, визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
в частині накладання земельної
ділянки, проданої Хирівською міською
радою Старосамбірського району
Львівської області ОСОБА_4, на земельну
ділянку Залізниці, площею 0,0243 га,
стягнути з відповідачів судові
витрати, пов»язані з розглядом справи.

ОСОБА_4, до початку розгляду справи по
суті, 06.02.2013 року надіслав до суду
зустрічний позов до позивача та до
Хирівської міської ради про визнання
частково недійсним рішення Хирівської
міської ради Старосамбірського району
Львівської області № 685 від 08.10.2009 року
та частково недійсним державного акта
на право постійного користування
земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 03.04.2013 року вимоги за
зустрічним позовом були об»єднані в
одне провадження з первісним позовом.

У зустрічній позовній заяві
відповідач-позивач ОСОБА_4 посилається
на те, що 21.11.2011 року він купив у
Хирівській міській раді земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення площею 0,0933 га за
кадастровим номером :01:005:0033, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
рішення Хирівської міської ради № 189
від 16.11.2011 року.

Укладанню Договору купівлі-продажу
передувало наступне, що згідно рішень
Хирівської міської ради, а саме: за № 130
від 28.12.2006 року йому було надано дозвіл
на виготовлення технічної
документації на земельну ділянку
несільськогосподарського призначення,
на якій знаходиться приватизований
об»єкт (гаражі та гаражно-складські
приміщення) за вищевказаною адресою
для продажу її у власність; за № 195 від
27.04.2007 року затверджено перелік
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення,
що знаходяться під приватизованими
об»єктами і об»єктами незавершеного
будівництва, які підлягають продажу у
2007-2008 роках ( в тому числі другим
пунктом зазначена земельна ділянка
площею 0,0983 га на АДРЕСА_1, яка
призначена йому для продажу у
власність); № 33 від 21.01.2011 року
затверджено перелік земельних ділянок
несільськогосподарського призначення,
що знаходяться під приватизованими
об»єктами і об»єктами незавершеного
будівництва та підлягають продажу у
2011-2012 роках; за № 34 від 21.01.2011 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0933 га по АДРЕСА_1 для продажу йому у
власність для обслуговування
викуплених нежитлових приміщень та
проведення експертно-грошової оцінки
даної земельної ділянки.

При підготовці документів для видачі
йому Державного акта на право
власності на земельну ділянку
Старосамбірський відділ Львівської
регіональної філії Центру ДЗК виявив,
що на частину його земельної ділянки
площею 0,0243 га, на якій розташована
нежитлова будівля, зареєстровано право
постійного користування за ДТГО
«Львівська залізниця», у зв»язку з чим
він не може отримати Державного акта на
куплену ним земельну ділянку.

Просить визнати частково недійсним
рішення Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області № 685 від 08.10.2009 року в частині
передачі в постійне користування ДТГО
«Львівська залізниця» земельної
ділянки площею 7,4879 га в частині
накладання на його земельну ділянку
площею 0,0243 га по АДРЕСА_1, а також
визнати частково недійсним державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ № 183488 в
частині площі до земельної ділянки,
накладеної на його земельну ділянку
площею 0,0243 га на АДРЕСА_1.

Також ухвалами суду від 03.04.2013 року та
від 31.10.2013 року по даній справі залучено
в якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів, - Командитне
товариство Науково впроваджувальна
фірма «Нові технології», яке
знаходиться в м. Херсон, та відділ
Держземагенства у Старосамбірському
районі Львівської області.

Представник позивача позовні вимоги
позивача-відповідача підтримав, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 не
визнав та дав суду пояснення,
аналогічні, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позовні вимоги
Державного територіально-галузевого
об»єднання «Львівська залізниця» не
визнала, а позовні вимоги ОСОБА_4
підтримала та дала пояснення,
аналогічні викладеним у зустрічній
позовній заяві (а.с.90-96).

Представник відповідача - Хирівської
міської ради - Голубець І.Я. позовні
вимоги Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» також не визнав,
а позовні вимоги ОСОБА_4 визнав
повністю. Вважає, що міська рада при
прийнятті рішень діяла в межах
повноважень, не порушуючи права
Залізниці.

Представник третьої особи - відділу
Держземагенства у Старосамбірському
районі Львівської області, - Лесик М.С.,
на початку розгляду справи по суті
проти позовних вимог Залізниці та
ОСОБА_4 заперечував частково, а в
подальшому проти позовних вимог
Залізниці заперечив повністю та просив
у її позові відмовити, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4 визнав та просив
їх задовольнити, посилаючись на те, що
Хирівська міська рада діяла в межах
своїх повноважень та жодних прав
Залізниці на постійне користування
частиною земельної ділянки, площею 0,0243
га, в адміністративних межах
Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області не порушувала.

Представник третьої особи -
Командитного товариства Науково-
впроваджувальної фірми «Нові
технології», яке знаходиться в м.
Херсон, - Мацула Є.Б. в судове засідання
не з"явився, хоч про день та місце
слухання справи був належно
повідомлений, а також, будучи допитаним
Суворовським районним судом м. Херсона
шляхом окремого доручення, не дав
жодного пояснення по суті позовних
вимог, посилаючись на те, що він не
знайомий з матеріалами справи,
познайомитись з ними бажає, а тому буде
безпосередньо особисто брати участь у
розгляді справи і давати пояснення у
Старосамбірському районному суді.
Однак, до суду жодного разу не з»явився,
заяву про розгляд справи у його
відсутності не подав, заперечення на
позовні вимоги до суду не надіслав.

Заслухавши пояснення сторін та
представника третьої особи - відділу
Держземагенства у Старосамбірському
районі Львівської області, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням VIII сесії VI демократичного
скликання Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 16.11.2011 року за №189 « Про
затвердження ціни продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення та продаж її у власність д.
ОСОБА_4 для обслуговування нежитлових
будівель» було вирішено продати у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
площею - 933 м2, яка розташована в АДРЕСА_1,
для обслуговування нежитлових
будівель (гаражно-складські
приміщення) та гаражів, власником яких
є ОСОБА_4, згідно договорів
купівлі-продажу від 21.03.2006 року,
зареєстрованих 15.05.2006 року у
Самбірському бюро технічної
інвентаризації та в Єдиному
державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно, актів
прийомки-передачі (т.1, а.с.106-111).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4
21 листопада 2011 року купив у
Хирівській міській раді земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення, площею 0,0933 га, за
кадастровим номером :01:005:0033, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
договір купівлі-продажу посвідчено
приватним нотаріусом
Старосамбірського нотаріального
округу ОСОБА_9 та зареєстровано в
реєстрі за № 1590 (т.1, а.с. 97-99).

Згідно довідки за підписом міського
голови (т.2, а.с.9) дана земельна ділянка
на момент її продажі ОСОБА_4 перебувала
у комунальній власності
територіальної громади м. Хирова і до
продажу вищевказаних об»єктів
нерухомості використовувалась для
обслуговування цих об»єктів
(гаражів,складів), які належали ВМУЖКГ
м. Хирова, та були збудовані даним
підприємством у 50-тих роках минулого
століття.

Судом двічі було оголошено перерву та
надавалася можливість представити
Хирівській міській раді документи, які
б свідчили, про вилучення від
Залізниці, як постійного користувача,
чи виділення або надання спірної
земельної ділянки під будівництво
гаражно-складського приміщення, в
якому році це було, хто був
забудовником, чи був наданий дозвіл на
таке будівництво на цій землі, чи було
прийнято в експлуатацію такий об»єкт.
Проте таких доказів суду не було
надано, натомість, було подано лише
рішення про визнання права власності
на дані об»єкти, датовані 1974 та 1998
роками (т.1,а.с.208,211 та т.2, а.с.4-8), а тому
суд критично ставиться до вищевказаної
довідки в частині вказаного
забудовника - ВМУЖКГ м. Хирова, та
зазначеного року побудови
гаражно-складських приміщень - « у 50-тих
роках минулого століття».

Рішенням 1У сесії У демократичного
скликання Хирівської міської ради від
28.12.2006 року за № 130 було надано дозвіл
ОСОБА_4 на виготовлення документації на
земельну ділянку в тому числі і спірну
земельну ділянку, на якій знаходяться
гаражі і гаражно-складські приміщення
по вищевказаній адресі, для продажу її
йому у власність, а також зобов»язано
його заключити з міською радою договір
« Про плату за використання земельної
ділянки», який буде діяти до моменту
виготовлення правовстановлюючих
документів на право власності даною
земельною ділянкою, попередньо
стягнувши з нього і плату за фактичне
використання цієї землі з моменту
купівлі-продажу об»єктів нерухомості,
починаючи з 15.05.2006 року (т.1,а.с.101). Такий
договір було укладено 24.01.2007 року та
додатковий договір до нього (т.1,а.с.112-11),
згідно якого ОСОБА_4 вносив орендну
плату за користування цією землею, про
що свідчать долучені до справи
квитанції (т.1, а.с.212-243).

За змістом ст.373 ЦК України право
власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

Гарантоване у статті 14 Конституцї
України право власності на землю може
набуватися і реалізовуватися
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Однак, в судовому засіданні
документально підтверджено, що частина
земельної ділянки в розмірі 0,0243 га, яка
продана Хирівською міською радою
ОСОБА_4, відноситься до земель
залізничного транспорту.

Суспільні відносини, що виникають у
процесі функціонування залізничного
транспорту, регулюються Законами
України «Про транспорт», «;Про
залізничний транспорт».

Статтями 68 Земельного кодексу України,
ст. 11 Закону України «Про транспорт» та
ст.6 Закону України «Про залізничний
транспорт» до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення під залізничним полотном та
його облаштуваннями, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту. Такі землі призначені для
виконання покладених на підприємства і
організації залізничного транспорту
завдань щодо експлуатації, ремонту,
вдосконалення і розвитку об'єктів
залізничного транспорту.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.67 ЗК України
до земель транспорту належать землі,
надані підприємствам, установам та
організаціям залізничного,
автомобільного транспорту і
дорожнього господарства, морського,
річкового, авіаційного,
трубопровідного транспорту та
міського електротранспорту для
виконання покладених на них завдань
щодо експлуатації, ремонту і розвитку
об'єктів транспорту. Землі транспорту
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

З статуту (а.с.30-31) відомо, що
позивач-відповідач, тобто, Державне
територіально-галузеве об»єднання
«Львівська залізниця» створене згідно
із статтями 1,4 Закону України «Про
залізничний транспорт» , засноване на
державній власності і входить до сфери
управління Міністерства транспорту та
зв»язку України та підпорядковане
Державній адміністрації залізничного
транспорту України.

Згідно норм ч.1 та ч.2 ст. 92 ЗК України
право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності без встановлення строку,
таке право набувають в тому числі і
підприємства, установи та організації,
що належать до державної та
комунальної власності.

Залізниця використовує дану спірну
земельну ділянку спочатку відповідно
до Плану межі смуги відведення лінії «
Самбір - Хирів - Н.Устріки» Львівської
залізниці на км 95-122 в
адміністративних межах Хирівського
району на той час Дрогобицької
області, розроблений Південно-Західною
комплексною експедицією
«Транспроекткар»єр» у 1951 році (а.с.26-28),
в подальшому, згідно Плану смуги
відведення лінії Стрий - Самбір - Хирів
- Держкордон Львівської залізниці від
км 83-970 до км 115+780 Старосамбірський
район Львівської області, проект № 399-Л,
складений за результатами зйомки
земель смуги відведення вказаної лінії
Київзалізтранспроектом
Головзалізтранспроекта у 1980 році по
матеріалах польового знімання 1979 року
(а.с.20-25) .

Чинним на той час ЗК УРСР (ред. від 8
липня 1970 року, п. 5 постанови Верховної
Ради України № 562 від 18 грудня 1990 року
«Про порядок введення в дію Земельного
кодексу Української РСР») вимоги щодо
виготовлення та отримання державного
акта не передбачалися, а землі
транспорту вважалися землями
спеціального призначення, які
використовувалися на підставі
особливих положень про ці землі
відповідно до пунктів 54, 55 Загальних
основ землекористування та
землеустрою, затверджених постановою
ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року).

Пунктом 5 постанови Верховної Ради
України № 562 від 18.12.1990 «Про порядок
введення в дію Земельного кодексу
України» передбачено, що громадяни,
підприємства, установи, організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення в дію
кодексу, зберігають свої права на
користування до оформлення ними у
встановленому порядку права власності
на землю чи землекористування. Пунктом
6 Постанови Верховної Ради Української
PCP «Про земельну реформу» (із змінами та
доповненнями) було передбачено, що
землекористувачі повинні до 01.01.2008
оформити право власності або право
користування землею. Рішенням
Конституційного Суду України від 22.09.2005
у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України щодо зобов'язання
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право власності або право
користування, визнані
неконституційними.

Таким чином, оформлення права
постійного користування відповідно до
норм Земельного кодексу України, на
землі, які фактично перебувають у
користуванні Залізниці, не були
обмеженими у часі.

Очевидно й тому, рішенням Хирівської
міської ради ХХ сесії У-го
демократичного скликання від 08.10.2009
року за № 685 «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
із складанням державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» та
видачу державного акта на право
постійного користування земельними
ділянками» було затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) для складання
державних актів на право постійного
користування земельними ділянками
площею - 30,5582 га в межах м. Хирів
Залізниці для забезпечення
функціонування залізничного
транспорту на дільниці «Держкордон -
Хирів» в межах території м. Хирів,
розроблену КТ НВФ «Нові технології» та
вирішено видати Залізниці державні
акти на право постійного користування
цими земельними ділянками (т.1, а.с.29,33-37).

На підставі даного рішення Залізниці
було видано державні акти на право
постійного користування серії ЯЯ
№№183488, 183489 та 183490, що зареєстровані
26.03.2012 в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за №№00005, 00006 та
00007 відповідно, якими
посвідчується право постійного
користування земельними ділянками, що
розташовані в адміністративних межах
м. Хирів Старосамбірського району
Львівської області, зокрема спірною
(т.1,а.с.17-19).

З висновку, який зазначений в
Протоколі проведення перевірки
документації із землеустрою та
обмінного файла від 09.04.2012 №ПП -
2012, складеного Управлінням
Держкомзему у Старосамбірськоу районі,
як територіальним органом Держкомзему
згідно п.1 Положення про управління
(відділ) Держкомзему в районі,
затвердженого наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 17.06.2008 №123, вбачається, що ділянка
ОСОБА_4, із визначеним кадастровим
номером :01:005:0033, накладається на
земельну ділянку Залізниці в частині
0,0243 га (а.с.209), даний розмір накладки
землі в судовому засіданні ніхто із
сторін не оспорював. Факт перетинання
цих земельних ділянок підтверджується
і іншими доказами, поданими сторонами -
Плану земельної ділянки гр. ОСОБА_4
(т.1,а.с.210), іншими матеріалами із
ілюстрованим, відповідно до
вищевказаного Протоколу, зазначенням
місця перетину меж земельної ділянки,
проданої Хирівською міською радою у
власність гр. ОСОБА_4 із межею смуги
відведення Залізниці - викопіювання з
чергового кадастрового плану (т.1,а.с.193),
Плану межі смуги відведення лінії «
Самбір - Хирів - Н.Устріки» Львівської
залізниці (т.1а.с.200-202), Плану смуги
відведення лінії Стрий - Самбір - Хирів
- Держкордон Львівської залізниці
(т.1,а.с.197-199) та Технічної документації
із землеустрою по інвентаризації
земельних ділянок в натурі(на
місцевості) для складання державних
актів на право постійного користування
земельними ділянками загальною площею
30,5582 га державному
територіально-галузевому об»єднанню
«Львівська залізниця» для
забезпечення функціонування
залізничного транспорту на дільниці
«Держкордон -
Нижанковичі-Добромиль-Хирів» в межах
території Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області /надалі - Технічна
документація/ (т.1,а.с.194-196).

1з Технічної документації (т.1,а.с.195)
вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4
знаходиться на відстані 26 м (точка 16)
від колії, при чому смуга відведення
залізниці на ділянці 101 км+300м з правої
сторони по ходу км складає 42 м (точка 17)
від осі колії, а згідно вищевказаних
Планів 1951 року та 1980 року смуга
відведення залізниці на ділянці 101
км+300м з правої сторони по ходу км
складає 46 метрів (т.1,а.с.198,201).

Отже, вказана вище спірна земельна
ділянка знаходиться у правомірному
постійному користуванні
позивача-відповідача вже понад 60 років.

Проте, що вказана вище спірна земельна
ділянка знаходиться у правомірному
постійному користуванні Залізниці
підтверджують і ОСОБА_4 та Хирівська
міська рада, про що вбачається із
Рішення Хирівської міської ради Х11
сесії У1-го демократичного скликання №
322 від 03.08.2012 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_4, яким міська рада пунктом 1
вирішила вилучити у ДТГО «Львівська
залізниця» частину земельної ділянки
площею - 0,0243 га, яка перебуває у
постійному користуванні вказаного
підприємства та на якій знаходяться
належні ОСОБА_4 на праві власності
нежитлові (гаражно-складські)
приміщення по АДРЕСА_1(т.1,а.с.38).

Дане рішення було оскаржене
позивачем-відповідачем до суду.
Постановою Галицького районного суду
м. Львова було визнано нечинним та
скасовано п. 1 вказаного рішення, з
посиланням на те, що приймаючи
оскаржуване рішення, Хирівська міська
рада не була наділена повноваженнями
щодо скасування власних рішень за тих
правовідносин, що виникли у зв»язку із
набуттям права Залізниці на постійне
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного
кодексу України вилучення земельних
ділянок провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, місцевих
державних адміністрацій, сільських,
селищних, міських рад відповідно до їх
повноважень.

У судовому засіданні встановлено, що
вилучення ділянки у встановленому
порядку у Залізниці не проводилося. Із
Залізницею, як суміжним користувачем,
не було погоджено меж земельної
ділянки, проданої ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу, всупереч вимогам ч.2
ст. 198 ЗК України, більше того,
Залізниця, як суміжний користувач, у
кадастровому плані, навіть, не
зазначена.

Відповідно до п. «б» ч. 4 ст. 84 Земельного
кодексу України до земель державної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать, зокрема,
землі під державними залізницями, а
також згідно п. «б» ч.4 ст. 83 ЗК України
до земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать землі під
залізницями.

Таким чином, з аналізу вказаних норм
законодавства вбачається, що Хирівська
міська рада, приймаючи оскаржуване
Залізницею рішення № 189 від 16.11.2011 року,
не була наділена повноваженнями щодо
розпорядження частиною земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), в частині накладання
площею 0,0243 га, як землями під
залізницями, що належать до земель
комунальної власності, та перебувають
у постійному користуванні Залізниці,
оскільки такі землі не можуть
передаватись у приватну власність, а
порядок та підстави їх вилучення
визначений ст.141 ЗК України, чим
порушила право Залізниці на постійне
користування даною земельною ділянкою.

Твердження представників
відповідача-позивача, Хирівської
міської ради, третьої особи про те, що
норми ч.І ст.377 ЦК України та ч.2 ст. 120 ЗК
України в редакції Закону N 1702-VI (
1702-17 ) від 05.11.2009 , є підставами переходу
права власності, права постійного
користування на земельну ділянку до
особи, що набула права власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, суд не бере до уваги, виходячи
з наступного.

Право власності на нежитлові будівлі
(гаражно-складські приміщення) та
гаражі у відповідача-позивача виникли
21.03.2006, коли діяла редакція ст.120 ЗК
України, відповідно до якої, при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
також редакція ст.377 ЦК України,
відповідно до якої до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договорам. Юридичний факт переходу
права власності на нежитлові будівлі
(гаражно-складські приміщення) та
гаражі є актом завершеної дії.

Частиною 3 статті 5 ЦК України
регламентовано, що якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Дія норм ч.І ст.377 ЦК України, ч.2 ст. 120 ЗК
України та п.»е» ч.1 ст. 141 ЗК України в
редакції Закону N 1702-VI ( 1702-17 ) від
05.11.2009 року) відповідно до пункту 1
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
спрощення порядку набуття прав на
землю» від 05.11.2009 №1702-VI, набрали
чинності з 01.01.2010, а тому у цих редакціях
не можуть застосовуватись до тих
правовідносин, які виникли 21.03.2006 у
момент укладання Договорів
купівлі-продажу нежитлових будівель
(гаражно-складські приміщення) та
гаражів, посвідчених 21.03.2006 року.

Згідно з п. «а» та п. «г» ч.3 ст. 152
Земельного кодексу України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
прав та визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу
України передбачає, що у разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
У даному випадку підставою для
звернення до суду є порушення права
користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, а відповідно до п.10 ч.
2 цієї ж статті способом захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. У даному випадку такими
є оскаржувані рішення Хирівської
міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені
докази в сукупності, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача - відповідача -
Залізниці: про визнання частково
нечинним рішення VIII сесії VI
демократичного скликання Хирівської
міської ради від 16.11.2011 року за №189 в
частині накладання земельної ділянки,
проданої Хирівською міською радою
Старосамбірського району Львівської
області ОСОБА_4, на земельну ділянку
Залізниці, площею 0,0243 га; про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
в частині накладання земельної
ділянки, проданої Хирівською міською
радою Старосамбірського району
Львівської області ОСОБА_4, на земельну
ділянку Залізниці, площею 0,0243 га, - тому
такі слід задовольнити, та
безпідставність позовних вимог
відповідача-позивача - ОСОБА_4: про
визнання частково недійсним рішення
Хирівської міської ради № 685 від 08.10.2009
року в частині передачі в постійне
користування ДТГО «Львівська
залізниця» земельної ділянки площею
7,4879 га в частині накладання на його
земельну ділянку площею 0,0243 га по
АДРЕСА_1 про визнання частково
недійсним державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою серії ЯЯ № 183488 в частині площі
до земельної ділянки, накладеної на
його земельну ділянку площею 0,0243 га на
АДРЕСА_1, як похідного від даного
рішенння, - слід відмовити.

Судом встановлено, що при подачі
позову, позивач-відповідач сплатив
судовий збір у сумі 107 гривень 30
копійок, що підтверджується платіжним
дорученням, наявним в матеріалах
справи(а.с.1).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

За таких обставин із відповідачів -
Хирівської міської ради та ОСОБА_4, -
слід стягнути порівно в користь
Залізниці документально підтверджені
судові витрати в сумі 107 гривень 30
копійок.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення цим рішення.

Жодна із сторін із заявою про
застосування позовної давності в
даному спорі до суду не зверталася.

На підставі викладеного, керуючись ч.2
ст.14, ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3
ст.5, ст. 15,ч.1 та п. 2 і п.10 ч.2 ст. 16, ч.3 ст. 267,
ч.2ст. 373 Цивільного кодексу України ,
ст. 11 Закону України «Про транспорт»,
ст. 6 Закону України «Про залізничний
транспорт», п.4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.7,9
Закону України «Про розмежування
земель державної та комунальної
власності», п.12 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України, ст.12, п.4 ч.1 та ч.2
ст.67, ст. 68, п. «б» ч. 4 ст. 84, п.»б» ч.4 ст. 83,
ст. 92, ч.1 ст. 116, ст. 125, ч.1 та ч.3 ст. 126,
частини 1,3 та п.»г» ч.5 ст. 128, ч. 2 ст. 149 , п.
«а» та п. «г» ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 155, ч.5 ст.158
Земельного кодексу України, п. 5
постанови Верховної Ради України № 562
від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію
Земельного кодексу України», п. 6
Постанови Верховної Ради Української
PCP «Про земельну реформу» , Рішенням
Конституційного Суду України від 22.09.2005
у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, ч.1, ч.6 та ч. 10 ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» ст.ст.10, 11, 60,
ч.1 і ч.3 ст.61, ст.88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» задовільнити, у
зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити.

Визнати частково нечинним рішення VIII
сесії VI демократичного скликання
Хирівської міської ради від 16.11.2011 року
за №189 в частині накладання земельної
ділянки, проданої Хирівською міською
радою Старосамбірського району
Львівської області ОСОБА_4, на земельну
ділянку Залізниці, площею 0,0243 га.

Визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
в частині накладання земельної
ділянки, проданої Хирівською міською
радою Старосамбірського району
Львівської області ОСОБА_4, на земельну
ділянку Залізниці, площею 0,0243 га.

Стягнути з Хирівської міської ради
Старосамбірського району Львівської
області та ОСОБА_4 на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» по 53
гривні 65 копійок з кожного на
відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Львівської області через
Старосамбірський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.Й.Ніточко

Повне рішення виготовлено 30 січня 2014
року.