Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді
- Шимківа С.С.,

суддів
- Бондаренко Н.В., Малько О.С.,

секретар судового засідання
- Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 17 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Банк
"Фінанси та кредит" в особі філії
"Північно-Західне регіональне
управління ПАТ "Банк "Фінанси та
кредит", третя особа на стороні
відповідача - ОСОБА_2 про визнання
неправомірними дії АТ "Банк "Фінанси та
кредит" щодо видачі кредиту ОСОБА_2 та
іпотечного договору, визнання
недійсним іпотечного договору
№01/682/08-МК від 29 серпня 2008 року та
стягнення моральної та матеріальної
шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 17 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано недійсним Іпотечний договір №
01/682/08-МК від 29 серпня 2008 року, укладений
між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та
ОСОБА_2 та посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстровий номер 3411.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 до АТ
"Банк "Фінанси та кредит" в особі філії
"Північно-Західне регіональне
управління" АТ "Банк "Фінанси та кредит"
відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю.

Стягнуто з АТ "Банк "Фінанси та кредит"
частково сплачений судовий збір в сумі
1147 грн..

Вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1, ПАТ "Банк "Фінанси та кредит"
оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що суд першої інстанції, визнаючи
недійсним іпотечний договір, в
резолютивній частині свого рішення не
зазначив правових наслідків, які тягне
за собою таке визнання, зокрема,
скасування

________________________________________________________________________

Справа № 569/1876/13-ц

Головуючий в суді І інстанції -
Ореховська К.Е.

Провадження № 22-ц-787/728/2014

Суддя-доповідач - Шимків С.С.

ряду заходів щодо заборони відчуження
предмета іпотеки.

Також вважає, що суд безпідставно не
визнав неправомірними дії банку щодо
видачі кредиту та як наслідок -
недійсним кредитного договору з
підстав, з яких визнав недійсним
договір іпотеки.

Кредитний договір виходить за межі
дрібного побутового та підлягає
визнанню недійсним, оскільки він був
укладений без згоди другого з подружжя.

Наголошує, що через неправомірні дії
банку, які виразилися в безпідставному
наданні кредиту та взятті в іпотеку
нерухомості, яка є спільною сумісною
власністю подружжя, завдана
матеріальна та моральна шкода, яка
підлягає відшкодуванню банком.

Покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання
неправомірними дій банку та стягнення
шкоди та прийняти в цій частині нове
рішення, яким визнати неправомірними
дії Філії "Північно-Західне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" та АТ "Банк "Фінанси
та Кредит" при укладенні кредитного
договору № 628/08-МК від 29 серпня 2008 року з
ОСОБА_2 та іпотечного договору №
01/682/08-МК від 29 серпня 2008 року з ОСОБА_2 та
як наслідок - визнати недійсним
зазначений кредитний договір.
Застосувати наслідки недійсності
іпотечного договору № 01/682/08-МК від 29
серпня 2008 року:

скасувати запис про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек договору
іпотеки №01/682/08-МК від 29 серпня 2008 року,
укладеного між АТ "Банк "Фінанси та
Кредит" та ОСОБА_2; скасувати
реєстраційний запис про реєстрацію у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна на нерухоме
майно - нежитлове приміщення
кафе-піцерії "Санта-Марія", розташоване
за адресою: м. Рівне, вул. Пересопницька,
буд. 76; зобов'язати приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу виключити з
Реєстру іпотек та заборон відчуження
запис про іпотеку та заборону
відчуження предмету іпотеки, а саме
нежитлового приміщення кафе-піцерії
"Санта- Марія", яке було передане у
іпотеку за іпотечним договором №
01/682/08-МК від 29 серпня 2008 року. Стягнути з
Філії "Північно-Західне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" та АТ "Банк "Фінанси
та Кредит" на її користь 7 500 000 грн. -
майнової шкоди, 20 000 грн. - моральної
шкоди, 3 000 грн. - витрат пов'язаних з
оплатою правової допомоги адвоката та
всі судові витрати по справі. В іншій
частині - рішення Рівненського
міського суду залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ "Банк
"Фінанси та кредит" зазначає, що шлюбні
відносини між позивачем та третьою
стороною є фактичними та такими що не
підпадають під статус зареєстрованих
згідно законодавства відносин.
Відмінність зареєстрованого шлюбу від
фактичного у сфері укладення договорів
полягає у тому, що договір, укладений
одним з учасників фактичних шлюбних
відносин в інтересах сім'ї, не створює
обов'язків для іншого учасника.

Право спільної сумісної власності для
юридичного закріплення повинно бути
визначено або за домовленістю між
подружжям за відповідним видом
договору або за рішенням суду.

Вважає, що сам факт спільного
проживання сторін у справі однією
сім'єю не може свідчити, що спірне
майно, яке є предметом іпотеки, було
придбане ними за спільні кошти та є
предметом спільної сумісної власності
подружжя.

За таких обставин, вважає висновок суду
про те, що предмет іпотеки належить
позивачу на праві спільної сумісної
власності, не доведеним та
необґрунтованим.

Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
в частині задоволених позовних вимог
та прийняти в цій частині нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційних скарг, заслухавши
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ
"Банк "Фінанси та кредит" задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Рівненського міського суду
від 25 листопада 2010 року, яке набрало
законної сили 07 грудня 2010 року,
встановлено факт спільного проживання
однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 липня
1993 року.

29 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" укладено кредитний
договір № 01/682/08-МК на суму 3 000 000,00 грн.
та в забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
укладено договір Іпотеки № 01/682/08-МК, за
яким у заставу передано приміщення
кафе-піцерії та земельну ділянку в м.
Рівне, по вул. Пересопницька, буд. 76.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, об'єкт
нерухомості, який переданий банку в
іпотеку належить на праві приватної
власності ОСОБА_2. Дата реєстрації
права власності 02 червня 2005 року.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору
отримані позичальником кошти за цим
договором, використовуються за
цільовим призначенням на споживчі
цілі.

Факт укладання зазначених договорів
сторонами не заперечується.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним договору іпотеки,
суд першої інстанції виходив з того, що
об'єкт нерухомості, який є предметом
даного договору, є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому передача
ОСОБА_2 його в іпотеку без згоди
позивача є неправомірним, у зв'язку з
чим договір іпотеки підлягає визнанню
недійсним.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

За змістом ст. ст. 572, 575, 578 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки. Майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників.

Висновок суду про те, що предметом
договору іпотеки є спільне сумісне
майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і позивачка мала
давати згоду на його передачу в іпотеку
є помилковим, оскільки не ґрунтується
на належних та допустимих доказах.

Так, керуючись ст. 61 ЦПК України, суд
виходив з того, що рішенням
Рівненського міського суду від 25
листопада 2010 року, встановлено факт
спільного проживання однією сім'єю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 липня 1993 року, і це
рішення має преюдиційне значення для
визнання майна, яке є предметом
іпотеки, спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Такий висновок суперечить положенням
ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до яких
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини,
оскільки АТ "Банк "Фінанси та Кредит" не
приймав участі у розгляді вказаної
справи.

У матеріалах справи відсутні докази,
які свідчили б, що приміщення
кафе-піцерії та земельна ділянка в м.
Рівне, по вул. Пересопницька, буд. 76,
належать позивачу на праві спільної
сумісної власності з ОСОБА_2.

Судом таке право також не визнавалося.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Проте, місцевий суд належної оцінки
обставинам щодо права власності
позивача на майно, яке є предметом
іпотеки, не надав та передчасно визнав
його спільною сумісною власністю.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги про визнання недійсним договору
іпотеки є недоведеними, а тому рішення
суду першої інстанції у цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову в
задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова увтанова (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Виходячи із змісту зазначеної норми,
предметом кредитного договору є
грошові кошти, а кредитодавцем
фінансова установа. Надання коштів у
позику є одним із видів фінансових
послуг.

Положення ст.ст. 65, 74 СК України
регулюють відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя і не
стосуються права одного із подружжя на
укладення цивільно-правових угод щодо
набуття майна, зокрема на отримання
кредиту, оскільки сам по собі кредитний
догвір є угодою про отримання у
власність грошових коштів і не створює
обов"язків для позивача, а лише для
ОСОБА_2, як сторони договору.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив
ОСОБА_1 у задоволенні решти позовних
позовних вимог. Доводи, поданої нею
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

На підставі ст.ст. 203, 215, 369, 575 ЦК України,
ст. 65 СК України, керуючись ст.ст. 209, 218,
303, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та
кредит" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
17 січня 2014 року в частині задоволення
позовних вимог про визнання недійсним
договору іпотеки № 01/682/08-МК від 29
серпня 2008 року, укладеного між ВАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстровий номер 3411
скасувати.

У задоволенні позову в цій частині
відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.