АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/321/2013
Головуючий в І інстанції
Венглєвська Н.Б. Категорія 20
Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючого:Колісниченка
А.Г.,суддів:Капітан І.А., Вадзінського
П.О.,при секретарі:Герасименко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Херсонського міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
Скадовської об'єднаної ДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на рішення Чаплинського
районного суду Херсонської області від
19.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про визнання права власності
на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року до суду із
зазначеним позовом звернулась ОСОБА_5,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.05.2012
року між нею та ОСОБА_6 було укладено
простий типовий договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами,
який розташований по АДРЕСА_1. Даний
договір було укладено в усній формі.
Розрахунок за житловий будинок був
проведений у повному обсязі та
відповідачка ОСОБА_6 у відповідності до
умов договору передала у власність
позивачці житловий будинок, а ОСОБА_5 у
свою чергу сплатила ОСОБА_6 грошові
кошти у розмірі, визначеному умовами
договору та прийняла у власність
вказаний будинок. Тим самим позивачка
вказує, що сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору та в даному
випадку відбулося повне його
виконання, отже договір є правомірним
та таким, що відповідає вимогам ст.ст.
203, 204, 207 ЦК України. Однак при зверненні
до уповноважених органів щодо
здійснення реєстрації права власності
та з метою отримання свідоцтва про
права власності на майно, позивачці
було відмовлено у здійсненні такої
реєстрації з підстав сумнівів
законності набуття нею права власності
на майно. На підставі чого, просила суд
визнати за нею право власності на
спірний будинок та земельну ділянку
розміром 0, 6 га., яка надана для
будівництва та обслуговування даного
будинку та належала ОСОБА_6 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії I- XC № 005023. В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_5
доповнила свої вимоги та просила суд
визнати правочин купівлі-продажу,
укладений між сторонами 31.05.2012 року
дійсним, та як наслідок визнати за нею
права власності на нерухоме майно
відчужене за вказаним договором.

Рішенням Чаплинського районного суду
Херсонської області від 19.02.2013 року
позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано
договір купівлі-продажу житлового
будинку № 3, загальною площею 59, 3 кв. м.,
житловою - 38, 6 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, укладений в простій
усній формі між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 31.05.2012
року - дійсним. За позивачкою визнано
право власності на житловий будинок № 3
А, загальною площею 59, 3 кв.м., житловою -
38, 6 кв.м., з надвірними будівлями та
спорудами, а саме: літ. А - житловий
будинок, літ. А1 - господарську
прибудову, літ Б - сарай, літ. В - сарай,
літ. Г - туалет, літ. Д - сарай, літ. Д -
підвал, літ. Є- навіс, літ. Ж - сарай, літ.
З літню кухню, № 1-5- огорожу та споруди,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Також
визнано право власності на земельну
ділянку розміром 0, 6 га, яка надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 і яка
належала ОСОБА_6 на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії I- XC № 005023.

Не погодившись з таким рішення суду
Херсонський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
Скадовської об'єднаної ДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області подав апеляційну скаргу
посилаючись на те, що відповідно до ч.1
ст. 657 ЦК України визначено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Також, згідно ч. 1
ст. 210 та ч.3 ст. 640 цього ж Кодексу такий
договір є укладений з моменту
державної реєстрації. Отже, до моменту
державної реєстрації договір
купівлі-продажу житлового будинку з
спорудами та будівлями юридично не є
укладеним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК
України суд може визнати дійсним
нікчемний договір, а не договір, який не
є укладеним. Так, судом першої
інстанції не було звернуто увагу на п. 13
постанови Пленум Верховного Суду
України № 9 від 06.11.200019 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними». У
зв'язку з цим, оскільки договір не був
укладений, суд першої інстанції не міг
визнати його дійсним на підставі ст. 220
ЦК України. Просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5

У письмових запереченнях на апеляцію
ОСОБА_5 посилаючись на
необґрунтованість доводів прокурора,
просила про відхилення скарги та
залишення рішення суду без змін.

Прокурор Пуляєв І.В., у судовому
засідання на задоволенні апеляції
наполягав, з підстав зазначених у
скарзі.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до суду не з'явилися.
Від ОСОБА_5 надійшла заява у якій вона
просить суд розглядати справу без її
участі.

Заслухавши доповідача, учасника
процесу, який з'явився до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у визначених
цивільно-процесуальним законом межах,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що
уклавши в простій усній формі договір
купівлі-продажу спірного будинку,
сторони досягли згоди по всім істотним
умовам договору і відбулося повне
виконання договору, що підтверджується
письмовими доказами та відповідно до
вимог ст. 220 ЦК України є підставою для
визнання укладеного правочину дійсним,
та визнання за позивачем права
власності на спірне майно. Однак з
таким висновком суду колегія суддів
погодитися не може, через те, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню. Тому оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що
31.05.2012 року позивачка ОСОБА_5 купила у
ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1.
Угода була укладена в усній формі та
розрахунок за будинок здійснено в
повному обсязі, що підтверджується
розпискою від 31.05.2012 року (а.с. 2).

Згідно до вимог ст. 657 ЦК України ( в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних відносин) договір купівлі -
продажу нерухомого майна, в тому числі
будинку, укладається в письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі
недодержанням сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилася щодо істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Згідно із ст.210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно з п.6 Тимчасового положення про
державну реєстрацію правочинів,
затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004
року № 671, яке було чинне на час
виникнення спірних правовідносин,
державна реєстрація правочинів
проводиться шляхом внесення
нотаріусом запису до Реєстру
одночасно з його нотаріальним
посвідченням.

Таким чином, державна реєстрація
правочину можлива лише у разі
нотаріального його посвідчення.

Згідно з роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України в постанові № 9 від 06.11.2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст. 210
та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Окрім того, при розгляді спорів щодо
визнання правочинів дійсними, на
підставі ч.2 ст.220 ЦК України суду слід
з'ясовувати дійсні причини, які
перешкоджають нотаріальному
посвідченню правочину та якими
доказами це підтверджується, окрім
того слід перевіряти чи не містить
спірний правочин умов, які суперечать
закону і які перешкоджають його
нотаріальному посвідченню. Названі
обставини судом першої інстанції
належно не перевірялись і не
встановлювались, тому у нього не було
підстав для висновку про визнання
дійсним правочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів що
передбачені чинним законодавством
правові підстави для визнання
правочину дійсним та визнання права
власності на спірне майно відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що суд дійшов помилкового
висновку щодо визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на житловий будинок за
позивачкою.

Керуючись ст.ст. 303, 307,
309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Херсонського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
Скадовської об'єднаної ДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області задовольнити.

Рішення Чаплинського районного суду
Херсонської області від 19.02.2013 року
скасувати і ухвалити нове, яким ОСОБА_5
у задоволенні позову відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності з дня його
проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги .

Головуючий:

Судді: