Справа № 1813/5563/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого
Плотникової Н.Б.

при секретарі
Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Охтирка справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, визнання права власності на
частку в житловому будинку та на частку
в іншому майні, та про розділ спільного
майна

та за позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та державних актів про
право приватної власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2012 р. ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_1 про виселення з
приватного житлового будинку та зняття
з реєстраційного обліку, в якому просив
суд виселити ОСОБА_1 з належного йому
приватного будинку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, без надання іншого
житла; зобов'язати Охтирський МВ УМВС
України в Сумській області зняти
ОСОБА_1 з реєстрації з належного йому
приватного житлового будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

10.12.2012 р. ОСОБА_1 звернулась в суд з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,
визнання права власності на частку в
житловому будинку та на частку в іншому
майні, та про розділ спільного майна, в
наступному збільшуючи позовні вимоги,
в якому просить встановити факт
проживання її (ОСОБА_1) однією сім'єю з
ОСОБА_2 з липня 1996 р. до листопада 2012 р.;
визнати за нею (ОСОБА_1) право спільної
сумісної власності на ? частину
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею
(ОСОБА_1) право спільної сумісної
власності на ? частину легкового
автомобіля ВАЗ - 21063 державний номерний
знак НОМЕР_1 , 1987 р.в., зареєстрованого за
ОСОБА_2; визнати за нею (ОСОБА_1) право
спільної сумісної власності на ?
частину причепа ПГА 1, 2005 р.в. державний
номерний знак НОМЕР_2 до легкового
автомобіля, зареєстрованого за ОСОБА_2;
поділити майно, що є їх спільною
сумісною власністю: виділити легковий
автомобіль ВАЗ - 21063 державний номерний
знак НОМЕР_1, 1987 р.в., вартістю 13000 грн.,
ОСОБА_2, зобов'язавши його компенсувати
їй (ОСОБА_1) половину його вартості у
розмірі 6500 грн., виділити причеп ПГА 1,
2005 р.в. державний номерний знак НОМЕР_2
до легкового автомобіля, вартістю 2000
грн., ОСОБА_2, зобов'язавши його
компенсувати їй (ОСОБА_1) половину його
вартості у розмірі 1000 грн.; визнати за
ОСОБА_1 право спільної сумісної
власності на ? частину майна домашнього
вжитку, придбаного ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_2 за спільні кошти, та поділити
дане майно домашнього вжитку, що є
їхньою спільною сумісною власністю,
виділивши їй (ОСОБА_1) у власність
наступне майно: мотоблок вартістю 5000
грн., корморізку вартістю 300 грн., млин
(молоти зерно) вартістю 300 грн.,
умивальник вартістю 800 грн., газову
плиту «Дружківка» вартістю 200 грн.,
м'яку частину в передпокій вартістю 3000
грн., холодильник вартістю 1300 грн.,
двері дерев'яні вартістю 200 грн., корову
«Зірочка» вартістю 10000 грн., пральну
машину вартістю 2000 грн., всього майна на
загальну суму 23100 грн.; ОСОБА_2 виділити
у власність наступне майно: мотокосу
вартістю 800 грн., електричну пилу
вартістю 500 грн., зварювальний апарат
вартістю 550 грн., елктричний точильний
станок вартістю 240 грн., ударну дрель
вартістю 250 грн., оприскувач вартістю
100 грн., крісло розкладне вартістю 700
грн., телевізор «Самсунг» вартістю 800
грн., спальню вартістю 1500 грн., кухню
«Мрія» вартістю 3000 грн., куточок на
кухню вартістю 900 грн., сівалку (для
буряків) вартістю 150 грн., вулики з
бджолами кількістю 7 штук вартістю 14000
грн., електролобзик вартістю 200 грн.,
всього майна на загальну суму 23690 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2012 р. вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, визнання права власності на
частку в житловому будинку та на частку
в іншому майні, та про розділ спільного
майна, об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
виселення з приватного житлового
будинку та зняття з реєстраційного
обліку.

Ухвалою суду від 09.09.2013 року позовну
заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з
приватного житлового будинку та зняття
з реєстраційного обліку за письмовою
заявою ОСОБА_2 залишено без розгляду.

14.10.2013 року третя особа - ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_1 про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
державних актів про право приватної
власності на землю, в якому просить
визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме житловий будинок, що
розташований під АДРЕСА_1, видане
виконкомом Чернеччинської сільської
ради на ім'я ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_3
право власності на 48/100 частин
житлового будинку (який незавершений
будівництвом), що розташований в
АДРЕСА_1, а саме приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 та
? частину огорожі; визнати частково
недійсним державний акт серії ЯМ №093713
виданий 07.02.2012 року Чернеччинською
сільською радою Охтирського району
Сумської області на ім'я ОСОБА_2 про
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0595 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд; визнати за ним право
власності на ? частину вказаної вище
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник позовні вимоги
підтримали та мотивують наступним.
14.09.1989 року позивачка уклала шлюб з
відповідачем ОСОБА_2 За час спільного
проживання в зареєстрованому шлюбі
позивачка разом з відповідачем за
спільні кошти побудували незакінчений
будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1. 29.01.1992 року шлюб між ними було
розірвано. Після розірвання шлюбу ними
в судовому порядку у 1994 року було
проведено розподіл незакінченого
будівництвом житлового будинку по
АДРЕСА_1, при цьому кожному з них було
виділено по ? частині житлового
будинку. Свою частину будинку вона
(ОСОБА_1) продала за 1000 доларів США в 1995
році брату відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
при цьому 500 доларів США ОСОБА_4 сплатив
їй відразу у 1995 році, а інші 500 доларів
США - віддав у жовтні-листопаді 1996 році.
Після розірвання шлюбу вона (ОСОБА_1)
поїхала на заробітки в м. Потсдам
Німеччина і знаходилась там до 26 квітня
1996 року. 26 квітня 1996 року вона (ОСОБА_1)
повернулась з Німеччини, помирилась з
відповідачем ОСОБА_2 та з липня 1996 року
стала проживати з ним однією сім'єю як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в
с. Чернеччині Охтирького району.
Спочатку вони стали проживати у матері
відповідача за адресою АДРЕСА_2, а як
вона разом з відповідачем прибудували
до житлового будинку по АДРЕСА_1
прибудову - кухню, то вони стали
проживати в житловому будинку по
АДРЕСА_1. Разом з відповідачем вони вели
спільне домашнє господарство, тримали
багато худоби, мали спільний бюджет.
Спільно з відповідачем вони
добудували незавершений будівництвом
житловий будинок по АДРЕСА_1: у 1996 році
вона разом з відповідачем за спільні
кошти та спільними зусиллями
побудували прибудову до житлового
будинку літ. а - кухню, протягом 1997-1998
року вони з відповідачем за спільні
кошти спільними зусиллями прибудували
до житлового будинку прибудову літ. а1,
збудували сарай-гараж літ. Б, прибудову
літ. б1, погріб, протягом 1999 - 2012 років в
житловому будинку зробили стелю,
поштукатурили стіни, зробили підлогу,
вставили вікна, побілили стіни,
поклеїли шпалери, провели водогін,
газове опалення, підключили будинок до
електромережі, тобто провели всі
внутрішні роботи. Крім того, вони з
відповідачем за спільні кошти придбали
автомобіль ВАЗ - 21063 державний номерний
знак НОМЕР_1, 1987 р.в. та причеп ПГА 1, 2005
р.в. державний номерний знак НОМЕР_2 до
легкового автомобіля, які відповідач у
2007 році зареєстрував у Охтирському
ВРЕР ДАІ на своє ім'я. Крім того, за час
їх спільного проживання вона разом з
відповідачем за спільні кошти придбала
майно домашнього вжитку всього на
загальну суму 46790 грн. Так як прибудови
до будинку, господарські споруди у
домоволодінні, а також добудова
незавершеного будівництвом житлового
будинку по АДРЕСА_1 була проведена нею
разом з відповідачем за спільні кошти
за час їх спільного проживання, та за
час їх спільного проживання були
придбані автомобіль з причепом та
вказане вище майно домашнього вжитку,
то все це є об'єктом їх спільної
сумісної власності, і в разі його
поділу частки її та відповідача є
рівними. Просять позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити. Проти позовних вимог
ОСОБА_4 не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково та пояснили, що ОСОБА_2
проживав спільно однією сім'єю разом з
ОСОБА_1 з 1997 року по листопад 2012 року, а
не з липня 1996 року. Прибудови до
житлового будинку та господарські
будівлі - гараж, сарай, погріб були
побудовані у 1996 році особисто ним
(ОСОБА_2) за власні грошові кошти та
власними силами ще до того, як він став
прожиати спільно з ОСОБА_1 однією
сім'єю. ОСОБА_1 ні грошима, ні трудовими
зусиллями участі у будівництві
вказаних споруд не брала. Згодні, що
ОСОБА_1 брала участь у поліпшенні
житлової кімнати та веранди у
житловому будинку, однак дані
поліпшення є незначними, а тому він
(ОСОБА_2) заперечує, щоб за ОСОБА_1
визнали право власності на частку у
житловому будинку, та згоден сплатити
позивачці вартість її частки у
поліпшенні житлового будинку.
Визнають, що те майно, яке вказане
позивачкою в уточненій позовній заяві,
було придбане ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
спільні грошові кошти під час їх
спільного проживання однією сім'єю, та
згодні з вартістю даного майна,
визначеною позивачкою. Однак просять
провести розподіл даного майна за
варіантом розподілу, зазначеним
відповідачем ОСОБА_2, виключивши з
розподілу вуліки з бджолами, так як
дані бджоли були знищені ще під час їх
спільного проживання - вони подохли не
перезимувавши, крім того взятии за
основу вартість автомобіля, визначену
висновком спеціаліста. Позовні вимоги
третьої особи - ОСОБА_3 визнають і
згодні, щоб свідоцтво про право
власності на нерухоме майно визнали
частково недійсним та визнали за
ОСОБА_3 право власності на 48/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1, так як цю
частину останній згідно договору
купівлі-продажу від 01.09.1995 року купив у
ОСОБА_1, крім того, не заперечують проти
скасування державного акта про право
власності на земельну ділянку, так як
ОСОБА_4 має право на ? частину земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Третя особа, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору - ОСОБА_4 в
судовому засіданні свої позовні вимоги
підтримав, з позовними вимогами ОСОБА_1
не згоден, заперечує, щоб за ОСОБА_1
визнали право власності на частку у
спірному будинку.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1
та її представника, пояснення
відповідача ОСОБА_2 та його
представника, пояснення третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору - ОСОБА_4, покази свідків,
вивчивши матеріали справи, суд вважає
що позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні
вимоги третьої особи - ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню, при
цьому суд виходить з наступного.

Встановлено, що 14.06.1989 року ОСОБА_2
зареєстрував шлюб з ОСОБА_1.

За час шлюбу сторони за спільні кошти
побудували житловий будинок по АДРЕСА_1
з процентом готовності 61%, що
підтверджується рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 02.12.1993 року,
матеріалами інвентаризаційної справи
на домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.4
інвентаризаційної справи).

29.01.1992 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було розірвано, що підтверджується
повторним свідоцтвом про розірвання
шлюбу від 25.12.2012 р.

Рішенням Охтирського районного суду
від 02.12.1993 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину
домоволодіння та його реальний розділ
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про реальний розділ
домоволодіння на 2/3 та 1/3, - визнано
право власності за ОСОБА_1 на 48/100
частин домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1, та виділено їй у користування
наступні приміщення: 1-6 площею 10 кв.м., 1-2
площею 19,7 кв.м., 1-5 площею 17,10 кв.м.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
52/100 частин житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, та виділено
йому в користування приміщення: 1-1
площею 13,2 кв.м., 1-3 площею 10,3 кв.м., 1-4
площею 25,7 кв.м.

Судом встановлено, що 01.09.1995 року
позивач ОСОБА_1 продала свої 48/100
частини будинку по АДРЕСА_1 брату
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 01.09.1995 року 48/100
частини незакінченого будівництвом
житлового будинку, готовність якого
складає 61%, посвідченим державним
нотаріусом Охтирської державної
нотаріальної контори Воропай В.В.,
реєстровий № 1455 від 01.09.1995 р.

Встановлено також, що 24.02.2010 р. на ім'я
ОСОБА_2 виконавчим комітетом
Чернеччинської сільської ради на
підставі рішення виконкому
Чернеччинської сільської ради від
16.02.2010 р. № 11 було видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок з прибудовами літ.
А,а,а1, та господарськими спорудами
сарай-гараж літ.Б, погріб літ. пг, навіс
літ. б, с.-прибудова літ. б1, убиральня
літ.В, огорожа № 1,2. Дане свідоцтво було
зареєстровано в КП «Охтрське МБТІ» в
Реєстрі прав власності 24.02.2010 р.

Встановлено також, що на ім'я ОСОБА_2 на
підставі рішення Чернечинської
сільської ради від 11.10.2011 р. 11 сесії 6
скликання було видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯМ № 093713 на земельну ділянку
площею 0,0595 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№ 093714 на земельну ділянку площею 0,0671 га
по АДРЕСА_1 для ведення особистого
селянського господарства.

Судом встановлено, що з червня 1996 року
позивач ОСОБА_1 стала проживати однією
сім'єю спільно зі своїм колишнім
чоловіком ОСОБА_2 як чоловік та жінка
без реєстрації шлюбу, і проживала з ним
спільно до листопада 2012 р., ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 мали спільний побут, мали
взаємні права та обов'язки, між ними
склались усталені відносини, які
притаманні подружжю.

Це підтверджується наступними
доказами.

Показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, які в судовому
засіданні пояснили, що весною 1996 року
позивачка ОСОБА_1 повернулася додому з
Німеччини, де була на заробітках, та з
цього часу стала проживати спільно
однією сім'єю зі своїм колишнім
чоловіком ОСОБА_2 Вони спочатку стали
проживати у матері відповідача по
АДРЕСА_2, а коли побудували прибудову до
будинку - кухню по АДРЕСА_1, то перейшли
проживати в даний будинок. Вони спільно
вели домашнє господарство, тримали
багато домашньої худоби: у них було по
дві корови, вони продавали молоко,
вирощували та продавали телят, тримали
та продавали свиней, індиків, гусей та
іншу птицю, обробляли город, вирощували
картоплю, заготовлювали сіно, разом
харчувалися, у них був спільний побут,
разом вони придбавали майно: купили
кухню, пральну машину, м'який куточок у
кухню, холодильник, купили автомобіль
ВАЗ з причепом, мотоблок, інше майно, та
проживали як чоловік та дружина, разом
святкували свята, разом ходили в гості.
Позивачка і готувала їжу, і прала, і
доглядала за худобою, доїла корів,
продавала молоко, прибирала, працювала
на городі, косила траву худобі. Між
сторонами існували відносини, які
притаманні подружжю. У жовтні 2012 році
відповідач залишив позивачку і пішов
жити до іншої жінки. Після того, як у 1996
році позивачка приїхала з Німеччини та
стала спільно проживати з
відповідачем, вони зразу ж почали
строїтись: у 1996 році разом побудували
прибудову до будинку (кухню). Потім вони
збудували сарай, гараж, погріб, і стали
тримати корову, свиней, птицю. Станом на
1998 рік всі господарські споруди вже
були сторонами збудовані. Потім разом
стали добудовувати частину будинку:
поштукатурили її, поклеїли шпалери,
помазали стелю, послали лінолеум. Років
п'ять сторони жили без газу - топили
вугіллям, а потім провели газ і воду. До
того, як у 1996 році ОСОБА_1 прийшла жити
до ОСОБА_2, то в домоволодінні по
АДРЕСА_1 була збудована тільки
«коробка» будинку - стіни, перегородки
та покрівля, яка стояла пустою,
прибудов до будинку та господарських
споруд не було, в будинку ніхто не жив,
господарства ніякого не було.

Показами свідка ОСОБА_15, який в
судовому засіданні пояснив, що
знайомий з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2001 року, і
на той час вони вже проживали однією
сім'єю як чоловік та жінка по АДРЕСА_1,
вели спільне господарство: тримали
худобу- коров, свиней, домашню птицю,
обробляли город. Позивачка доглядала
за худобою: доїла корів, вичищала , крім
того вела домашнє господарство:
прибирала, готувала їжу, прала,
працювала на городі. За час спільного
проживання ними був побудований
кирпичний забор, добудована частина
будинку, в якій вони проживали:
поштукатурені стіни, покрашено,
поклеєно шпалери, вони разом
придбавали майно - меблі, холодильник,
разом придбали автомобіль ВАЗ.

Довідкою Чернеччинської сільської
ради від 30.11.2013 року № 02-13/886, згідно якої
ОСОБА_1 була зареєстрована в
домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 з
22.03.2001 року та проживає в ньому на даний
час. ОСОБА_2 зареєстрований в даному
домоволодінні з 02.06.1997 року. Згідно
запису погосподарської книги № 5 у
господрстві по АДРЕСА_1 з 1998 року
значиться велика рогата худоба -
корова, свині - 2 голови, птиця.

Фотокартками, що маються в матеріалах
справи, на яких сфотографовано сторони
під час спільного відпочинку та роботи.

Закордонним паспортом ОСОБА_1 та
свідоцтвом на повернення в Україну,
згідно якого ОСОБА_1 в'їхала в Україну з
Німеччини 18.04.1996 року.

Судом також встановлено, що позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в період
часу з липня 1996 року до листопада 2012
року не перебували у шлюбі між собою
або у будь-якому іншому шлюбі, що не
оспорюється сторонами в судовому
засіданні.

Також судом встановлено, що за час
спільного проживання однією сім'єю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу
ними в домоволодінні за адресою
АДРЕСА_1 в 1996 році було за спільні
грошові кошти та внаслідок спільних
трудових затрат збудовано прибудову до
житлового будинку літ.а, а в період часу
з 1997 по 1998 роки було збудовано
прибудову до житлового будинку літ.а1
та збудовані господарські споруди
(сарай-гараж «Б»; погріб «пг»; навіс «б»;
сарай-прибудова «б-1»; убиральня «В»,
ворота №1; огорожа №2). Крім того, за час
спільного проживання сторонами за
спільні кошти протягом 1998-2012 років
було проведено реконструкцію 52/100
частини будинку, яка належить на праві
власності відповідачу ОСОБА_2
(побудована стеля, побілена стеля,
поштукатурені стіни, побудовані поли,
поклеєні шпалери, проведено водяне
опалення, проведено та підключено до
газопостачання, проведені роботи
пов'язані з підключення будинку до
електромережі, роботи по проведенню та
підключенню до водогону, встановлені
вікна, встановлені металопластикові
вікна, покрашені короба, вікна, водяне
опалення, покрашені стіни мідним
купоросом під шпалери - внутрішні
роботи; окрім кімнати 1-3 площею 24,4 кв.м,
в якій не проводились облаштувальні
роботи), збудована цегляна огорожа.

Дані факти підтверджуються показами
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15

Крім того, з матеріалів інвентарної
справи на домоволодіння по АДРЕСА_1
вбачається, що при проведенні основної
інвентаризації домоволодіння 20.08.1995
року встановлено, що в домоволодінні
збудовано один житловий будинок літ. А
площею 9,10 х 13,20 кв.м., який має наступні
приміщення 1-1 площею 13,4 кв.м., 1-2 площею
5,7 кв.м., 1-3 площею 11,2 кв.м., 1-4 площею 24,4
кв.м., 2-1 площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,7 кв.м.,
2-3 площею 17,2 кв.м., даний житловий
будинок незавершений будівництвом
готовністю 61% (а.с.4 інвентаризаційної
справи на домоволодіння). При
проведенні поточної інвентаризації
05.09.1996 року встановлено, що до
житлового будинку добудовано
прибудову літ. а площею 4,18 х 6,85 кв.м.
При проведенні інвентаризації 20.03.2009
року встановлено, що до житлового
будинку добудовано прибудову літ. а1,
збудовано гараж-сарай літ. Б,
сарай-прибудову літ. б1, навіс літ. б,
погріб літ. пг, огорожа літ. № 1,2 (а.с. 8
інвентаризаційної справи на
домоволодіння).

24.02.2010 р. на ім'я ОСОБА_2 виконавчим
комітетом Чернеччинської сільської
ради на підставі рішення виконкому
Чернеччинської сільської ради від
16.02.2010 р. № 11 було видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок з прибудовами літ.
А,а,а1, та господарськими спорудами
сарай-гараж літ.Б, погріб літ. пг, навіс
літ. б, с.-прибудова літ. б1, убиральня
літ.В, огорожа № 1,2. Дане свідоцтво було
зареєстровано в КП «Охтрське МБТІ» в
Реєстрі прав власності 24.02.2010 р., що
свідчить про завершення будівництва
вказаного житлового будинку та
прийняття його в експлуатацію.

Згідно довідки Охтирського управління
по експлуатації газового господарства
ВАТ «Сумигаз» від 05.12.2013 р., проект по
газифікації домоволодіння по АДРЕСА_1
був виготовлений 12.08.1996 року, роботи по
зварюванню газопроводу та
встановлення газових приладів були
виконані 24.12.1999 року, пуск газу був
виконаний 17.01.2000 року.

Суд вважає, що до спірних
правовідносин, які склались між
сторонами, слід застосовувати норми
Закону України «Про власність» (що діяв
на момент виникнення спірних
правовідносин), а також норми ЦК
України (2003 року) та нормами Сімейного
Кодексу України до правовідносин, які
продовжували існувати між сторонами
після набрання чинності вказаними
нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність» (що діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №
20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» - суди повинні виходити з
того, що відповідно до чинного
законодавства спільною сумісною
власністю є, зокрема, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
(п.1 ст.17 Закону «Про власність»). За
відсутності доказів про те, що участь
когось із учасників спільної сумісної
власності (крім сумісної власності
подружжя) у надбанні майна була більшою
або меншою, частки визначаються
рівними.

Згідно ст. 368 ЦК України (2003 року)
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Згідно ст. 74 СК України - якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Згідно ст. 62 СК України - якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилось у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Із роз'яснень викладених у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" №11 від 21
грудня 2007 року вбачається, що майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено, що в
результаті того, що за час спільного
проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2
однією сім'єю ними внаслідок спільних
трудових та грошових затрат було
здійснено будівництво прибудов до
житлового будинку, будівництво
господарських споруд, проведена
реконструкція 52/100 частини будинку,
вартість 52/100 частини спірного
житлового будинку по АДРЕСА_1, що
належала на праві особистої власності
відповідачу ОСОБА_2, істотно
збільшилась.

Це підтверджується висновком
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи № 1512
від 12.12.2013 р., згідно якого ринкова
вартість 52/100 частини житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1, яка
складається із кімнат: 1-1 площею 13,4 кв.
м, 1-2 площею 11,20 кв. м, 1- 3 площею 24,40 кв. м.,
з урахуванням збудованих прибудов - «а»
та «а-1», проведеної реконструкції
даної 52/100 частини будинку (побудова
стелі, побілка стелі, штукатурка стін,
побудова полів, клейка шпалер,
проведення водяного опалення,
проведення та підключення до
газопостачання, роботи пов'язані з
підключення будинку до електромережі,
роботи по проведенню та підключення до
водогону, встановлення вікон,
встановлення металопластикових вікон,
окраска коробів, вікон, водяного
опалення, окраска стін мідним
купоросом під шпалери - внутрішні
роботи; окрім кімнати 1-3 площею 24,4 кв.м,
в якій не проводились облаштувальні
роботи) , а також з урахуванням
збудованих господарських споруд
(сарай-гараж «Б»; погріб «пг»; навіс «б»;
сарай-прибудова «б-1»; убиральня «В»,
ворота №1; огорожа №2) - станом на дату
складання висновку становить 150300 грн.

Ринкова вартість 52/100 частини
жилого будинку готовністю 61%,
розташованого по АДРЕСА_1, яка
складається із кімнат: 1-1 площею 13,4 кв.
м, 1-2 площею 11,20 кв. м, 1- 3 площею 24,40 кв. м.,
в стані, що був до поліпшення ( до
будівництва прибудов, до ремонтних
робіт у вищенаведеній частині будинку,
до будівництва господарських споруд
(сараю-гаража «Б»; погреба «пг»; навісу
«б»; сараю-прибудови «б-1»; убиральні
«В», воріт №1; огорожі №2) - станом на
дату складання висновку становить 80100
грн.

Таким чином, висновком додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи, показами свідків та
матеріалами справи підтверджено, що в
період проживання сторін однією сім'єю
без реєстрації шлюбу внаслідок
спільних трудових та грошових затрат
52/100 частини спірного житлового
будинку істотно збільшилася у своїй
вартості, а тому наявні підстави для
визнання її спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи
вбачається, що вартість поліпшень 52/100
частини житлового будинку складає 70200
грн. (150300 грн. - 80100 грн. = 70200 грн.), що
становить 1/2 частину від 52/100 частини
спірного житлового будинку, та 26/100
частини від всього житлового будинку.

Таким чином частка кожного з
сторін у проведених поліпшеннях
виходячи з принципу рівності часток
учасників спільної сумісної власності
становить ? частину у 52/100 частини
спірного житлового будинку та 13/100
частини у всьому житловому будинку.

Враховуючи, що 26/100 частини у
спірному житловому будинку є особистою
власністю відповідача (виходячи з
вартості 52/100 частини житлового будинку
готовністю 61% до проведення поліпшень),
то його частка у спірному будинку
збільшується на суму вартості частини
будинку до його поліпшення, і після
проведення поліпшень становить 39/100
частини (26/100 + 13/100 = 39/100), а частка
позивачки становить 13/100 частини
житлового будинку.

Інші 48/100 частини спірного житлового
будинку по АДРЕСА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 01.09.1995 року
належить на праві власності третій
особі - ОСОБА_4

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково та визнати за
ОСОБА_1 право власності на 13/100 частини
житлового будинку з господарськими
спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 124,7 кв.м.,
житловою площею 66,9 кв.м., та за ОСОБА_2
визнати право власності на 39/100 частини
даного житлового будинку з
господарськими спорудами.

Доводи відповідача ОСОБА_2 та його
пердставника про те, що сторони стали
проживати однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1997 року, а не з липня 1996 року, та
що прибудови до житлового будинку по
АДРЕСА_1 та господарські споруди:
сарай, гараж, погріб ним були збудовані
у 1996 році за власні кошти та власними
силами без участі позивачки ОСОБА_1, -
суд не бере до уваги, так як такі доводи
спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Судом також встановлено, що за час
спільного проживання однією сім'єю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в
період часу з липня 1996 року до
листопада 2012 року за спільні кошти та
внаслідок спільної праці ними було
придбано наступне майно: корова
«Зірочка» вартістю 10000 грн., пральна
машина вартістю 2000 грн., мотоблок
вартістю 5000 грн., корморізка вартістю 300
грн., м'яка частина в передпокій
вартістю 3000 грн., холодильник вартістю
1300 грн., газова плита «Дружківка»
вартістю 200 грн., умивальник вартістю 800
грн., легковий автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_5, 1987 року випуску вартістю 10177,95
грн., причіп до автомобіля ПГА 1 д.н.з.
НОМЕР_2, 2005 року випуску вартістю 2000
грн., кухня «Мрія» вартістю 3000 грн.,
спальня вартістю 1500 грн., куточок на
кухню вартістю 900 грн., телевізор
«Самсунг» вартістю 800 грн., крісло
вартістю 700 грн., мотокоса вартістю 800
грн., зварювальний апарат вартістю 550
грн., електрична пила вартістю 500 грн.,
двері вартістю 200 грн., електричний
точильний станок вартістю 240 грн.,
ударна дрель вартістю 250 грн.,
електролобзик вартістю 200 грн., млин
вартістю 300 грн., сівалка (для буряків)
вартістю 150 грн.,оприскувач вартістю 100
грн.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому
засіданні дійшли згоди щодо переліку
вказаного вище майна, яке було ними
набуто за час їх спільного проживання
однією сім'єю, домовились також про
вартість даного майна, яка не викликає
сумніву у суду щодо її достовірності
враховуючи час придбання даного майна
та строк його експлуатації , тому суд
при вирішенні питання про розділ майна
між сторонами бере за основу даний
перелік майна та визначену сторонами
його вартість.

Крім того, суд вважає за необхідне
взяти за основу вартість автомобіля
ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_5, 1987 року випуску в
розмірі 10177,95 грн., визначену звітом про
оцінку транспортного засобу № 172/13 від
31.08.2013 р., так як він не викликає
сумнівів у його вірності та не
спростований іншою стороною по справі.

Враховуючи, що згідно ч.1 ст.17 Закону
України «Про власність», ч.2 ст.372 ЦК
України (2003 року), ч.1 ст. 70 СК України, - у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, суд
вважає за необхідне поділити майно між
співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2
наступним чином.

Виділити у приватну власність
ОСОБА_1 наступне майно: корову
«Зірочка» вартістю 10000 грн., пральну
машину вартістю 2000 грн., мотоблок
вартістю 5000 грн., корморізку вартістю 300
грн., м'яку частину в передпокій
вартістю 3000 грн., холодильник вартістю
1300 грн., газову плиту «Дружківка»
вартістю 200 грн., умивальник вартістю 800
грн., всього за загальну суму 22600 грн.

ОСОБА_2 виділити у приватну
власність наступне майно: легковий
автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_5, 1987 року
випуску вартістю 10177,95 грн., причіп до
автомобіля ПГА 1 д.н.з. НОМЕР_2, 2005 року
випуску вартістю 2000 грн., кухню «Мрія»
вартістю 3000 грн., спальню вартістю 1500
грн., куточок на кухню вартістю 900 грн.,
телевізор «Самсунг» вартістю 800 грн.,
крісло вартістю 700 грн., мотокосу
вартістю 800 грн., зварювальний апарат
вартістю 550 грн., електричну пилу
вартістю 500 грн., двері вартістю 200 грн.,
електричний точильний станок вартістю
240 грн., ударну дрель вартістю 250 грн.,
електролобзик вартістю 200 грн., млин
вартістю 300 грн., сівалку (для буряків)
вартістю 150 грн.,оприскувач вартістю 100
грн., всього на загальну суму 22367,95
грн.

Суд вважає, що такий поділ не
порушуватиме прав сторін, буде
відповідати їх інтересам, так як при
його поділі суд виходить з вимог
рівності часток співвласників,
кожному з співвласників виділяються
як предмети домашньої обстановки та
вжитку, так і предмети господарського
призначення, крім того, судом було
враховано, що автомобілем та робочими
інструментами користувався відповідач
ОСОБА_2, а тому вони разом з причепом до
автомобіля були виділені у його
власність, а корова «Зірочка», за якою
доглядала та доглядає ОСОБА_1 - виділена
у її власність.

Позивач та її представник не
надали в судовому засіданні доказів на
підтвердження того, що на момент
припинення спільного проживання
сторін вуліки з бджолами в кількості 7
були в наявності, навпаки, згідно
довідки Чернеччинської сільської ради
від 29.08.2013 р. згідно даних
погосподарської книги бджолосім'ї в
господарстві по АДРЕСА_1 не значаться, а
тому дане майно суд вважає за
необхідне виключи з переліку майна, що
підлягає поділу між сторонами.

Позовні вимоги третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - ОСОБА_3 підлягають частковому
задоволенню, при цьому суд виходить з
наступного.

Згідно ч.2 ст. 12 Закону УРСР «Про
власність» від та ст. 128 ЦК УРСР (1963
року) - громадянин набуває право
власності на підставі укладання угоди,
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Судом встановлено, що 01.09.1995 року
позивач ОСОБА_1 продала свої 48/100
частини будинку по АДРЕСА_1 брату
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 01.09.1995 року 48/100
частини незакінченого будівництвом
житлового будинку, готовність якого
складає 61%, посвідченим державним
нотаріусом Охтирської державної
нотаріальної контори Воропай В.В.,
реєстровий № 1455 від 01.09.1995 р.

Таким чином, ОСОБА_3 у
передбаченому законом порядку набув
право власності на 48/100 частини
незакінченого будівництвом житлового
будинку, готовність якого складає 61%,
розташованого по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 321 ЦК України (2004 року) -
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право не визнається іншою особою.

Враховуючи викладене, свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 24.02.2010 р. на житловий будинок з
господарчими спорудами, розташований
за адресою АДРЕСА_1, видане на ім'я
ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому
Чернеччинської сільської ради від
16.02.2010 р. № 11, слід визнати частково
недійсним, та визнати за ОСОБА_3 право
власності на 48/100 частини житлового
будинку, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, яка складається з приміщень 2-1
площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,1 кв.м., 2-3
площею 5,7 кв.м., 2-4 площею 17,2 кв.м., так як
при видачі оспорюваного свідоцтва не
було враховано того факту, що ОСОБА_4
належить на праві власності 48/100
частини спірного житлового будинку.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не
надав доказів на підтвердження того, що
він разом з відповідачем ОСОБА_2 за
спільні кошти та спільними силами
встановили металеві ворота та
поставили огорожу, а тому його позовні
вимоги в частині визнання за ним права
власності на ? частину огорожі не
підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України 2001
року - земельні спори вирішуються
судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.
Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - судам підвідомчі
справи за заявами, зокрема, з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, і визнання недійсними
державних актів про право власності та
право постійного користування
земельними ділянками.

При переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача
від відчужувача переходить належне
йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не пердбачалось у договорі
відчуження.

Згідно п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - якщо при вирішенні
судом спору між співвласниками жилого
будинку розмір часток у спільній
власності на земельну ділянку, на якій
розташовані будинок, господарські
будівлі та споруди, не визначався або
вона перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

З рішення Охтирської районної
ради народних депутатів № 18 від 19.01.1989
р. про надання дозволу ОСОБА_2 на
будівництво індивідуального житлового
будинку вбачається, що рішенням
загальних зборів уповноважених
колгоспу «Комунар» від 12.10.1988 р. № 8
ОСОБА_2 виділено в користування
земельну ділянку площею 500 кв.м. для
будівництва індивідуального житлового
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_1.

Встановлено також, що на ім'я
ОСОБА_2 на підставі рішення
Чернечинської сільської ради від 11.10.2011
р. 11 сесії 6 скликання було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯМ № 093713 на
земельну ділянку площею 0,0595 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд

Таким чином, так як до ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу,
укладеного 01.09.1995 року, перейшло право
власності на 48/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, то згідно ст. 30 ЗК
України (1991 року) до нього (ОСОБА_3) від
відчужувача - ОСОБА_1 переходить і
право користування ? частиною
земельної ділянки, на якій
розташований даний житловий будинок.

Враховуючи викладене, суд вважає
за необхідне визнати недійсним
Державний акт серія ЯМ № 093713 на право
власності на земельну ділянку серія ЯМ
№ 093713, виданий на ім'я ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,0595 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1,
так як при його видачі не було
враховано право ОСОБА_4 на ? частину
даної земельної ділянки.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині
визнання за ним права власності на ?
частину вказаної вище земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будов не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 не надав суду належних доказів
того, що на момент придбання ним 52/100
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
відчужувачу - ОСОБА_1 належало право
власності на земельну ділянку, на якій
розташований будинок.

Органи, які відповідно до вимог ст.116 ЗК
України уповноважені передавати у
приватну власність земельні ділянки,
рішень про передачу спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 не приймали,
а суд таких повноважень, у даному
випадку не має.

Згідно ст. 88 ЦПК України -
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судом встановлено, що позивачкою
ОСОБА_1 було сплачено за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи - 3060,00 грн., відповідачем
ОСОБА_2 сплачено за проведення
додаткової будівельно-технічної
експертизи - 1176,00 грн., третьої особою -
ОСОБА_4 було сплачено судовий збір в
сумі 850,00 грн., дані витрати згідно ст. 79
ЦПК України відносяться до судових
витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 та
позовні вимоги третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - ОСОБА_4 задоволено частково, а
саме у розмірі 50% кожному, суд вважає за
необхідне позивачам пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
відповідачам - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачам відмовлено, стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати в сумі 1846 грн., а також стягнути
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі по 212,50 грн. з
кожного.

Враховуючи, що позивачці ОСОБА_1
ухвалою суду було відстрочено сплату
судового збору до ухвалення судового
рішення у справі, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_1 в доход
держави судовий збір пропорційно до
частини позовних вимог, у задоволенні
яких їй було відмовлено в сумі 904 грн.

На підставі викладеного, ст.. 12, 17
Закону України «Про власність», ст..128
ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 321, 392, 368 ЦК
України, ст.ст. 62, 70, 74 СК України, ст.ст.
116, 158 ЗК України, керуючись ст.. ст.. 10, 60,
79, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Встановити факт спільного
проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з
ОСОБА_2 з липня 1996 року до листопада 2012
року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 13/100 частини житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 124,7 кв.м., житловою
площею 66,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 39/100 частини житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 124,7 кв.м., житловою
площею 66,9 кв.м.

Поділити майно, що є спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
виділивши у приватну власність ОСОБА_1
наступне майно: корову «Зірочка»
вартістю 10000 грн., пральну машину
вартістю 2000 грн., мотоблок вартістю 5000
грн., корморізку вартістю 300 грн., м'яку
частину в передпокій вартістю 3000 грн.,
холодильник вартістю 1300 грн., газову
плиту «Дружківка» вартістю 200 грн.,
умивальник вартістю 800 грн., всього за
загальну суму 22600 грн.

ОСОБА_2 виділити у приватну
власність наступне майно: легковий
автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_5, 1987 року
випуску вартістю 10177,95 грн., причіп до
автомобіля ПГА 1 д.н.з. НОМЕР_2, 2005 року
випуску вартістю 2000 грн., кухню «Мрія»
вартістю 3000 грн., спальню вартістю 1500
грн., куточок на кухню вартістю 900 грн.,
телевізор «Самсунг» вартістю 800 грн.,
крісло вартістю 700 грн., мотокосу
вартістю 800 грн., зварювальний апарат
вартістю 550 грн., електричну пилу
вартістю 500 грн., двері вартістю 200 грн.,
електричний точильний станок вартістю
240 грн., ударну дрель вартістю 250 грн.,
електролобзик вартістю 200 грн., млин
вартістю 300 грн., сівалку (для буряків)
вартістю 150 грн.,оприскувач вартістю 100
грн., всього на загальну суму 22367,95
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 компенсацію вартості частки в
майні в розмірі 116,5 грн.

В іншій частині позовні вимоги
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 24.02.2010 р. на житловий
будинок з господарчими спорудами,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
видане на імя ОСОБА_2 на підставі
рішення виконкому Чернеччинської
сільської ради від 16.02.2010 р. № 11.

Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 48/100 частини житлового
будинку, розташованого за адресою
АДРЕСА_1, яка складається з приміщень 2-1
площею 9,8 кв.м., 2-2 площею 14,1 кв.м., 2-3
площею 5,7 кв.м., 2-4 площею 17,2 кв.м.

Визнати недійсним Державний акт
серія ЯМ № 093713 на право власності на
земельну ділянку серія ЯМ № 093713,
виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,0595 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовні вимоги
ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1846 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави
судовий збір в сумі 904 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
по 212,50 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Сумської області через
Охтирський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Плотникова Н.Б.