Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1071/14
Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів за
депозитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 15.05.2009
року між ним та КС «Порада» був
укладений депозитний договір № 688.1
«Весняна порада 2009», за умовами якого
він передав відповідачу грошові кошти
в розмірі 10 грн. на умовах договору.
Також, відповідно до угоди про зміну та
доповнення вказаного договору від
27.05.2009р., позивач додатково вніс суму 34
990 грн. на умовах договору. Процентна
ставка за користування внеском
протягом строку внеску складала 28%
річних, строк дії договору - 6 місяців з
дня підписання договору обома
сторонами, тобто з 15.05.2009р. по 15.11.2009р. На
момент спливу строку договору залишок
неповернутих коштів становив 38952,05 грн.

За умовами договору відповідач
зобов'язаний був перерахувати суму
внеску і суму нарахованих процентів за
період користування грошима на
поточний рахунок позивача, в робочий
день, наступний за останнім днем строку
внеску.

Оскільки після закінчення строку
договору відповідач повернув не всі
належні до виплати суми, з КС «Порада»
на користь ОСОБА_3 судовим рішенням від
09.12.2010 року було стягнуто залишок
депозитного вкладу з нарахованими
відсотками на загальну суму 39878,36 грн.

Проте, вказаним рішенням не враховано,
що відповідач повинен сплатити три
проценти річних від простроченої суми -
5149,22 грн., а також пеню в розмірі 3%
вартості послуги за кожен день
прострочення - 215343,14 грн.

Також позивач зазначає, що своїми діями
КС «Порада» завдала йому моральної
шкоди, яку він оцінює в 60 000 грн.

Посилаючись на те, що до теперішнього
часу судове рішення не виконане, кошти
не повернуті, просив на підставі ст.ст.
611, 625, 1212 ЦК України та ст. 10 ч. 5 Закону
України «Про захист прав споживачів»
стягнути з КС «Порада» на свою користь
304 997,35 грн., із яких: 39 878,36 грн. - сума
вкладу та нарахованих відсотків за
користування депозитними коштами, 44
626,62 грн. - 28 % річних за період з 15.05.2009
року по 02.09.2013 року, 5149,22 грн. - 3% річних
від простроченої суми; 215 343,14 грн. - пені,
а також моральну шкоду в розмірі 60 000
грн.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 10 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. Від
апелянта ОСОБА_3 надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За змістом ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
судовим рішення в іншій справі належна
за договором сума депозиту з
відсотками вже стягнута на користь
позивача, а тому підстави для її
повторного стягнення відсутні.
Нарахування відсотків після
закінчення строку договору не
передбачено його умовами, а стягнення
пені, 3% річних і сум на відшкодування
моральної шкоди призведе до порушення
прав інших членів кредитної спілки.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 15.05.2009 року між
сторонами було укладено договір № 688.1
«Весняна порада 2009» про залучення
внеску (вкладу) на депозитний рахунок,
відповідно до якого позивач вніс на
депозитний рахунок грошову суму 10 грн.
строком на 6 місяців. Процента ставка
складала 28 % річних з нарахуванням
процентів щомісячно. Строк дії
договору з 15.05.2009р. по 15.11.2009 року. За
умовами п. 2.4 погодженого сторонами
договору після закінчення строку його
дії спілка ніяких нарахувань на внесок
не проводить, а згідно п. 3.5 після
закінчення строку дії договору спілка
здійснює повернення вкладу та
нарахованих процентів (а.с. 4).

Крім того, 27.05.2009 року між сторонами
було укладено угоду про зміну та
доповнення договору про залучення
внеску (вкладу) на депозитний рахунок №
688.1 від 15.05.2009 року, відповідно до якого
позивач поповнив внесок (вклад) на
депозитний рахунок на суму 34 990 грн.
(а.с. 8).

Внесення коштів у вказаному розмірі
підтверджується квитанціями до
прибуткового ордеру від 15.05.2009 року та
від 27.05.2009 року (а.с. 6).

Станом на 15.11.2009 року залишок
неповернутих коштів становив 38 952,05 грн.
(а.с. 5).

Прийняті зобов'язання відповідач не
виконав, в зазначений в договорі строк
грошові суми позивачу не сплатив.

У зв'язку з чим, рішенням
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 09 грудня 2010
року належні до виплати кошти в
загальній сумі 39 878,36 грн. були стягнуті
на користь ОСОБА_3 Рішення набрало
чинності 21.12.2010р. (а.с. 7).

Приймаючи до розгляду позов ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. 122 ч. 2 п.
2 ЦПК України не обговорив питання щодо
можливості повторного розгляду вимог
про стягнення депозитного вкладу і
нарахованих відсотків на загальну суму
39 878,36 грн., хоча в позовній заяві
міститься посилання на судове рішення,
що набрало законної сили, яким вказані
вимоги вже задоволені, і рішення
знаходилося на примусовому виконанні
(а.с. 7).

Відповідно до ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу і
відсотків на загальну суму 39 878,36 грн. на
підставі ст.ст. 205 ч. 1 п. 2, 310 ч. 1 ЦПК
України підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в цій
частині.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд стягнути з
відповідача відсотки за депозитом у
відповідності з п. 1.2 договору за період
з 15.05.2009р. по 02.09.2013р.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (п. 2.4
договору).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - 15.11.2009 року,
вимоги ОСОБА_3 про стягнення процентів
після закінчення строку договору не
відповідають п. 2.4 цього договору, а
тому передбачених законом підстав для
задоволення цієї частини позовних
вимог судова колегія не вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 215 343,14 грн., позивач посилався
на п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист
прав споживачів», якою передбачено, що
у разі, коли виконавець не може
виконати (прострочує виконання) роботу
(надати послуги) згідно з договором, за
кожен день (кожну годину, якщо
тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % вартості
роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
«Порада» та споживачем ОСОБА_3, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України «Про захист
прав споживачів» застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС «Порада»
грошових зобов'язань за депозитним
договором від 15.05.2009 року його умовами
не передбачалась, то і правових
підстав для її стягнення суд не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами договір не
передбачає відшкодування моральної
шкоди у разі порушення кредитною
спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_3 про
стягненні з КС «Порада» грошових
коштів на підставі ст. 625 ЦК України
являються такими, що підлягають
задоволенню частково.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань кредитної спілки
та не виключає її відповідальності за
порушення строків розрахунків, тому
вимоги вкладника про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості на підставі ст. 625 ЦК
України являються обґрунтованими.

За таких обставин з КС «Порада» на
користь кредитора ОСОБА_3 на підставі
ст. 625 ч. 2 ЦПК України підлягають
стягненню 3% річних від простроченої
суми боргового зобов'язання на суму 39
878,36 грн. з 10 грудня 2010 року до 02 вересня
2013 року, тобто за 2 роки 267 дні у сумі 3
268,46 грн.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що складений сторонами 02.09.2013 року акт
звіряння (а.с.3) слід вважати
додатковими умовами до договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором (ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч. 2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч. 6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч. 2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Решта доводів апеляційної скарги
ОСОБА_3 базуються лише на викладі
фабули справи та суб'єктивному
коментарі норм Закону, що не має
правового значення для суті спору.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі ст.ст.
309, 310 ЦПК України підлягає скасуванню,
провадження у справі в частині вимог
про стягнення депозитного вкладу з
відсотками на суму 39 878,36 грн. - закриттю,
в іншій частині позову - з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову і стягнення з
кредитної спілки на користь ОСОБА_3 3%
річних в порядку ст. 625 ЦК України на
загальну суму 3 268,46 грн. У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_3 слід
відмовити з вищенаведених мотивів.

На підставі ст. 88 ЦПК України з КС
«Порада» в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір на загальну
суму 344,10 грн. (229,40 грн. + 114,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року по цій справі скасувати.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
Кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_3 депозитного вкладу з відсотками
на загальну суму 39 878 грн. 36 коп. закрити.

В решті позовних вимог ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_3 3 268 (три тисячі двісті
шістдесят вісім) грн. 46 коп. - 3% річних
від простроченої суми за період з 10
грудня 2010 року до 02 вересня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада» в
дохід держави судовий збір в сумі 344
(триста сорок чотири) грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: