АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4616/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Новак А.В.
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенко Д.Р.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_19 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 13 січня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, третя
особа ОСОБА_7 про визнання дій
неправомірними, стягнення майнової та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 13 січня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання дій
неправомірними, стягнення майнової та
моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_19
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 13 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Вказує на те, що
відмовляючи в задоволенні позову, суд
1-ї інстанції не перевірив належним
чином доводів позивача щодо того, який
саме паспорт пред'являвся нотаріусу
під час оформлення довіреності ОСОБА_8
від 08.11.2006 року, оскільки в матеріалах
нотаріальної справи відсутня копія її
паспорту. Неодноразові клопотання
позивача щодо витребування у
відповідних органів інформації щодо
паспорту ОСОБА_8 судом 1-ї інстанції
було проігноровано. У зв'язку з чим,
вважає передчасними висновки суду 1-ї
інстанції про те, що під час оформлення
довіреності від 08.11.2006 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 було
дотримано вимоги Закону України «Про
нотаріат» та положення Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_19 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник приватного нотаріусу
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 ОСОБА_20 проти доводів
апеляційної скарги заперечувала
посилаючись на те, що вони є
необґрунтованими, а рішення суду
повністю відповідає вимогам закону.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився,
про день та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія судів вважає
можливим слухати справу за його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2002 року ОСОБА_8
оформила заповіт, яким після смерті все
належне їй на праві власності майно, в
тому числі квартиру АДРЕСА_1, заповіла
ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Судом також встановлено, що 08.11.2006 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
було посвідчено довіреність, якою
ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_7
представляти її інтереси в
уповноважених органах та
розпоряджатися всім її рухомим та
нерухомим майном, з чого б воно не
складалося і де б воно не знаходилося з
правом відчуження (продажу, обміну на
інше майно, передачі в іпотеку, здачі в
оренду тощо). Дана довіреність видана
на три роки без права передоручення
повноважень третім особам та дійсна до
08.11.2009 року та зареєстровано в реєстрі
за №2376.

В подальшому, 30 грудня 2006 року між
ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8 на
підставі довіреності від 08.11.2006 року, та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Даний договір посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 та
зареєстрований за №8473.

23 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_14
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_15 та зареєстрований за №58.

З матеріалів справи також вбачається,
що 29.06.2007 року ОСОБА_12 звернулася до
Другої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_8.

Під час оформлення свідоцтва про право
на спадщину ОСОБА_12 стало відомо про те,
що спадкова квартира була продана
ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8 на
підставі довіреності від 08.11.2006 року.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києві від 07.08.2012 року задоволено
частково позовні вимоги ОСОБА_12 до
ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особи:
Головне управління юстиції в місті
Києві, ОСОБА_16, ОСОБА_17, приватні
нотаріуси ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_6,
Комунальне підприємство «Житловик»,
Київська міська рада, ОСОБА_18 про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування, визнання
довіреності та договорів
купівлі-продажу квартири недійсними та
задоволено частково позовні вимоги
ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та застосування наслідків
його недійсності.

Визнано за ОСОБА_12 право власності в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнано недійсною довіреність
посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 08.11.2006 року та
зареєстрованою за номером 2376, якою
ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_7
представляти її інтереси в
уповноважених органах та
розпоряджатися всім її рухомим та
нерухомим майном.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_14,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_15 та зареєстрований за №58.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14
вартість квартири в сумі 345 925 грн.,
збитки в сумі 6918 грн., моральну шкоду в
сумі 1500 грн., судові витрати в сумі 1 100
грн., судовий збір в сумі 2823 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 06.11.2012 року рішенням Оболонського
районного суду міста Києві від 07.08.2012
року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_14 збитків в сумі 6918 грн.,
моральної шкоди в сумі 1500 грн.
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

ОСОБА_3 вважаючи, що приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, під час
посвідчення довіреності від 08.11.2006
року, було неналежно встановлено особу
ОСОБА_8, як наслідок, порушено вимоги
законодавства, чим завдано йому
майнової шкоди в сумі 345 925 грн. та
моральної шкоди в сумі 50 000 грн.
звернувся до суду з позовом про
визнання дій нотаріуса неправомірними
та стягнення матеріальної шкоди в сумі
345 925 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000
грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання дій
неправомірними, стягнення майнової та
моральної шкоди, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що позовні вимоги не
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому правові підстави для
їх задоволення відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Порядок правового регулювання
діяльності нотаріату в Україні
встановлений Законом України «Про
нотаріат».

Частиною 1 статі 1 Закону України «Про
нотаріат» (в редакції, яка діяла на
момент посвідчення довіреності від
08.11.2006 року) встановлено, що нотаріат в
Україні - це система органів і
посадових осіб, на які покладено
обов'язок посвідчувати права, а також
факти, що мають юридичне значення та
вчиняти інші нотаріальні дії,
передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст.ст. 34, 36 Закону України
«Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на
момент посвідчення довіреності від
08.11.2006 року) однією з нотаріальних дій,
які можуть вчиняти приватні нотаріуси,
є посвідчення правочинів (договори,
заповіти, доручення, шлюбні контракти
та ін.).

Згідно з ч.2 ст.41 Закону України «Про
нотаріат» (в редакції, яка діяла на
момент посвідчення довіреності від
08.11.2006 року) нотаріальні дії вчиняються
в приміщенні державної нотаріальної
контори, в державному нотаріальному
архіві, приміщенні, яке є робочим
місцем приватного нотаріуса, чи
приміщенні виконавчого комітету
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваної
угоди, нотаріальні дії можуть бути
вчинені поза вказаними приміщеннями.

У відповідності до положень ст.43 та ст.44
Закону України «Про нотаріат» (в
редакції, яка діяла на момент
посвідчення довіреності від 08.11.2006
року) при вчиненні нотаріальних дій
нотаріуси та інші посадові особи, які
вчиняють нотаріальні дії, встановлюють
особу громадянина, його представника
або представника підприємства,
установи, організації, що звернулися за
вчиненням нотаріальних дій.
Встановлення особи здійснюється за
паспортом або іншими документами, які
виключають будь-які сумніви щодо особи
громадянина, який звернувся за
вчиненням нотаріальної дії.

При посвідченні угод з'ясовується
дієздатність громадян і перевіряється
правоздатність юридичних осіб, які
беруть участь в угодах. У разі
укладення угоди представником
перевіряються його повноваження.

Аналогічні положення містить
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 03.03.2014 року за №283/8882 (в
редакції, яка діяла на момент
посвідчення довіреності від 08.11.2006
року).

Таким чином, з системного аналізу
вказаних вище норм права вбачається, що
для нотаріуса встановити особу означає
впевнитись, що перед ним дійсно та
особа, яка зазначена в паспортному чи
іншому документі, поданому нею
нотаріусу. Процедура встановлення
особи передбачає ознайомлення
нотаріуса з відповідним документом в
присутності особи, яку необхідно
встановити. При перевірці паспорта
громадянина України нотаріус повинен
звернути увагу на наявність всіх
реквізитів визначених Положенням про
паспорт громадянина України,
затвердженим постановою Верховної
ради України №2503 від 26.06.1992 року,
оскільки неправильне заповнення
паспорта, внесення записів, не
передбачених зазначеним Положенням,
відсутність печаток, які повинні бути
проставлені, та інше є неналежним
оформленням документа.

Судом встановлено, що під час
посвідчення довіреності від 08.11.2006 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
було визначено обсяг цивільної
дієздатності особи, яка представилась
ОСОБА_8 на підставі паспорта
громадянина України, який було надано
останньою і зазначена особа мала
зовнішній вид відповідного віку, що
збігався з даними пред'явленого
документу та ідентифікаційного номера
(перші п'ять цифр, які діляться на 365, що
вказують на рік народження) наданого
разом з паспортом громадянина України.
Зображення зазначеної особи на
фотокартці вклеєній у паспорт
громадянина України відповідало
зовнішньому вигляду особи-предявника
паспорта. Паспорт містив всі реквізити
визначені Положенням про паспорт
громадянина України, затвердженим
постановою Верховної ради України №2503
від 26.06.1992 року. У зв'язку з чим, у
нотаріуса не виникло будь-яких сумнів
щодо особи громадянина, який звернувся
за вчиненням нотаріальної дії.

Статтею 50 Закону України «Про
нотаріат» (в редакції, яка діяла на
момент посвідчення довіреності від
08.11.2006 року) встановлено, що
заінтересована особа, яка вважає
неправильною вчинену нотаріальну дію
або відмову у вчиненні нотаріальної
дії, вправі подати про це скаргу до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду за
місцезнаходженням державної
нотаріальної контори, державного
нотаріального архіву, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів чи робочого
місця приватного нотаріуса.

Враховуючи встановлені обставини
справи, колегія суддів вважає, що суд 1-ї
інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про
визнання дій неправомірними.

Зі змісту ст.22 ЦК України, вбачається,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Поряд з цим, відповідно до змісту ст.23
ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки судом достовірно встановлено
правомірність дій приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 під час
посвідчення довіреності від 08.11.2006
року, то правових підстав для
відшкодування останньою ОСОБА_3
матеріальної та моральної шкоди немає.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа ОСОБА_7 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не було встановлено
того факту, що під час оформлення
довіреності від 08.11.2006 року відповідачу
пред'являвся паспорт виданий на ім'я
ОСОБА_8, оскільки в матеріалах
нотаріальної справи відсутня копія її
паспорту, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки чинне на
момент посвідчення довіреності від
08.11.2006 року законодавство України не
встановлювало обов'язку нотаріуса
долучати до матеріалів нотаріальної
справи копії документу на підставі
якого була встановлено особу. Дані щодо
наданого паспорту були внесені
нотаріусом в реєстр нотаріальних дій.

Необґрунтованими є доводи апеляційної
скарги про те, що неодноразові
клопотання позивача про витребування
у відповідних органів інформації щодо
паспорту ОСОБА_8 судом 1-ї інстанції
було проігноровано, з огляду на таке.

Відповідно до п.21 Положення про паспорт
громадянина України, затвердженим
постановою Верховної ради України №2503
від 26.06.1992 року, (в редакції, яка діяла на
час смерті ОСОБА_8) паспорт померлого
здається до органів запису актів
громадянського стану, який після
реєстрації смерті громадянина
надсилає його до паспортної служби.

Під час розгляду справи судом 1-ї
інстанції було направлено запити до
Відділу реєстрації актів цивільного
стану Оболонського районного
управління юстиції у місті Києві та
Оболонського районного управління
ГУМВС України в місті Києві.

На адресу Голосіївського районного
суду міста Києва з Відділу реєстрації
актів цивільного стану Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві надійшла відповідь про те, що
факт смерті ОСОБА_8 зафіксовано у
актовому записі №90 від 06.02.2003 року. Дані
щодо відомостей про вилучення паспорта
померлої в актовому записі про смерть
відсутні.

Від Оболонського районного управління
ГУМВС України в місті Києві
Голосіївським районним судом міста
Києва було отримано відповідь про те,
що надати інформацію щодо вилучення
паспорта ОСОБА_8 при видачі свідоцтва
про смерть не вдається за можливе,
оскільки всі наявні реєстраційні
матеріали за 2003 рік були знищені в
зв'язку з закінченням 5 річного терміну
зберігання.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_19
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_19 відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду міста Києва від 13 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: