Справа № 1327/4243/2012
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1759/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я.,Левика А.Я.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представника відповідача ДП
«Львіввугілля» - Гоц П.В., представника
третьої особи - Музики М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та
Державного підприємства
«Львіввугілля» на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 листопада
2013 у справі за позовом ОСОБА_4 до
Державного підприємства
«Львіввугілля», ПАТ
«Укразахідвуглебуд», ВАТ
«Червоноградське шахтопрохідницьке
підприємство», ДП Центрально-західна
компанія
«Вуглеторфреструктуризація», третя
особа - відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Червонограді про стягнення моральної
шкоди завданої професійними
захворюваннями та трудовим каліцтвом,
-

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_4
звернувся з позовом до Державного
підприємства «Львіввугілля» про
стягнення 30 000 гривен моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва. Заявою 14.02.2013
року позовні вимоги уточнив та просив
ухвалити рішення про солідарне
стягнення з ДП «Львіввугілля», ПАТ
«Укрзахідвуглебуд», ВАТ
«Червоноградське шахтопрохідницьке
підприємство», ДП «Центральна Західна
Компанія «Вуглеторфреструктуризація»
15000 гривен моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання
та стягнути з ПАТ «Укрзахідвуглебуд»
15 000 гривен моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок отримання трудового
каліцтва.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто на
користь позивача з ДП «Львіввугілля» 5
000 гривен моральної шкоди. В решті в
позові відмовлено.

Рішенння оскаржив позивач та ДП
«Львіввугілля».

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду змінити в частині
ухвалення про стягнення з ДП
«Львіввугілля» 5 000 гривен моральної
шкоди та ухвалити про стягнення
солідарно з ДП «Львіввугілля», ПАТ
«Укрзахідвуглебуд», ВАТ
«Червоноградське шахтопрохідницьке
підприємство», ДП «Центральна Західна
Компанія «Вуглеторфреструктуризація»
15000 гривен моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання. В
частині відмови у задоволенні вимог
до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» рішення
суду скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про стягнення з
цього підприємства 15 000 гривен
моральної шкоди, задовольнивши
позовні вимоги.

В апеляційній скарзі апелянтом
частково продубльовано зміст позовних
вимог. Щодо непогодження з рішенням
суду, то зазначає, що відмовляючи у
стягненні з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» 15
000 гривен моральної шкоди суд не
врахував, що внаслідок отриманого в
1986 році на цьому підприємстві /тоді
тресті «Укрзахідвуглебуд» / трудового
каліцтва - позивачу встановлено
нестійку втрату працездатності,
оскільки в подальшому пішов на роботу
із шкідливими умовами праці. Стійку
втрату працездатності, в тому числі по
травмі отриманій в 1986 році встановлено
лише 13.02. 2007 року. Крім того, вважає , що
розмір моральної шкоди присуджений до
стягнення з ДП «Львівугілля»
визначений судом без урахування
положення, що у п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року,
зі змінами та доповненнями «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної /немайнової /шкоди»,
відповідно до яких розмір
відшкодування моральної/немайнової/
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу
страждань/фізичних, душевних,
психічних, тощо/, яких зазнав позивач,
характеру не майнових втрат/ їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо/ яких зазнав позивач та з
урахуванням інших обставин .

ДП «Львівугілля» в
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові до цього підприємства. Суд не
врахував, що позивач тривалий час
працював на інших підприємствах з
шкідливими умовами праці, трудове
каліцтво отримав в 1986 році не будучи у
трудових відносинах з підприємствами,
що у складі ДП. 25% втрати працездатності
в період роботи на шахтах, що у
складі ДП « Львіввугілля» не є таким
тривалим, за наявності якого
підприємство повинно відшкодовувати
моральну шкоду позивачу. При розгляді
справи в суді апеляційної інстанції
представник ДП «Львіввугілля»
доповнив, що у разі непогодження з
доводами апеляційної скарги про
відсутність підстав для стягнення
моральної шкоди на користь позивача,
вирішити про зменшення суми такого
відшкодування з врахуванням
майнового становища підприємства,
наявності на виконанні численних
судових рішень про стягнення моральної
шкоди на користь працівників, що
призводить до банкрутства
підприємства.

Державне підприємство
«Центральна Західна Компанія
«Вуглеторфреструктуризація» у
запереченнях на апеляційну скаргу
позивача просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін. Врахувати,
що підприємство створене лише в 2010 році
відповідно до Наказу Мінвуглепрому
України від 02.04.2010 року № 99. Відповідно
до Статуту є замовником та виконавцем
робіт передбачених проектами
ліквідації збиткових вугледобувних,
вуглепереробних та торфодобувних
підприємство України, що виконуються
за рахунок бюджетного фінансування і
не несе відповідальності за усіма
кредиторськими вимогами гірничих
підприємств за весь період їх
діяльності та після неї.

Представник третьої особи -
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Червонограді при розгляді справи в
суді апеляційної інстанції у вирішенні
апеляцій сторін покладається на
розгляд суду. Просить врахувати,що
вважає обгрунтованими певні мотиви
апеляції ДП « Львіввугілля «.

Інші учасники процесу в
судове засідання не з»явились
повторно, належно повідомлені про
розгляд справи за апеляційними
скаргами, про що до справи долучено
розписки про отримання усіма завчасно
повторно судових повісток, причини
неявки суду не повідомили. Представник
позивача та представник ДП «ЦЗК
«Ууглеторфреструктуризація» в заявах
просять справу розглядати в їх
відсутності. За таких обставин, у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає
можливим продовжувати розгляд справи
у відсутності осіб, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення частково,
виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в повній мірі таким вимогам не
відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністравтивне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково
позовні вимоги позивача, суд мотивував
своє рішення встановленням наступних
обставин, які ґрунтуються на
матеріалах справи.

З трудової книжки позивача від
01.10.1982 року, акту розслідування
професійного захворювання (отруєння)
від 26.12.2006 року, вбачається, що стаж
роботи позивача в підземних умовах
шахти вугільного басейну становить 17
років 6 місяців./а.с.7-15/.

З копії акту № 14 про нещасний випадок
на виробництві від 05.09.1986 року - позивач
під час виконання трудових обов'язків
отримав травму.

Відповідно до копії довідки серії ЛВА-2
№ 020121 від 13.02.2007 року ОСОБА_4
встановлено вперше ІІІ групу
інвалідності та 40 % ступеня втрати
працездатності, в тому числі 15 % за
наслідками трудового каліцтва 1986 року
/а.с. 16 /.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби, про що до справи долучено
копії численних медичних документів /
а.с.т 32-99/.

Судом віно враховано, що відповідно до
ст. ст.1,3, 21,43 Конституції України -
Україна як соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЗУ « Про охорону
праці» державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Статтею 237-1 КзПП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням на виробництві
вперше було передбачено Законом
України «Про охорону праці», який
набув чинності 24.11.1992 року (згідно
Постанови ВРУ від 14.10.1992 року № 2695-ХІІ).
Відповідно до ст. 12 цього закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
та шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Такий порядок був передбачений
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом трудових
обов'язків затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 23.03.1993
року № 472 із змінами і доповненнями,
яким було передбачено, що за наявності
факту моральної шкоди потерпілому
відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до п. 38 Правил відшкодування
№ 472 було передбачено, що право на
отримання потерпілим виплат на
відшкодування шкоди настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності. Таке право у позивача
виникло з 13.02.2007 року - встановлення
вперше МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Судом правильно враховано вимоги ст. 17
ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 року,
за якою - власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний створити в
кожному структурному підрозділі і на
робочому місці умови праці відповідно
до вимог нормативних актів, а також
забезпечити додержання прав
працівників, гарантованих
законодавством про охорону праці.

Згідно ст. 4 цього закону державна
політика в галузі охорони праці
базується на принципах: - пріоритету
життя і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці.

Згідно ст.. 13 ЗУ «Про
загальнобов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричини втрату працездатності»,
страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинило
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у Законі, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на
отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Згідно із ч. 4 ст. 14 цього ж Закону - до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03. 1995 року № 4 « Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної / немайнової/
шкоди « регламентовано , що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Втративши працездатність на
виробництві, позивач не в змозі в
повній мірі виконувати ту чи іншу
роботу, постійно повинен проходити
курс лікування у зв'язку з втратою
працездатності, обмежений в
життєдіяльності, а тому суд вважає, що
йому завдана моральна шкода.

Наведені вище норми вірно враховано
судом. Однак поза увагою суду
залишилась та обставина, що в тому
числі 15 % втрати працездатності ,
встановлено позивачу висновком МСЕК
13.02. 2007 року - внаслідок травми,
отриманої 05.09.1986 року, про що вказано у
довідці МСЕК/ а.с. 17 зворот/.

З копії акту № 14 форми Н-І про нещасний
випадок на виробництві позивач
отримав 05.09.1996 року о 1-й годині
виробничу травму /а.с. 20-21/.

Згідно даних акту розслідування
професійного захворювання / отруєння/
від 26 грудня 2006 року, затвердженого
головним державним санітарним лікарем
м. Червонограда 26.12. 2006 року
встановлено, що професійне
захворювання позивача - виникло на
протязі стажу роботи, в тому числі з 1985
по 1987 рік внаслідок роботи у шкідливих
умовах. В акті перераховано інші
періоди роботи, в тому числі на
підприємствах, що у складі ДП
«Львівугілля» до часу звільнення
позивача внаслідок невідповідності
займаній посаді по стану здоров»я
15.08.2003 року з шахти «Великомостівська»
ДП «Львіввугілля». /с. 13-14/

Враховуючи дані про місця роботи
позивача в тому числі продовж 1985 - 1995
року в тресті «Укразахідвуглебуд», де
в 1986 році отримано трудове каліцтво, за
наслідками якого в 2007 році встановлено
15 % втрати працездатності та періоди
роботи 1995-1999, 2000- 2003 роки на
підприємства ДП «Львіввугілля» з
шкідливими умовами праці, про що
зазначено в Акті розслідування
професійного захворювання / отруєння
від 26.12.2006 року та підтверджено Актом
обстеження робочого місця гірника
підземного, прохідника підземного від
08.09.2006 року та втрату 25 %
працездатності внаслідок роботи у
шкідливих умовах - моральна шкода
підлягає відшкодуванню відповідачами
у справі, якими є ПАТ
«Укрзахідвуглебуд» та ДП
«Львіввугілля».

Правових підстав для відшкодування
моральної шкоди в солідарному порядку
з відповідачів, перелічених позивачем
у позові - немає. Доказів причинного
зв»язку між отриманою позивачем
моральною шкодою та діяльністю інших
відповідачів - позивач суду першої та
апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом частково правильно
застосовано норми матеріального права
та зроблено висновки про необхідність
стягнення суми моральної шкоди з ДП
«Львіввугілля». Однак враховуючи
наведені вище обставини та покладаючи
частково відповідальність за
спричинені моральні страждання на ПАТ
«Укрзахідвуглебуд», колегія суддів
вважає, що сума 3000 гривен з кожного
зазначеного відповідача у
відшкодування моральної шкоди - буде
відповідною для відшкодування.

При цьому враховується, що рішенням
Конституційного Суду від 27 січня 2004
року регламентовано, що громадяни, яким
встановлена стійка втрата професійної
працездатності мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж
рішення, ушкодження здоров»я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов»язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності. За таких
обставин спростованим є доводи
апеляційної скарги відповідача про
недоведеність позивачем порушень або
прояв бездіяльності чи інших винних та
протиправних дій, як обов»язкову умову
за наявності якої відповідач повинен
здійснити моральне відшкодування
позивачу. Інших доводів, які б мали
правове значення, у апеляційних
скаргах не наведено.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційних
скарг сторін, скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення у справі
нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.303,304, п.2 ч.1 ст. 307, п.1
ч. 1 ст. 309, 313,ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
Державного підприємства
«Львіввугілля» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
11 листопада 2013 року скасувати,
ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Львіввугілл»я» на
користь ОСОБА_4 3 000 гривен у
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання та з ПАТ
«Укрзахідвуглебуд» 3 000 гривен у
відшкодування моральної шкоди
внаслідок трудового каліцтва та
професійного захворювання.

В решті в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскарженим в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді