Справа № 758/7927/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - Бойко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 (від імені та в
інтересах якого дії законний
представник ОСОБА_1), ОСОБА_1 до ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення в
квартиру, третя особа: Служба у справах
дітей Подільської районної в місті
Києві державної адміністрації, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1, яка діє від свого
іменні, а також від іменні та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до
відповідача про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
вселення в квартиру, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона з 15.06.2005 року
перебувала в шлюбі з відповідачем
ОСОБА_6 Від шлюбу сторони мають
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що вона, відповідач та їхній
син ОСОБА_5 зареєстровані та проживали
в квартирі відповідача за адресою:
АДРЕСА_1.

Посилається на те, що шлюб між нею та
відповідачем було розірвано на
підставі рішення Подільського
районного суду м. Києва від 22.11.2010 року,
а рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 15.05.2012 року було стягнуто
аліменти з відповідача на утримання
їхнього малолітнього сина.

Звертає увагу суду на те, що з 2010 року
відносини між нею та відповідачем
погіршились, в тому числі у них виник
спір щодо її місця проживання з сином в
квартирі відповідача. Так 30.05.2013 року
відповідач почав фізично погрожувати
їй, щоб вона з сином швидше покинули
його житлове приміщення, і вчинив
психологічний вплив на неї та наніс їй
тілесні ушкодження, про що вона 31.05.2013
року звернулась з заявою про злочин до
Подільського РУ ГУМУС України в м.
Києві.

Зазначає, що 31.05.2013 року відповідач
скористався моментом, коли вона пішла
до Подільського РУ ГУМВС України в м.
Києві, змінив замки (серцевини) в
квартирі та в тамбурі, відмовивши їй і
представникам міліції в проханні дати
нові ключі та виставив за двері сумки з
її речами та речами сина.

Посилається на те, що таким чином
відповідач своїми незаконними діями по
самовільному виселенню її з малолітнім
сином з законно займаного ними житла
порушив їхні житлові права та права
дитини, передбачені Конституцією
України, ЦК України, ЖК Української РСР
та ін. Законами і нормативно-правовими
актами України. У зв'язку з чим вона
звернулася до суду з даним позовом та
просила суд зобов'язати відповідача не
чинити їм перешкод у користуванні
спірною квартирою, в тому числі
зобов'язати останнього надати ключі та
вселити їх в квартиру.

В подальшому позивачка неодноразово
збільшувала, уточнювала та залишала
без розгляду позовні вимоги. Згідно
останніх уточнень, остання просила суд
визнати їх право користування спірною
квартирою, зобов'язати відповідача не
чинити перешкод у користуванні
квартирою, в тому числі зобов'язати
останнього надати ключі для входу в
тамбур та квартиру та вселити їх в
квартиру.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні уточнені вимоги
підтримують з вищевикладених підстав,
обґрунтувавши поясненнями, просять
позов задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечують проти
вимог позивачів, обґрунтувавши
запереченнями просять суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтримує вимоги позивачів,
просить суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1
та її представника, відповідача та його
представника, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечується сторонами, що ОСОБА_1
та ОСОБА_6 з 15.06.2005 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу
сторони мають малолітнього сина,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

22.11.2010 року рішенням Подільського
районного суду м. Києва шлюб між
сторонами був розірваний з мотивів
того, що між сторонами втрачено
взаєморозуміння та почуття любові (а.с.
5).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачу на підставі Договору
обміну від 29.08.2002 року посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрованого в реєстрі за № 6016,
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 44-45).

Судом встановлено, що позивачка після
укладення шлюбу вселилася у
вищезазначену квартиру до відповідача
і з 13.10.2006 року була зареєстрована в ній,
так само як і з 05.10.2007 року був
зареєстрований і проживав в зазначеній
квартирі малолітній син сторін, що
підтверджується наданою до суду
Довідкою Форми № 3 ЖБК «Транзистор» № 36
від 04.06.2013 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Стаття 156 ЖК України визначає, що члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачі
правомірно вселилися в квартиру
АДРЕСА_1 і набули права користування
нею на рівні з її власником,
відповідачем по справі ОСОБА_6, у
зв'язку з чим їх позовна вимога про
визнання за ними даного права не
підлягає задоволенню, оскільки воно
(право) чітко визначене Законом і
доведенню в даному випадку в судовому
порядку не підлягає та не було
втрачено.

Судом встановлено, підтверджується
наданими доказами (а.с. 10, 11, 12, 46) та не
заперечується самим відповідачем, що
останній в травні 2013 року змінив замки
в квартирі та виставив речі позивачів
за двері, чим фактично виселив останніх
із квартири і вони з того часу не
проживають в ній, а винаймають житло.

Конституція України в статті 47
закріплює право кожної людини на житло.
При цьому задекларовано, що держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Громадяни, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону

Стаття 9 ЖК України, визначає, що ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, а також ті
обставини, що судом встановлено
правомірність вселення позивачів в
спірну квартиру і набуття права
користування та чинення перешкод
відповідачем у користуванні нею
(виселення позивачів без рішення суду,
заміна замків в квартирі), суд
приходить до висновку про доведеність
вимог позивачів про усунення перешкод
в користуванні квартирою, в тому числі
зобов'язання надати ключі та вселення в
квартиру, однак вони підлягають
задоволенню частково, а саме в частині
вимог, які стосуються позивачки ОСОБА_1,
в частині ж вимог, які стосуються
малолітнього ОСОБА_5, необхідно
відмовити, оскільки в ході судового
розгляду встановлено, що відповідачем
надано останньому ключі від квартири і
він має вільний доступ до неї,
відповідач не заперечує проти його
вселення і проживання в зазначеній
квартирі, тобто в цій частині вимог
відсутній спір про право, що є
підставою для відмови в їх задоволенні.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача та його представника, як на
підставу для відмови в задоволенні
позову, на те, що позивачка ОСОБА_1 не є
членом сім'ї відповідача та на те, що
відповідач на даний час проживає в
спірній квартирі з цивільною дружиною
та її донькою, оскільки як вже
зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст.
156 ЖК України, припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням, а тому факт
розірвання шлюбу позивачки з
відповідачем не позбавив її права
користування спірною квартирою, так
само як і не позбавляє її цього права і
факт проживання відповідача із іншою
жінкою в даній квартирі.

Також суд не приймає до уваги, як доказ
в спростування позовних вимог
позивачів, факт наявності на праві
власності у позивачки житлового
будинку, оскільки останній знаходиться
в Київській області далеко від м.
Києва, де в позивачів склалося життя, а
саме, позивачка працює в м. Києві, а
дитина відвідує спеціалізований
навчальний заклад за рекомендацією
лікарів, а тому переїзд із столиці до
села значно погіршує їхні умови життя
та загрожує здоров'ю дитини.

Крім того не можуть бути взяті до уваги
судом посилання представника
відповідача в обґрунтування
заперечень проти позову, на норми ЗУ
«Про власність», оскільки зазначений
Закон втратив свою чинність згідно із
Законом України від 27.04.2007 року № 997-V.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, приходить до висновку,
що вимоги позивачів знайшли своє
часткове доведення в судовому
засіданні, а тому позов підлягає
задоволенню частково, а саме в частині
зазначеній вище.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Враховуючи вимоги зазначеної норми
цивільно-процесуального Закону, з
відповідача на користь позивачки
ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 114, 70 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. 47
Конституції України, ст.ст. 9, 64, 156, 161 ЖК
України, ст.ст. 16, 405 ЦК України, ст. 18 ЗУ
«Про охорону дитинства», Постанови
Пленуму Верхового суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод
ОСОБА_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_6 надати ОСОБА_1 ключі
для входу в квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 114, 70 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко