Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/166/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 07 листопада 2013 року у
справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
квартиру та виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, у якому
просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ZPE0GL00000402 від 02.08.2007 року в розмірі 34244
доларів США, звернути стягнення на
квартиру загальною площею 34,91 кв.м.,
житловою площею 16,9 кв.м. яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, та
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості її перепланування та
перебудови з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, а також
виселити ОСОБА_3 з квартири із зняттям з
реєстраційного обліку та стягнути
судові витрати.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 з позовними
вимогами згодна частково, суду
пояснила, що вона знаходиться у
декретній відпустці, зверталася до
банку з приводу реструктуризації
заборгованості, але спочатку їй
відмовили, та потім висунули вимоги про
сплату у місяць біля 4000 грн., що для неї
дуже багато, так як вона отримує
декретні гроші у 130 грн. на місяць. Також
вказувала, що сплачує кредит по
можливості та не відмовляється від
його сплати. Квартира є її власністю, в
квартирі зареєстрована вона одна.

Рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 07 листопада 2013 року в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ZPE0GL00000402 від
02.08.2007 р. станом на 07.08.2013 року в розмірі
34244 доларів США, що за курсом НБУ
складає 273609 грн. 52 коп., та яка
складається: заборгованості за
кредитом - 27736,46 доларів США;
заборгованість за відсотками - 4212,83
доларів США; заборгованість по комісії
за користування кредитом - 68,16 доларів
США; пеня - 566,08 доларів США; штраф(
фіксована складова) - 31,29 доларів США;
штраф (процентна складова) - 1629,18
доларів США; звернуто стягнення на
предмет іпотеки квартиру загальною
площею 34,91 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м.
яка розташована за адресою АДРЕСА_1, та
належить на праві власності ОСОБА_3, із
застосуванням процедури продажу
предмета іпотеки, передбаченої ст.38
Закону України «Про іпотеку», шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості її перепланування та
перебудови з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки з початковою
ціною реалізації в розмірі не менше
ринкової вартості, та на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Виселено ОСОБА_3 з квартири за адресою
АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного
обліку за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» сплачені судові витрати у
розмірі 2965 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалів справи, між ОСОБА_3 та
«Приватбанк», 02.08.2007 року був укладений
кредитний договір № ZPE0GL00000402, згідно
якого позивач зобов'язувався надати
відповідачу кредит у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії у
розмірі 32660 доларів США у тому числі 28400
доларів США для придбання квартири та
4260 доларів США на сплату страхових
платежів, зі сплатою 0,92% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення по 30.07.2037 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаним договором між
позивачем та відповідачем, 02.08.2007 року
був укладений договір іпотеки квартири
розташованої за адресою АДРЕСА_1.
Договір іпотеки посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстровано у реєстрі за №348.

Згідно до ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Відповідно до ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Договори підписані сторонами, які тим
самим виявили свою згоду з усіма
пунктами та розділами договорів та
зобов'язувалися їх виконувати.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
застосовуються. Ст. 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позикодавця достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Відповідачкою ОСОБА_3 умови кредитного
договору виконувалися не в повному
обсязі, а саме в строки передбачені
кредитним договором відповідач не
сплачує передбачені договором платежі,
внаслідок чого станом на 07.08.2013 року
заборгованість склала, суму в 34244
доларів США, що за курсом НБУ складає
273609 грн. 52 коп., та яка складається:
заборгованості за кредитом 27736,46
доларів США; заборгованість за
відсотками 4212,83 доларів США;
заборгованість по комісії за
користування кредитом 68,16 доларів США;
пеня 566,08 доларів США; штраф(фіксована
складова) 31,29 доларів США;
штраф(процентна складова) 1629,18 доларів
США

Як передбачено ст. ст.589, 590 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) у разі невиконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, набуває права на звернення
стягнення на предмет застави, яке
здійснюється за рішенням суду. Ст. 575 ЦК
України визначено, що іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Як передбачено ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п.7.3 кредитного договору
№ ZPE0GL00000402 від 02.08.2007 року,
забезпеченням виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
виступає іпотека нерухомого майна -
квартира яка розташована за адресою
АДРЕСА_1.

Як передбачено п 16.7.1, п. 16.7.2 договору
іпотеки від 02.08.2007 р. позивач, як
іпотекодержатель, має право протягом
терміну дії кредитного договору
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо в момент настання
термінів виконання якого-небудь із
зобов'язань, передбачених кредитним
договором, вони не будуть виконані.

Зважаючи на той факт, що на час розгляду
справи ОСОБА_3 порушила умови
кредитного договору, має невиконані
перед позивачем зобов'язання за
кредитним договором, суд дійшов
висновку, що є всі передбачені законом
підстави для задоволення позовних
вимог та звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Як передбачено п. 16.9 іпотечного
договору, у разі звернення стягнення на
предмет іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити в рахунок предмету
іпотеки свої вимоги в повному обсязі,
що визначаються на момент фактичного
задоволення, включаючи відсотки,
винагороди та інші платежі,
відшкодування збитків, неустойки,
витрати на утримання предмету іпотеки,
а також на здійснення забезпечених
іпотекою вимог.

Як передбачено ст.39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Вирішуючи питання про спосіб
реалізації предмета іпотеки, суд
виходив з наступного.

Пунктом 23 договору іпотеки
передбачено, що реалізація предмету
іпотеки здійснюється відповідно до
умов договору та чинного законодавства
України.

За роз'ясненнями п.42 Пленуму ВССУ N 5, від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин»резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.
А за вимогами ч.6 ст. 38 Закону України
«Про іпотеку» - ціна продажу
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Згідно п. 27 договору іпотеки, звернення
стягнення на предмет іпотеки за
вибором іпотекодержателя може бути
здійснено шляхом продажу предмета
іпотеки будь-якій особі та будь-яким
способом, в тому числі на біржі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», для чого іпотекодавець надає
іпотекодержателю право укласти такий
договір за ціною та на умовах,
визначених на власний розсуд
іпотекодержателя здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, у
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Отже заявлені вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання банку всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу з отримання витягу з
Державного реєстру прав власності
виходячи із умов Іпотечного договору,
диспозитивності цивільного права та
свободи договорів, зокрема, у даному
випадку, щодо свободи сторін самим
обрати спосіб та порядок врегулювання,
питань щодо виконання умов договору,
підлягають задоволенню.

У іпотечному договорі зазначено, що при
укладені договору в поряду ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», відповідач
надає право ПАТ КБ «ПриватБанк» діяти
від його імені.

Відповідно до вимог ст.39, 40 Закону
України «Про іпотеку», одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

За роз'ясненнями п. 41 Пленуму ВССУ N 5,
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» відповідно з
ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України , ст.ст. 39 - 40
Закону України «Про іпотеку», за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, суд ухвалює
рішення про виселення мешканців цього
житлового будинку, яке є предметом
іпотеки.

Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду, якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя. Вимога про
добровільне звільнення житлового
приміщення може бути направлена разом
з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку».

Як вбачається із матеріалів справи
банком одночасно з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», 08.07.2013 року ОСОБА_3
направлялася вимога добровільно
звільнити квартиру протягом одного
місяця.

За змістом Постанови Верховного суду
України від 16.01.2012 року прийнятою за
наслідками розгляду заяви про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції однієї і тієї
норми матеріального права, при
вирішення питання про право
користування особи жилим приміщенням
відповідно до норм житлового та
цивільного законодавства, може судом
одночасно вирішення питання про зняття
особи з реєстраційного обліку
відповідно до вимог ст.7 Закону України
від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Виходячи із положень ст.7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
суд прийшов обгрунтованого висновку,
що вимоги банку про зняття з реєстрації
місця проживання при виселені
підлягають задоволенню.

Як вбачається із довідки Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області від 22.08.2013 року, та
пояснень відповідачки у судовому
засіданні, у квартирі за адресою
АДРЕСА_1 зареєстрована відповідачка
ОСОБА_3, яка підлягає виселенню з
квартири із зняттям з реєстрації.

За частиною 4 ст. 109 ЖК України виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих приміщень
з фондів житла для тимчасового
проживання відповідно до статті 132-2
цього Кодексу. Відсутність жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

За таких обставин , судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам відповідачки в суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 07 листопада 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: