Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відновлення меж,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відновлення меж.

Свої вимоги мотивує тим, що він є
власником 1/3 частини житлового будинку
та земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2. Сусідній будинок та земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить
відповідачці на праві власності та
межує з будинком та земельною ділянкою
позивача.

Зазначив, що відповідачка без дозволу
та узгодження в нічний час перемістила
межу, знищивши межові знаки, та
установила бетонний паркан, що поділяє
вищезазначені земельні ділянки, при
цьому не витримала відстань 0,94 м між
межовими знаками №4 та №5, згідно плану
земельної ділянки по АДРЕСА_2. Крім
цього, побудувала погріб, підземна
частина якого знаходиться на земельній
ділянці позивача.

Вважає, що 26 червня 2013 року відбулося ще
одне порушення права власності з боку
відповідача, а саме було пошкоджено
стіну житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідачка
своїми діями порушує його права та
законні інтереси, внаслідок її дій,
позивач не може побудувати відмостку
до зовнішньої стіни свого будинку,
ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
шляхом зобов'язання ОСОБА_2 відновити
паркан по межам, встановленим
земельно-кадастровою документацією та
встановити зруйновану стіну будинку за
адресою: АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити у його задоволенні. Пояснив,
що вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими, позивачем не надано
жодного належного доказу в
обґрунтування своїх вимог.
Відповідачка жодним чином не
порушувала прав позивача на
користування його земельною ділянкою
та будинком, а з усіх документів, які
містяться в матеріалах справи
вбачається, що саме позивач без дозволу
на виконання будівельних робіт та
проектної документації здійснював
самовільне будівництво (реконструкцію)
свого будинку.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
докази в справі у їх сукупності, дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу житлового будинку від
04 вересня 2003 року, позивач є власником
1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2
(а.с. 5) та 1/3 частини земельної ділянки
АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

Вказана земельна ділянка є суміжною з
земельною ділянкою відповідачки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись в вимогою про заборону
вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню.

Положеннями ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог позивач
посилається на акт від 10 січня 2012 року
затверджений в.о. генерального
директора КП "Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Подільського району" (а.с. 9), в якому
зазначено, що "власник будинку по
АДРЕСА_1 в 2011 році встановила
залізобетонну та металеву огорожу
"сітка рябиця" на межі земельної
ділянки АДРЕСА_2. Зі слів ОСОБА_1
огорожа встановлена з порушенням меж,
межові знаки демонтовані власником
буд. По АДРЕСА_1, при встановленні
огорожі не витримала відстань 0,94 м між
межовими знаками №4 та №5, згідно плану
земельної ділянки по АДРЕСА_2".

Даний доказ суд не бере до уваги,
оскільки компетентним органом,
уповноваженим встановлювати ті чи інші
порушення земельного законодавства, є
виключно органи земельних ресурсів.
Крім того, в даному акті не
встановлений факт встановлення даної
огорожі саме та території земельної
ділянки позивача. Суд критично оцінює
висновки викладені у вказаному акті, що
огорожа встановлена з порушення меж,
оскільки ці дані зазначені «зі слів
ОСОБА_1».

Крім того, у даному акті зазначено про
порушення меж « зі слів ОСОБА_1».

Що стосується тверджень позивача про
те, що 26 червня 2013 року відповідачкою
було пошкоджено стіну житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2, то вони не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, оскільки у висновку про
результати розгляду звернення гр.
ОСОБА_1 зазначено, що у результаті
проведення додаткової перевірки ознак
кримінального правопорушення не
вбачається та вина ОСОБА_2 не
встановлена (а.с. 11-12).

Відповідно до положень ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

При здійсненні межування власник
земельної ділянки реалізує своє право.
Проте така участь є також обов'язком
кожного із сусідніх власників та
землекористувачів, адже приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі
забороняється.

Згідно зі ст. 108 ЗК України, у випадках,
коли сусідні земельні ділянки
відокремлені рослинною смугою,
стежкою, рівчаком, каналом, стіною,
парканом або іншою спорудою, то
власники цих ділянок мають право на їх
спільне використання, якщо зовнішні
ознаки не вказують на те, що споруда
належить лише одному з сусідів.
Власники сусідніх земельних ділянок
можуть користуватися межовими
спорудами спільно за домовленістю між
ними. Витрати на утримання споруди в
належному стані сусіди несуть у рівних
частинах. До того часу, поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому
існуванні спільної межової споруди,
вона не може бути ліквідована або
змінена без його згоди.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 10 ЦПК, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Згідно з вимогами
ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази, які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини стосовно того, що
відповідачкою створюються перешкоди
позивачу у користуванні земельною
ділянкою та нею було встановлено
огорожу з порушенням меж, не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні, крім того, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
які б підтверджувати його позовні
вимоги.

Оцінивши докази, які наявні у справі за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню
не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст.103, 106, 108, 152 ЗК
України, ст. 3, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209,
212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відновлення меж
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна