АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 лютого 2014 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013р. публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося у суд з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач належним чином не
виконує зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, що підлягає стягненню
з відповідача, як боржника, на користь
банку.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2014 р. позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі
24 321 грн. 11 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на порушення норм
матеріального й процесуального права,
зокрема на ту обставину, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши
представника відповідача, яка
підтримала апеляційну скаргу,
представника позивача, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи, 29
грудня 2006 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 був
укладений договір про відкриття
рахунку та надання фінансового
кредитного ліміту в сумі 10 000 грн., зі
сплатою 36% річних, погашенням
заборгованості в розмірі 7% від суми
заборгованості щомісячно. /а.с.7/

Відповідно до заяви клієнта на
оформлення кредитної картки, ОСОБА_1
доручила банку відкрити рахунок,
оформити кредитну картку та надала
свою згоду з умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банку, й своїм підписом
підтвердив та надав свою згоду, що
заява разом з умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг. /а.с.7-11/

Положеннями п.п.6.5, 8.6 умов та правил
надання банківських послуг,
відповідач зобов'язався погашати
заборгованість по кредиту, відсоткам
за його користування, по перевитраті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах визначених
договором. При порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому з
майнових зобов'язань, встановлених
договором понад 120 днів, клієнт
зобов'язаний оплатити банку штраф в
сумі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно розрахунку заборгованості за
договором станом на 30 вересня 2013 р.
ОСОБА_1 мала заборгованість по кредиту
в сумі 6 706 грн. 02 коп., 12 292 грн. 45
коп. - заборгованість по відсоткам,
заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 3 688 грн. 30
коп. та штраф в сумі 500 грн. + 1 134 грн. 34
коп. /а.с.3-6/

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що ОСОБА_1, не
виконувала взяті на себе зобов'язання
по погашенню кредиту й з урахуванням
п.9.12 умов та правил надання банківських
послуг, у відповідності до якого
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, а якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролангується на такий же
термін, й остільки відповідачкою не
надано доказів звернення до банку з
повідомленням про припинення дії
договору, відмовив у задоволенні заяви
про застосування строку позовної
давності.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Матеріали справи свідчать, що за
умовами договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредитних коштів частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені договором, й
щомісячно сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами, а
також встановлена відповідальність за
несвоєчасне погашення мінімального
платежу.

З долученого до матеріалів справи
звіту про операції по картковому
рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній
платіж за договором відповідачкою
здійснено 02 березня 2009р. /а.с.4/

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно з положеннями ст.256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно керівних роз'яснень п.3.3
Постанови №10 Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2010 р. умова укладеного сторонами
договору про те, що останній діє до
повного виконання зобов'язань не є
умовою про збільшення позовної
давності, оскільки остання за своєю
правовою природою є певним періодом у
часі (ч.1 ст.251, ст.256 ЦК України), який
починається від конкретного дня і
спливає також у певний момент часу.

Згідно з ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Встановлено, що останній платіж
ОСОБА_1 було здійснено 02
березня 2009р /а.с.4/, в той час як позовні
вимоги до неї було заявлено лише 09
грудня 2013р.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки
суду першої інстанції про відсутність
підстав до застосування строку
позовної давності.

Позивач, звернувшись у суд з
позовом до ОСОБА_1 09 грудня 2013 р.,
пропустив строк позовної давності,
проте клопотання про поновлення
пропущеного строку та доказів
поважності його пропуску не подав, в
той час як представником відповідача
заявлено клопотання про застосування
судом строку позовної давності.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції, як постановлене з
порушенням норм процесуального права,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, а по справі слід ухвалити
нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/31077/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5356/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.