Справа № 539/4288/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Волювача О. В.

при секретарі Джадан І.В.,

за участю представника позивачки
адвоката - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача
Соболєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Лубни цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІЗІ Кредит» про
стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд з
позовом до ТОВ «ІЗІ Кредит» про
стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди.

У позові вказала, що 10 квітня 2012 року її
було прийнято на роботу в ТОВ " ІЗІ
Кредит" на посаду керівника підрозділу
рекламно - кредитного відділу. У жовтні
2012 року її було переведено на посаду
керівника філії № 33 у м. Лубни.

28 березня 2013 року керівництво
товариства запропонувала позивачці
звільнитися за згодою сторін, на
вказану пропозицію позивачка
погодилася за умови виплати їй двох
місячних заробітків. Наказом від 01.04.2013
року позивачку було звільнено з роботи
за згодою сторін, про що було видано
відповідний наказ.

Під час звільнення позивачці
виплатили заборгованість по
заробітній платі, компенсацію за
невикористану відпустку, видали на
руки трудову книжку та довідку про
середню заробітну плату.

Позивачка стверджує, що отримує
кошти на зарплатну банківську картку.
При отриманні коштів з картки
позивачка виявила, що при звільненні з
роботи відповідач не виплатив їй всі
належні кошти, зокрема заробітну плату
за січень 2013 року, та двох обіцяних
місячних заробітків. Позивачка
письмово звернулася до відповідача із
письмовим зверненням, однак відповіді
не отримала. У червні 2013 року позивачка
офіційно припинила підприємницьку
діяльність та зареєструвалася у
Лубенському центрі зайнятості, як
безробітна. Після того, як позивачка
подала до центру довідку про її
середній заробіток від 12.04.2013 року, що
їй видало керівництво ТОВ " ІЗІ Кредит"
та проведення звірки з органами
Пенсійного фонду були виявлено
розбіжності у нарахуванні їй
заробітної плати, а тому допомогу по
безробіттю їй почали виплачувати у
мінімальному розмірі.

У жовтні 2013 року позивачка взяла у
"Райфайзен банк Аваль" довідку від
08.10.2013 року та таку ж довідку по її
зарплатній картці у банку " УкрСибБанк"
від 07.10.2013 року про рух коштів на її
банківській зарплатній картці у
зв'язку з чим виявила розбіжності у
нарахованій та фактично отримуваній
нею заробітній платі.

Так, позивачка виявила, що
відповідно до довідки з Пенсійного
фонду їй було нараховано заробітну
плату за червень 2012 року у розмірі 5217
грн. 99 коп., а фактично нараховано на
картку банку аванс за червень у розмірі
1509 грн. 42 коп, згідно касового ордеру
від 29.06.2013 року і решту суми 1530 грн. 04
коп. на банківську картку банку "
Райфайзен банк Аваль". Із нарахованої
за червень заробітної плати, як вважає
позивачка з її заробітної плати
повинні були утримати 15 відсотків
податку з фізичних осіб та 3,6 відсотка
єдиного соціального внеску, що складає
754 грн. 52 коп. та 187 грн. 85 коп. відповідно.
А тому, позивачка повинна була отримати
на руки 4275 грн. 62 коп., а фактично
отримала за червень 2012 року 3039 грн. 46
коп. Тобто різниця між отриманою
заробітною платою та заробітною платою
яку вона повинна була отримати
фактично складає 1236 грн. 16 коп.

Також відповідно до довідки ПФ за
січень 2013 року позивачці було
нарахована заробітну плату у розмірі
3241 грн. 60 коп. а фактично на банківську
картку позивачка отримала заробітну
плату за січень 2013 року у розмірі 1280
грн. 78 коп. ( а саме аванс у розмірі 589
грн. 97 коп. та решту заробітної плати
від 06.02.2013 року у розмірі 390 грн. 39 коп. та
у розмірі 300 грн. 42 коп. Із нарахованою
за січень заробітної плати з
відрахуванням податку з фізичних осіб
та єдиного соціального внеску
позивачка повинна була отримати
заробітну плату розмірі 2668 грн. 43 коп., а
фактично вона отримала за січень 2013
року заробітну плату у розмірі 1280 грн. 78
коп. Таким чином різниця між
отриманими коштами та нарахованими
складає 1387 грн. 65 коп.

Позивачка вважає, що організація
за червень 2012 року недоплатила їй 1236
грн. 16 коп. та за січень 2013 року 1387 грн. 65
коп., а всього заборгованість по
заробітній платі на 01.04.2013 року складає
2623 грн. 81 коп.

Такі дії відповідача призвели до
моральних страждань та втрати
нормальних життєвих зв'язків.

Позивачка прохає суд стягнути з
відповідача на її користь суму
заборгованості по заробітній платі за
червень 2012 року та січень 2013 року у сумі
2628, 81 грн., середньомісячну заробітну
плату за весь час затримки розрахунку,
виходячи з середньомісячного
заробітку в розмірі 137, 88 грн., починаючи
з 01.04.2013 року по дату винесення рішення
по справі та 10000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
стягнувши з відповідача понесені нею
судові витрати.

У судовому засіданні позивачка та
її представник адвокат ОСОБА_1, позов
підтримали, прохають його
задовольнити. При цьому позивачка
вказує, що має сумніви, щодо
справжності наданих бухгалтерією
підприємства бухгалтерських проводок,
оскільки на них немає відміток банку
про прийняття цих коштів, а наявні
тільки печаті відповідача. Також
прохає стягнути з відповідача моральну
шкоду, оскільки вона залишилася без
засобів до існування має на своєму
утриманні неповнолітнього сина.

Представник відповідача за
довіреністю Соболєв А.В. у судовому
засіданні проти позову заперечив. З
позовними вимогами не погоджується,
надав суду письмові заперечення на
позов згідно яких представник
відповідача вважає, що заява позивачки
про її звільнення за згодою сторін за
умови виплати їй двох місячних
заробітків погоджувалася нею з
менеджером з регіонального розвитку
ОСОБА_4, а не з генеральним директором
товариства. Крім того, під час
звільнення позивачка не мала жодних
претензій до роботодавця, а лист від
неї про невірне нарахування їй
заробітної плати надійшов на адресу
організації 14.05.2013 року. Також
представник відповідача, вважає, що
розрахунки зазначені у позові зроблені
нею особисто є невірними, після
проведення перевірки органами
податкової та інспекції праці жодних
порушень з виплати заробітної плати
працівникам виявлено не було. Жодного
боргу перед позивачкою організація не
має. У той же час відповідач не
погоджується з фактом завдання
позивачці моральної шкоди та її
розміром, а вважає, що позивачка таким
чином намагається поправити свої
матеріальні труднощі за рахунок
товариства. Крім того, вважає, що
позивачкою не доведено факту завдання
товариством моральної шкоди, оскільки
завдяки отриманій довідці про
заробіток і пред'явлення її до Центру
зайнятості позивачка отримувала
допомогу по безробіттю у розмірі
близько 14 тис. грн. Також пояснив, що
дійсно визнав помилку у довідці
виготовленій товариством для
пред'явлення її до органів зайнятості
населення, а тому ОСОБА_3 отримала від
товариства іншу довідку з виправленою
сумою, яку надала до органів
соціального захисту.

Також вважає, що достовірним
підтвердженням невірного розрахунку з
позивачкою міг бути висновок
економічної експертизи, однак від
проведення такої позивачка
відмовилася.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення.

Відповідно до ст. 21 Закону України "
Про оплату праці" працівник має право
на оплату своєї праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Статтею 24 Закону України "Про
оплату праці" визначено, що заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць
через проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Розмір заробітної плати за першу
половину місяця визначається
колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не менше оплати за фактично
відпрацьований час з розрахунку
тарифної ставки (посадового окладу)
працівника.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_3. з 19.04.2012 року працювала в ТОВ "
ІЗІ Кредит" на посаді керівника
підвідділу рекламно - кредитного
відділу, а з 23.10.2012 року її було
переведено на посаду керівника філії №
33 у м. Лубни, що підтверджується копією
трудової книжки (а.с. 5), та відповідними
наказами, та копіями трудового
контракту.

28.03.2013 року позивачка надала
роботодавцю заяву про звільнення її з
роботи за згодою сторін з 01.04.2013 року за
умови виплати їй компенсації у розмірі
двох середньомісячних заробітків.
Вказана заява була узгоджена
керівництвом товариства, зокрема
ОСОБА_4 /а.с.12/

Згідно розпорядження про припинення
трудового договору (контракту) з 01.04.2013
року позивачку було звільнено з роботи
на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України надано
їй довідку про середню заробітну плату
(дохід) для подання до органів
зайнятості та призначення виплат на
випадок безробіття./а.с. 16/.

Згідно заяви позивачки вона
отримала на руки трудову книжку 15.04.2013
року./а.с.14/.

29.06.2012 року позивачка отримала 1509 грн. 42
коп. коштів, що підтверджується
видатковим касовим ордером./а.с. 23/.

В судовому позивачка пояснила що її
щомісячна заробітна плата становила 3780
грн. Виплата заробітної плати
проводилась товариством на банківську
зарплатну картку бану " Райфайзен банк
Аваль" а потім на картку " УкрСибБанку".

При цьому згідно наданих
позивачкою платіжних проводок банків
"Райффайзен Банк Аваль" які датовані як
дата проводки за період з 01.07.2012 року по
30.07.2013 року суми коштів , періоди їх
виплати не конкретизовані, не
зрозуміло і сума коштів, аванс чи
заробітна плата були нараховані чи
виплачувалися позивачці./а.с.21/

Щодо проводки коштів "УкрСибБанку" на
картку якого позивачка також
отримувала заробітну плату то її зміст
взагалі не стосується позовних вимог
та спірного періоду з невиплати
коштів./а.с.22/.

Також позивачкою додано до позову
видатковий касовий ордер від 29.06.2012
року згідно якого вона отримала аванс
за червень 2012 року у сумі 1509 грн. 42 коп.,
однак у листі до керівництва
відповідача про невірне нарахування та
виплату ій заробітної плати від 04.05.2013
року ОСОБА_3 вказує інші суми, які на її
думку підлягають до виплати./а.с.17/.

Також довідкою від 17.12.2013 року № 2265
виданою Лубенським міськрайонним
центром зайнятості на запит суду
повідомлено, що ОСОБА_3 перебувала на
обліку як безробітна з 21.06.2013 року по
29.11.2013 року. Допомога по безробіттю
виплачувалась в період з 28.06.2013 року по
29.11.2013 року. Всього за вказаний період
ОСОБА_3 отримала грошових коштів як
допомогу по безробіттю у сумі 13628 грн. 07
коп./а.с.197/.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України
передбачена відповідальність
підприємства, установи, організації за
затримку розрахунку при звільненні у
разі не виплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки
передбачені ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене у цій
статті відшкодування, у тому разі якщо
спір вирішено на користь працівника.

При цьому із жодного наданого
позивачкою документу фінансового
характеру не можливо зрозуміти
призначення проведених платежів, що
взагалі це за платежі ( заробітна плата,
аванс, лікарняні) , за який період.

Разом з тим, ухвалою Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 14 січня 2014 року за
клопотанням позивачки та її
представника було призначено по справі
економічну експертизу. Однак, 31.03. 2014
року матеріали справи повернулися до
суду без виконання через неоплату
вартості роботи експерта з боку
позивачки./а.с.205-211/.

В той же час відповідач надав суду
відомості про перерахування
заробітної плати, платіжні доручення
за спірний період з яких вбачається
проведення відповідачем розрахунків з
позивачкою. Сумнівів у вірності цих
документів у суду не виникає./а.с.80-190/.

Крім того, на запит суду надійшов лист з
АТ «УкрСиббанк» згідно якого
інформація про зарахування коштів на
рахунок ОСОБА_3 по виплаті їй
заробітної плати за період з 2012 по 2013
роки, які надходили з ТОВ « ІЗІ Кредит»
становить банківську таємницю і може
бути розкрита банком на письмовий
запит власника такої інформації або за
рішенням суду./а.с.199/.

При цьому ОСОБА_3 до банків через
які вона отримувала заробітну плату з
таким запитом не зверталася, а надала
суду проводки про рух коштів у банку «
Райфайзен банк аваль» та « УкрСиббанк»,
з яких не можливо зрозуміти характер
проведених виплат позивачки./а.с.20-21/.

За таких обставин не можливо зрозуміти
чи існує заборгованість відповідача
перед позивачкою по виплаті їй
заробітної плати, якщо так то за який
період і у якому розмірі.

Тобто, позивачка не довела у
судовому порядку обґрунтованість
своїх вимог та не надала суду доказів
переконливості своїх доводів.

У той же час, суд зважає на думку
представника відповідача, який
зазначив, що заборгованості перед
позивачкою організація не має, усі
належні їй виплати проведені згідно
вимог трудового законодавства,
порушень під час нарахування та
виплати коштів перевіряючими
організаціями в ТОВ " ІЗІ Кредит" не
виявлено, на підтвердження чого надав
відомості про нарахування заробітної
плати (доходу) застрахованим особам,
розрахункові листи, платіжні відомості
про нарахування коштів, згідно яких
позивачці нараховано та виплачено
заробітну плату за спірний
період./а.с.58-60,71-75,81-190/.

За таких обставин, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити, за
його необґрунтованість та
недоведеністю позовних вимог.

Вимога, щодо стягнення моральної
шкоди з відповідача також задоволенню
не підлягає, оскільки не доведено факт
завдання такої шкоди неправомірними
діями товариства « ІЗІ Кредит».

Керуючись ст.ст. 21, 24 ЗУ „Про
оплату праці", ст.ст. 116 , 117, 232, Кодексу
законів про працю України , ст.ст. 10, 11,
60, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІЗІ Кредит» про
стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Волювач О. В.