АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т. В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником на підставі довіреності
ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «Універсальний Банк» про
визнання кредитного договору та
додаткової угоди до нього недійсними‚

В С Т
А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 30.10.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ПАТ «Універсальний Банк» про визнання
кредитного договору та додаткової
угоди до нього недійсними відмовлено.

ОСОБА_2‚ вважаючи, що зазначене
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без врахування судом фактичних
обставин справи‚ через свого
представника подала апеляційну скаргу
на нього, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що судом не дано
належної оцінки тій обставині, що
відповідач ОСОБА_4 отримував кредит як
фізична особа-підприємець для ведення
підприємницької діяльності, уклав такі
договори в інтересах сімЙ'ї, однак
згоди її як дружини на це не отримував.
Вважає, що спірний договір кредиту та
додаткова угода до нього виходить за
межі дрібного побутового правочину так
як їх предметом є грошові кошти, у
зв'язку з чим їх укладення потребувало
обов'язкової письмової згоди дружини
позичальника ОСОБА_2 Судом не
перевірено доводів позивача щодо
надання кредиту в іноземній валюті та
відсутності у відповідача генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, а тому відповідно до ч.1 ст.227
ЦК України є підстави для визнання
оспорюваних правочинів недійсними.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник ПАТ «Універсальний Банк»
просила відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представників позивача та
відповідача ПАТ «Універсальний Банк»,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
12.05.2008 рокуміж ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», укладено кредитний
договір №BL4502, згідно умов якого ОСОБА_4
отримав кредит у формі кредитної лінії
у розмірі 15000 доларів США зі сплатою
відсоткової ставки 24,50 відсотків та
винагороди за відкриття кредитної
лінії у розмірі 2,49 відсотків від суми
ліміту з кінцевим терміном повернення
до 30.04.2009 року. Кредит надавався для
поточних потреб позичальника (а.с. 7-10
т.1).

15.07.2009 року між ОСОБА_4 та ПАТ
«Універсал Банк» була укладена
додаткова угода №1 до кредитного
договору № BL4502 від 12.05.2008 року,
згідноякоїсторони визначили розмір
фактичної заборгованості позичальника
у сумі 12 725,78 доларів США станом на дату
укладання договору, новий порядок
погашення кредиту і розгляду спорів по
договору, розмір процентної ставки - 18
відсотків річних та кінцеву дату
погашення кредиту- 01.07.2014 року (а.с. 12-13
т.1)

З 12.12.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюб, виданим ВРАЦС Деснянського РУЮ у
м. Києві 15.11.2011 року (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 -215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про відсутність
підстав, передбачених частинами 1-3, 5 ст.
203 ЦК України, за якими було пред'явлено
позов. Позивачем всупереч ст. ст. 10, 60
ЦПК України не було надано належних,
допустимих доказів наявності будь-яких
обставин, які б свідчили про
недійсність оспорюваних договорів.

Судом правильно зазначено, що за
положеннями ст. 65 СК України при
укладанні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя, письмова згода
подружжя має бути подана письмово лише
при укладенні договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
та державної реєстрації, а також
договорів щодо цінного майна, а
укладений ОСОБА_4 кредитний договір та
додаткова угода до нього не
потребували ні нотаріального
посвідчення ні державної реєстрації,
не є договором стосовно цінного майна.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність посилань позивачки на
необхідність отримання її згоди на
укладення спірного кредитного
договору та додаткової угоди до нього,
доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не спростовують
та на їх правильні вість не впливають.

Підписавши кредитний договір, сторони
прийшли згоди стосовно всіх його умов.
Вказаний договір був спрямований на
набуття цивільних прав та обов'язків,
сторони договору були наділені
необхідним обсягом цивільної
дієздатності, їх волевиявлення було
вільним та відповідало їх внутрішній
волі, а тому суд правомірно відмовив в
задоволенні позову в частині визнання
кредитного договору недійсним.

Частиною 3 статті 533 ЦК України
передбачено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Стаття 47 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» містить
перелік банківських операцій, які
дозволяють здійснювати банкам, в тому
числі на підставі банківської
ліцензії. До них також належать
кредитні операції, зокрема, розміщення
залучених коштів (гроші у національній
або іноземній валюті чи їх еквівалент)
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик.

Достатньою правовою підставою
для здійснення банками кредитування в
іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5
Декрету КМУ «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
банк.

З урахуванням викладеного, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що відповідач
був наділений правом здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо отримання
ОСОБА_4 кредиту як фізичною
особою-підприємцем для ведення
підприємницької діяльності, оскільки,
як вбачається зі змісту спірних
договорів кредиту №BL4502 від 12.05.2008 року
та додаткової угоди №1 до нього від
12.05.2008 року, ОСОБА_4 при їх укладанні
діяв як фізична особа на підставі
паспорту громадянина України та
отримував кредит для поточних потреб.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони не
впливають на законність рішення, яке
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини, в
межах заявлених позовних вимог, а тому
колегія суддів апеляційного суду не
знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 30 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа № 2-1031/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5982014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бабко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.