Справа № 545/451/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі - Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Полтаві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 28.09.1994 року перебувала у
шлюбі з ОСОБА_2. Під час шлюбу ними були
придбані автомобілі: ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_7, 1986 року випуску; «Фіат-Скудо»,
д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року випуску;
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року
випуску, які є їхньою спільною
сумісною власністю, тому просила
поділити майно в натурі по ? частки
кожному, виділивши їй у власність
автомобіль «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003
року випуску, а відповідачу -
автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року
випуску, та «Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_2,
1997 року випуску.

Під час судового розгляду позивач
змінила позовні вимоги, посилаючись на
те, що відповідач після відкриття
провадження у справі, без її згоди,
продав автомобілі «Фіат-Скудо», д.н.з.
НОМЕР_2, 1997 року випуску, та «Мазда-323»,
д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року випуску, які є
їхньою спільною сумісною власністю, та
на які ухвалою суду від 27.02.2013 року
накладений арешт. У зв'язку з цим
просила поділити майно, стягнувши з
відповідача на її користь 2/3 частини
від вартості автомобілів: ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_7, 1986 року випуску; «Фіат-Скудо»,
д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року випуску;
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року
випуску.

У судовому засіданні позивач та її
представники змінені вимоги
підтримали та просили їх задовольнити,
надавши пояснення, аналогічні тим, що
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
позов визнали частково, пояснивши, що
на момент пред'явлення позову у
власності подружжя перебував лише один
автомобіль - «Мазда-323»; інші автомобілі
- ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року випуску,
та «Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року
випуску, були продані на підставі
генеральної довіреності під час шлюбу
за спільним рішенням подружжя.
Оскільки на час звернення до суду
автомобілі «Фіат-Скудо» та «Мазда-323»
вибули із власності подружжя до інших
осіб, тому вважають, що поділу підлягає
лише автомобіль ВАЗ 21063, проти визнання
за позивачем на нього права власності
вони не заперечують.

Співвідповідач ОСОБА_5 позов не визнала
повністю, посилаючись на те, що 02.04.2013
року вона придбала у ОСОБА_9 автомобіль
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року
випуску, який зареєстровано за нею.
Вважаючи себе добросовісним набувачем,
заперечує щодо його включення до
складу спільного майна подружжя.

Співвідповідач ОСОБА_4 позов не визнав
повністю, посилаючись на те, що більш,
ніж два роки назад, він придбав у свого
брата автомобіль «Фіат-Скудо» та
користується ним до цього часу.
Вважаючи себе добросовісним набувачем,
заперечує щодо його включення до
складу спільного майна подружжя.

Співвідповідач ОСОБА_3 позов не визнав
повністю, посилаючись на те, що у 2012
році він придбав у ОСОБА_8 автомобіль
ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року випуску.
Вважаючи себе добросовісним набувачем,
заперечує щодо його включення до
складу спільного майна подружжя.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - УДАІ УМВС України
в Полтавській області - пояснила, що
згідно з ухвалою Полтавського
районного суду Полтавської області від
27.02.2013 року, яка надійшла до ВРЕР ДАІ
13.03.2013 року, на автомобілі ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_7, 1986 року випуску; «Фіат-Скудо»,
д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року випуску;
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року
випуску, які належали ОСОБА_2, був
накладений арешт 21.03.2013 року. Проте у
зв'язку з технічними неполадками у
роботі автоматизованих систем, стало
можливим зняття з реєстрації
зазначених автомобілів та їх
відчуження під час дії заборони.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_9, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.

Суд заслухавши пояснення сторін,
третіх осіб та їх представників,
свідків, приходить до висновку про
часткове задоволення позову з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 28.09.1994 року, що підтверджується
копією свідоцтва про одруження (а.с.8),
який на час звернення до суду не був
розірваний, та сторонами не
оспорюється.

Як вбачається з інформації,
наданої ВРЕР ДАІ з обслуговування м.
Полтави(а.с.80-81), за ОСОБА_2 станом на
10.04.2013 року значились зареєстрованими
транспортні засоби: ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_7, 1986 року випуску(з 26.05.2006 року);
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року
випуску(з 30.11.2007 року); «Мазда-323», д.н.з.
НОМЕР_3, 2003 року випуску(з 18.05.2010 року).

Відповідно до довіреності за
реєстровим № 1975 від 07.10.2010 року, ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_8 або ОСОБА_11
розпоряджатися, з правом продажу
автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986
року випуску (а.с. 78). Довіреністю за
реєстровим № 250 від 28.03.2012 року ОСОБА_8,
діючи від імені ОСОБА_2, уповноважив
ОСОБА_3 розпоряджатися, з правом
продажу, належним ОСОБА_2, автомобілем
ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року випуску
(а.с. 89).

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК
України, довіреність не є правовим
оформленням переходу права власності
на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України передбачено,
що особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
в наслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляв.

Як вбачається з системного
аналізу норм чинного законодавства,
зокрема, положень ст. 1003 та ст. 655 ЦК
України, договір доручення та договір
купівлі-продажу за своєю правовою
природою не є тотожними.

Крім того, законодавчими актами
України може бути встановлено
спеціальний порядок набуття права
власності громадянами на окремі види
майна.

Так, п.п. 7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 7
вересня 1998 року, передбачено, що
власники транспортних засобів
юридичні та фізичні особи або їх
представники зобов'язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої
особисто, і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, оцінку його
вартості; правомірність придбання
транспортних засобів, складових
частин, які мають ідентифікаційні
номери, підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах. Для реєстрації
транспортних засобів, що перебували в
експлуатації і зареєстровані в
підрозділах ДАІ, крім названих
документів, додається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Таким чином, право власності на
спірний автомобіль не набуто у
встановленому законом порядку, та,
відповідно не перейшло до інших осіб,
про що відсутні належні та допустимі
докази в матеріалах справи.

При цьому пояснення ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про отримання грошових коштів
від реалізації автомобіля, не є
належним доказом в рамках доказування
даного спору.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено,
що суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК
під час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно з частиною 1 статті
60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, незалежно від того, що один з
них не мав з поважних причин
самостійного заробітку.

Факт придбання автомобіля ВАЗ 21063
у період шлюбу сторонами не
оспорюється. Також суд враховує
пояснення ОСОБА_2, який, заперечуючи
факт перебування у його власності на
час розгляду справи спірного
автомобіля, одночасно просив суд у
порядку поділу майна подружжя виділити
його ОСОБА_1

Таким чином, набуття майна під час
шлюбу створює презумпцію виникнення
права спільної сумісної власності,
тобто автомобіль ВАЗ 21063 є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Частина 1 статті 70 СК
України передбачає, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права

спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. У разі коли жоден із подружжя
не вчинив таких дій, а неподільні
речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Оскільки жоден із подружжя не
заявив вимог про визнання за ним права
власності на спірний автомобіль та не
вчинив ніяких дій, які б свідчили про
його згоду на отримання грошової
компенсації з попереднім внесенням
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду, тому суд вважає за доцільне
визначити розмір ідеальних часток
подружжя у праві спільної сумісної
власності подружжя на автомобіль ВАЗ
21063 д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року випуску - по ?
за кожним, залишивши автомобіль у
спільному користуванні.

У частині вимог про стягнення на
користь позивача 2/3 частин вартості
автомобілів

«Фіат-Скудо» та «Мазда-323», суд
приходить до висновку про їх часткове
задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою
Полтавського районного суду
Полтавської області від 27.02.2013 року
накладено арешт на автомобілі ВАЗ 21063
д.н.з. НОМЕР_7, 1986 року випуску;
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року
випуску; «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003
року випуску, яка 13.03.2013 року надійшла
до ВРЕР ДАІ УМВС України в Полтавській
області(а.с.28,33).

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України
ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Разом з тим, як вбачається з
повідомлення ВРЕР ДАІ УМВС України в
Полтавській області, обмеження на
проведення реєстраційних операцій
щодо зазначених автомобілів накладено
лише 21.03.2013 року (а.с. 60-62).

Відповідач ОСОБА_2, достовірно
знаючи про наявність спору щодо поділу
майна подружжя, який отримав копію
позовної заяви з доданими матеріалами
15.03.2013 року, що підтверджується
поштовим повідомленням(а.с. 33), 19.03.2013
року, без згоди ОСОБА_1 на відчуження
спільного майна, уклав з ОСОБА_4
договір купівлі-продажу автомобіля
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_2, 1997 року
випуску, який 30.03.2013 року зареєстрував
транспортний засіб на своє ім'я (а.с.92),
на підставі якого зазначений
транспортний засіб перейшов у
власність останнього, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу(Т. 1
а.с. 165).

Аналогічним способом, без згоди
ОСОБА_1, 02.04.2013 року ОСОБА_2

продав ОСОБА_5 автомобіль
«Мазда-323»(а.с.92, 166).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Як визначено ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Відповідно до частин 1-2
ст.71 СК України якщо дружина та чоловік
не домовилися про розподіл майна, спір
може бути вирішений судом. Неподільні
ручі присуджуються одному із подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Частинами 4-5 статті 71 СК України
передбачено, що присудження одному із
подружжя грошової компенсації замість
його частки в праві сумісної
власності подружжя на майно, а саме
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку допускається тільки при згоді
іншого із подружжя, крім випадків,
передбачених ЦК України, за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ

про право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

При визначенні вартості майна, що
підлягає відшкодуванню, суд виходить
із засад рівності часток подружжя,
оскільки підстав для збільшення частки
ОСОБА_1, які передбачені частинами 2, 3
ст. 70 СК України, судом не встановлено.

За таких обставин суд приходить до
висновку про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частини
автомобілів «Фіат-Скудо» та «Мазда-323»,
виходячи з їх вартості, визначеної у
висновку судової авто товарознавчої
експертизи №050114 від 27.01.2014 року(Т. 2 а.с.
45-58).

Питання щодо судових витрат судом
вирішуються відповідно до положень ст.
88 ЦПК України - пропорційно до
задоволених вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 60, 69,70,71 СК України,ст.ст. 10,
11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити розмір ідеальних
часток подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
праві спільної сумісної власності
подружжя на автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_7, 1986 року випуску - по ? за кожним,
залишивши автомобіль у спільному
користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2
частину автомобіля «Фіат-Скудо», д.н.з.
НОМЕР_2, 1997 року випуску, у розмірі 19 425
грн., та за 1/2 частину автомобіля
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_3, 2003 року
випуску, у розмірі 30 735 грн., всього - 50 160
грн.

У іншій частині позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 560,13 грн. судового збору та 400 грн.
витрат за проведення
автотоварознавчої експертизи, всього -
960,13 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного
бюджету зайво сплачений судовий збір у
розмірі 329,73 грн.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний
суд протягом 10 днів з моменту
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя
Л.І.Стрюк