У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,суддів:
Висоцької В.С.,

Колодійчука В.М.,Гримич М.К.,

Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Атланта
Інвест енд Девелопмент" до ОСОБА_5,
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання договорів
поруки та іпотеки недійсними, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "Атланта
Інвест енд Девелопмент" на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
31 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 03 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Атланта
Інвест енд Девелопмент" (далі - ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент")
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі
- АКБ "Укрсоцбанк"), третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
у якому, з врахуванням уточнених
позовних вимог, просило:

- на підставі ст. 232 ЦК України визнати
недійсними іпотечний договір,
укладений 07 лютого 2008 року між ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент",
ОСОБА_5 та АКБ "Укрсоцбанк", оскільки
такий договір вчинено у результаті
зловмисної домовленості між
представником позивача та АКБ
"Укрсоцбанк" (підстави позову, в цій
частині, змінено позивачем а.
с. 76-78 т. 1);

- на підставі ст. 233 ЦК України визнати
недійсними договір поруки № 44.02-13-109/П
та договір поруки № 44.02-13-108/П, укладені
07 лютого 2008 року між тими самими
сторонами справи, оскільки їх було
укладено під впливом тяжкої обставини
та на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 31 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 03 жовтня 2013 року, в
позові відмовлено.

Заходи вжиті ухвалою Печерського
районного суду м. Києва від 29 січня 2013
року у вигляді накладення арешту та
заборони відчуження нерухомого майна:

- 1/2 частини нежитлових приміщень (в
літ. А), загальною площею 356,4 кв. м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
належать на праві власності ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент";

- 1/2 частини нежитлових приміщень (в
літ. А), загальною площею 2 019,1
кв. м., що знаходяться за адресою :
АДРЕСА_1, та належать на праві власності
ТОВ "Атланта Інвест енд Девелопмент", -
скасовано.

У касаційній скарзі представник ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент" -
Абесадзе Н.А. просить скасувати
оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 07 лютого
2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", ОСОБА_5 та
ТОВ "Атланта Інвест енд Девелопмент"
було укладено оскаржуваний іпотечний
договір (а. с. 23-26 т. 1), за яким
іпотекодавці ОСОБА_5 та ТОВ "Атланта
Інвест енд Девелопмент" передали в
іпотеку іпотекодержателю АКБ
"Укрсоцбанк" належне їм на праві
спільної часткової власності (по 1/2
частині) нерухоме майно, а саме:
нежитлові приміщення (в літ. А),
загальною площею 356 кв. м. по АДРЕСА_1;
нежитлові приміщення (в літ. А),
загальною площею 2 022,7 кв. м. по АДРЕСА_1.

Такою іпотекою було забезпечено
кредитні зобов'язання ОСОБА_5 за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії №
44.29-48-79/П, та договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії №
44.29-48-80/П, що були укладені 07 лютого 2008
року між позичальником ОСОБА_5 та
позикодавцем АКБ "Укрсоцбанк".

Крім того, з метою забезпечення
вказаних вище кредитних зобов'язань
ОСОБА_5, 07 лютого 2008 року між АКБ
"Укрсоцбанк", ОСОБА_5 та ТОВ "Атланта
Інвест енд Девелопмент" було укладено
оскаржувані договори порук №№
44.02-13-109/П, 44.02-13-108/П, за якими ТОВ "Атланта
Інвест енд Девелопмент" поручилося
відповідати перед АКБ "Укрсоцбанк" за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5

Ухвалюючи у справі судове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог про визнання усіх оскаржуваних
договорів недійсними, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, керувався
нормами ст. 232 ЦК України, за якими
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним, та виходив
з того, що позивачем не доведено факту
наявності зловмисної домовленості
уповноваженого представника ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент", а саме
директора ОСОБА_7, та ОСОБА_5 під час
укладення оскаржуваних договорів.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Як зазначено вище, позовні вимоги ТОВ
"Атланта Інвест енд Девелопмент", в
частині визнання недійсними
оскаржуваних договорів порук від 07
лютого 2008 року, ґрунтуються на тому, що
товариство уклало такі договори під
впливом тяжкої для нього обставини і на
вкрай невигідних умовах, що, з
врахуванням положень ст. 233 ЦК України,
є достатньою підставою для визнання
відповідних договорів недійсними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦК
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Зі змісту позовної заяви вбачається,
що позивач вважає тяжку обставину і
вкрай невигідні умови, в даному
випадку, факт знаходження товариства у
тяжкому фінансовому стані на межі
визнання позивача банкрутом. Те, що
ОСОБА_5 було обіцяно позивачеві
інвестування кредитних коштів
ТОВ "Атланта Інвест енд Девелопмент", з
метою стабілізації фінансового
становища позивача, проте, такої
обіцянки в подальшому позичальником не
виконано, наслідком чого є факт
передачі в іпотеку майна підприємства
та надання майнової поруки позивачем
без будь-яких вигідних для нього умов.

Дані обставини залишилися поза
увагою суду першої інстанції, який не
звернув увагу на те, що підстави позову,
в частині визнання недійсними
оскаржуваних договорів порук
ґрунтуються на підставі норм ст. 233 ЦК
України.

На аркуші справи 215 т. 1 міститься
клопотання позивача про доповнення
прохальної частини заяви про зміну
підстав позову від 24 травня 2013 року
пунктом № 3, а саме визнати недійсними
договори порук №№ 44.02-13-109/П, 44.02-13-108/П
від 07 лютого 2008 року.

Фактично, заявником було змінено
підстави позову і в частині оскарження
договорів порук, з підстав
врегульованих ст. 233 на підстави
врегульовані ст. 232 ЦК України.
Таку зміну підстав позову було
проведено позивачем після початку
розгляду справи по суті, що не
передбачено вимогами ч. 2 ст. 31 ЦПК
України, та не враховано судом першої
інстанції при розгляді справи, який
розглянув усі позовні вимоги в цілому в
рамках змінених вимог позивача та не
залишив відповідної заяви без
задоволення.

Ухвалене у справі судове рішення
районного суду не містять правового
аналізу правовідносин, що виникли між
сторонами під час укладення
оскаржуваних договорів поруки, з
урахуванням положень ст. 233 ЦК України,
на підставі яких, в цій частині,
заявлено позовні вимоги. Підстави
позову в цій частині та обставини на
які посилався позивач, обґрунтовуючи
вимоги про необхідність скасування
оскаржуваних договорів поруки, судом
першої інстанції взагалі перевірялися
та не досліджувалися.

За таких обставин, при розгляді
справи було допущено порушення
районним судом норм: ч. 1 ст. 11 ЦПК
України щодо обов'язку розгляду справи
в межах заявлених позовних вимог; п. п. 1,
3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України щодо вирішення
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, не
дотримано вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України
щодо обов'язку ухвалення та
виготовлення законного і
обґрунтованого судового рішення.

Не можна погодитися і з висновками
районного суду щодо недоведеності
факту наявності зловмисної
домовленості уповноваженого
представника ТОВ "Атланта
Інвест енд Девелопмент", а саме
директора ОСОБА_7, та ОСОБА_5 при
укладенні оскаржуваного договору
іпотеки.

Статтею 232 ЦК України передбачено, що
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.
Представник має діяти в інтересах
особи, яку він представляє, тому, якщо
він вступив у зловмисну домовленість з
другою стороною і діяв при цьому у
власних інтересах, нехтуючи інтересами
особи, яку він представляв, і це
доведено в суді, правочин має
визнаватися судом недійсним.

Представник, вчиняючи правочин, не
виражає власну волю, його завдання
полягає в тому, щоб реалізувати волю
особи, яку він представляє. Тобто,
необхідна наявність навмисної змови
представника однієї сторони з іншою
стороною і виникнення внаслідок цього
несприятливих наслідків для
довірителя. При цьому не має значення,
чи одержав учасник такої змови
яку-небудь вигоду від здійснення
правочину, чи він був укладений з метою
завдати збитків довірителю.

Змінюючи підстави позову в частині
визнання недійсним іпотечного
договору від 07 лютого 2008 року, позивач
посилався на те, що для нього виникли
негативні наслідки у вигляді втрати
належного ТОВ "Атланта Інвест енд
Девелопмент" нерухомого майна на
підставі рішення господарського суду
м. Києва від 11 лютого 2013 року та
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 16 квітня 2013
року в справі № 54/315 (а. с. 79-93 т. 1). Дії
представника позивача здійснювалися
за наявності умисного зговору, в межах
наданих йому статутом повноважень,
крім того, вони призвели до негативних
наслідків для довірителя з чим він не
погоджується. В повній мірі такі доводи
позивача в оскаржуваному рішенні суду
першої інстанції не спростовано,
вказані вище судові рішення судів
господарської юрисдикції постановою
Вищого господарського суду України від
09 грудня 2013 року в справі № 54/315
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до господарського суду м.
Києва. Дані обставини при розгляді
справи не досліджено, наслідком чого
стало ухвалення районним судом
передчасного рішення у даній справі
про відмову в позові.

Судом апеляційної інстанції
розглянуто справу поверхнево, належним
чином не перевірено доводи апеляційної
скарги щодо законності рішення суду
першої інстанції, порушено принципи
закріплені норми ст. ст. 213-215, 303
ЦПК України та постановлено ухвалу про
залишення рішення районного суду без
змін, яку законною і обґрунтованою
визнати не можна.

На підставі викладеного та керуючись
нормами ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю "Атланта Інвест енд
Девелопмент" - Абесадзе Наталії
Анатолівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду
м. Києва від 31 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня
2013 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

2

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6 - 45964св13Категорія ЦП:

АПП:Головуючий у першій
інстанції: Цокол Л.І.Доповідач:
Колодійчук В.М.