УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
до ОСОБА_3 про стягнення витрат на
підготовку фахівця, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 24
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК
«Енергоатом») звернулося до суду з
указаним вище позовом до ОСОБА_3 Позов
обґрунтований тим, що 01 вересня 2008 року
між ДП «НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_3 та
Севастопольським національним
університетом ядерної енергії та
промисловості було укладено договір №
2207-4/07-121-Ю про підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
«Бакалавр», відповідно до умов якого
університет проводить навчання
відповідача на денній формі в
інституті електротехніки та
енергозбереження з
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавр по спеціальності електричні
станції, термін навчання - 4 роки. За
даним договором позивач зобов'язався
здійснити оплату навчання ОСОБА_3, а
останній - опанувати всі види
професійної діяльності, передбачені
відповідними кваліфікаційними
характеристиками спеціальності та
здавати заліки й іспити не нижче
встановленого п. 4.2 рівня успішності. В
разі недотримання відповідачем рівня
успішності, він відповідно до п. п. 4.6, 4.7
договору повертає кошти за навчання,
починаючи з третього місяця після
відрахування протягом трьох років. На
виконання зазначених зобов'язань
позивач перерахував університету за
навчання відповідача за період з
01 вересня 2008 року по 31 грудня 2010 року 35
816 грн. Посилаючись на те, що наказом по
університету від 28 лютого 2011 року
відповідача за його заявою, через
невиконання п. 4.2 договору, переведено
на комерційну форму навчання в
університеті в 01 січня 2011 року, позивач
просив стягнути з відповідача на свою
користь 35 816 грн витрат, сплачених на
його навчання.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 10 липня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» витрати на навчання на
підготовку фахівця у сумі 23 378 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 24 жовтня 2013
року рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 10 липня 2013 року змінено, збільшено
розмір стягнень з ОСОБА_3 на користь
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча» компанія
«Енергоатом» в частині витрат на
підготовку фахівця з 23 378 грн до 35 816 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судом норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
і просить залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції визначений ст. 315 ЦПК України,
в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленій ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Зазначеним вимогам закону висновки
суду апеляційної інстанції не
відповідають.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідача було відраховано з
університету, він згідно із умовами
договору має повернути витрати на його
навчання.

Із висновком суду першої інстанції в
цій частині погодився й апеляційний
суд.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині розміру стягнення витрат на
навчання та стягуючи додатково 12 438 грн,
апеляційний суд вважав, що відповідно
до кошторисів витрат та Порядку
надання платних послуг державними та
комунальними навчальними закладами,
затвердженого наказом Міносвіти
України від 27 жовтня 1997 року, витрати на
навчання відповідача включають і
затрати університету на оновлення
матеріально-технічної бази, ремонти та
реконструкції.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Судами встановлено, що 01 вересня 2008
року між ДП «НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_3
та Севастопольським національним
університетом ядерної енергії та
промисловості було укладено
трьохсторонню угоду № 2207-4/07-121-Ю про
підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
«Бакалавр», відповідно до якого
університет проводить навчання ОСОБА_3
на денній формі навчання з
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавр по спеціальності - електричні
станції. Термін навчання встановлено 4
роки. Згідно з умовами договору позивач
оплачує навчання відповідача,
вартість якого становить 23 378 грн.

Розділом 5 вказаного договору
передбачено відповідальність сторін
та п. 5.1 встановлено, що у разі порушення
зобов'язань згідно з даним договором
Сторони несуть відповідальність,
визначену цим договором та чинним
законодавством.

01 січня 2010 року між вищезазначеними
особами укладено договір про
підготовку бакалавра за № 2-10-06-ю по
спеціальності електричні станції.

Розділ 5 даного договору відшкодування
особою вартості навчання в п. 5.1
містить посилання на попередній
договір № 2207-4/07-121-ю від 01
вересня 2008 року.

Зазначеним вище пунктом договору
передбачено, що ОСОБА_3 повністю
відшкодовує ДП «НАЕК «Енергоатом»
витрати, понесені ним на його
підготовку за весь час його навчання, в
тому числі за освітньо-кваліфікаційним
рівнем «Бакалавр» відповідно до
Договору від 01 вересня 2008 року та цього
договору у таких випадках: дострокове
відрахування останнього з
Університету: за власним бажанням; за
порушення Правил внутрішнього
трудового розпорядку чи статуту
Університету; за невиконання
навчальних програм у встановлені
терміни; переведення за власним
бажанням на контрактну форму навчання;
недотримання зобов'язань відповідно до
п. п. 4.4, 4.5 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п. 4.6 договору 2207-4/07-121-Ю
від 01 вересня 2008 року відповідач
повинен був відшкодувати за власний
рахунок позивачу грошовими коштами
вартість навчання, яка визначається ДП
«НАЕК «Енергоатом» відповідно до
договору у випадку розірвання договору
на підставі недоотримання
відповідачем успішності згідно п. 4.2
Договору (а.с. 24).

При цьому умовами зазначених вище угод
не передбачено, що крім вартості
навчання (підготовки) ОСОБА_3, повинні
відшкодовуватися інші витрати
університету, зокрема на розвиток
самого вузу та його
учбово-матеріальної бази.

Дійшовши висновку, що вартість
навчання в університеті на 2008 - 2010 роки
визначено в загальному розмірі 38 947 грн,
апеляційний суд належним чином не
оцінив довідку про розрахунок витрат
на підготовку курсанта
Южно-Української атомної
електростанції ОСОБА_3 №
1/18-374 від 02 березня 2011 року, наданої
Севастопольським Національним
університетом ядерної енергії та
промисловості.

Із указаної довідки вбачається, що
всього на навчання ОСОБА_3 за період з 01
вересня 2009 року до 31 грудня 2010 року було
витрачено 23 378 грн. Грошові кошти
в розмірі 12 438 грн були витрачені на
оновлення учбово-матеріальної бази та
розвиток університету (а.с. 36-37).

Суд апеляційної інстанції наведеного
не врахував та помилково змінив
законне та обґрунтоване рішення суду
першої інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 303
- 304 ЦПК України суд апеляційної
інстанції не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
тому ухвалене у справі рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 24 жовтня
2013 року скасувати, а рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 18 лютого 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникСудді: В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко І.К.
Парінова