Єдиний унікальний номер 267/5337/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3623/2014
Єдиний унікальний номер 267/5337/13-ц
Номер провадження 22ц/775/3623/14
головуючий в I інстанції Колієв С.А.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

Суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.

при секретарі судового засідання
Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до страхової
компанії «АСКА», третя особа ОСОБА_2, за
участі третьої особи ОСОБА_2 про
стягнення страхового відшкодування
внаслідок та відшкодування моральної
шкоди, у якій подано апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 26 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до страхової компанії «АСКА»
/надалі Страхова компанія/ в якому
просив стягнути з Страхової компанії
страхові виплати у розмірі 20192,64 грн.,
витрати на евакуацію автомобілю у
розмірі 760 грн., завдану моральну шкоду
у розмірі 20000,00 грн. та 4000,00 грн.
відшкодування понесених витрат на
правову допомогу, спричинених йому, як
водію автомобіля, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася по вині ОСОБА_2, з огляду на те,
що останній застрахував свою
цивільно-правову відповідальність в
Страховій компанії, також позивач
просив стягнути з Страхової компанії
на його користь пеню за період з 12
лютого 2013 року по 26 липня 2013 року в
розмірі 1270,75 грн.

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 26
лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково, стягнуто з Страхової
компанії на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 2550,00 грн. та витрати
пов'язані з наданням правової допомоги
у розмірі 39,45 грн.

В апеляційній скарзі позивач просив
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове яким
задовольнити позовні вимоги,
необхідність скасування рішення суду
обґрунтовує тим, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, та судом не враховано, що
позивач в силу діючого на час ДТП
законодавства правомірно володів
транспортним засобом автомобілем ВАЗ
2107, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також судом не враховано що оскільки
договір оренди транспортного засобу
який було укладено між ОСОБА_1 та
приватним сільськогосподарським
підприємством «Агро-Схід» хоч і не було
нотаріально посвідчено, однак фактично
виконано, існували підстави для
визнання його дійсним.

У той же час, заявник одержав право на
отримання страхового відшкодування за
нотаріально посвідченим дорученням
яке власник автомобіля ПСП «Агро-Схід»
видав своєму працівнику ОСОБА_1, та за
змістом доручення останній мав право в
тому числі на подання до страхової
компанії документів щодо отримання
страхового відшкодування і право
отримати таке відшкодування.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача та його представника,
пояснення третьої особи, за
відсутності відповідача клопотання
представника якого про відкладення
судового засідання залишено без
задоволення, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити за
наступних підстав.

Постановляючи рішення й задовольняючи
позов частково, суд першої інстанції
виходив з того, що 24 жовтня 2012 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
між автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та
автомобілем ВАЗ-21063, реєстраційний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в
результаті чого автомобілю під
керуванням ОСОБА_1 спричинена
матеріальна шкода, також в результаті
ДТП позивачу була спричинена моральна
шкода.

Та суд, на підставі наданих доказів,
дійшов висновку, що в скоєнні ДТП
винний саме ОСОБА_2, який порушив вимоги
Правил дорожнього руху, та суд
враховуючи що, була застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля, позов задовольнив
частково та стягнув з Страхової
компанії моральну шкоду у зв'язку з
пошкодженням здоров'я внаслідок ДТП в
межах лімітів відповідальності
визначених в Страховому полісі.

Разом з тим, суд першої інстанції
виходячи з того, що договір оренди
автомобілю ВАЗ 2107, реєстраційний номер
НОМЕР_1 укладений між ПСП «Агро-Схід» та
фізичною особою працівником
підприємства ОСОБА_1 не був нотаріально
посвідчений, як того вимагає чинне
законодавство, вважав що договір є
нікчемним та таким що не породжує
жодних правових наслідків, у той же час,
на думку суду, оскільки позивач не
довів що він при подачі позову діяв не
від свого імені, а як представник ПСП
«Агро-Схід» за дорученням, вважав що
останній не довів права вимоги до
Страхової компанії про стягнення
страхового відшкодування саме на свою
користь.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції повно та всесторонньо
з'ясував обставини у справі, і
правильно застосував норми
матеріального права.

У відповідності із положеннями статтей
1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України
власнику та володільцю автомобіля ВАЗ
2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 ПСП
«Агро-Схід» завдана шкода внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
безпеки, з вини саме ОСОБА_2, який
управляв автомобілем.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано враховано постанову
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 10 грудня 2012 року
ухвалену в адміністративній справі,
якою встановлено, що ОСОБА_2 винний в
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого статті
124 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, яке полягало в
порушенні Правил дорожнього руху.

Та суд виходив з того, що постанова в
справі про адміністративне
правопорушення, що набрала законної
сили обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою
/стаття 61 ЦПК України/.

Тобто, виходячи із змісту наведених
норм, суд дійшов обґрунтованого
висновку про обов'язок власника
автомобілю ОСОБА_2 відшкодувати шкоду
завдану з його вини внаслідок дії
джерела підвищеної безпеки власнику чи
володільцю автомобілем ВАЗ 2107,
реєстраційний номер НОМЕР_1 в повному
обсязі.

У той же час, вирішуючи спір, суд першої
інстанції обґрунтовано врахував, що
цивільно-правова відповідальність
володільця автомобіля ВАЗ 21063,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 на
момент ДТП була застрахована, та
сторони даних обставин в суді першої
інстанції не заперечували.

Та вірні висновки суду з приводу того,
що між Страховою компанією «АСКА» та
власником автомобілю ВАЗ 21063,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності від 28 жовтня 2011 року,
що підтверджено Полісом ОСЦПВВНТЗ №
АВ/0012624, відповідно до якого саме
страховик забезпечує відшкодування
шкоди заподіяної потерпілим - третім
особам внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася під час дії цього полісу, і
винуватцем якої був зазначений у цьому
полісі власник (водій) транспортного
засобу.

У той же час, суд обґрунтовано виходив
із положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» /надалі Закон/ яким визначено
підстави та порядок виплати страхового
відшкодування, в тому числі за шкоду
спричинену майну третіх осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальників.

Згідно до положень ст.6, п. 22.1 ст. 22
Закону при настанні страхового
випадку, яким є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором - страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з огляду на викладене саме
Страхова зобов'язана відшкодувати
шкоду третій особі якій в результаті
ДТП за участі застрахованого
транспортного засобу спричинено шкоду
в межах ліміту відповідальності.

Та при цьому, узгоджуються із дійсними
обставинами висновки суду першої
інстанції про те, що власником
автомобілю ВАЗ 2107, реєстраційний номер
НОМЕР_1 являється ПСП «Агро-Схід».

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Відповідно до пункту 9 вищевказаної
Постанови, згідно діючого
законодавства, положення щодо захисту
права власності поширюється також на
особу, яка хоч і не є власником, але
володіє майном на праві повного
господарського відання, оперативного
управління, або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором,
така особа також вправі вимагати
відшкодування шкоди, заподіяної цьому
майну.

При цьому, оскільки судом достовірно
було встановлено, що позивач володіє
транспортним засобом, який був
пошкоджений в результаті ДТП, на
підставі договору оренди, який не
породжував жодних правових наслідків,
оскільки не посвідчений нотаріально та
є нікчемним, у суду першої інстанції не
було підстав для задоволення позову у
зв'язку з тим, що позивач є володільцем
автомобілю. У той же час, суд першої
інстанції врахував зміст довіреності
від 01 вересня 2012 року /а.с. 24/, якою ПСП
«Агро-Схід» уповноважувало ОСОБА_1
здійснювати повноваження щодо
використання автомобілю ВАЗ 2107,
реєстраційний номер НОМЕР_1 які
витікають із договору оренди № 6 від 01
вересня 2012 року.

Також, не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги з приводу належного
володіння автомобілем ОСОБА_1 який на
час ДТП мав відповідне свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
оскільки належними письмовими
доказами підтверджено що останній
являвся працівником ПСП «Агро-Схід» та
з 02 серпня 2010 року працює водієм який в
силу своїх посадових обов'язків
управляв транспортним засобом
автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Разом з тим, суд першої інстанції
врахував зміст позовних вимог
відповідно до яких позивач просив
стягнути завдану шкоду саме на його
користь, також останній позов
обґрунтовував виключно порушенням
його особистих прав, без зазначення
того що на час ухвалення рішення судом
першої інстанції він не являвся
володільцем транспортного засобу за
участю якого сталося ДТП, також не
повідомляв про те, що власником
автомобілю було ПСП «Агро-Схід».

Та суд першої інстанції діючи
відповідно до вимог цивільного
процесуального законодавства в межах
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, не міг в порушення норм
процесуального права, якими суд
керується при вирішенні спору, в силу
принципу диспозитивності вийти за межі
позовних вимог /стаття 11 Цивільного
процесуального кодексу України/.

Суд не міг вирішувати питання про
відшкодування шкоди ПСП «Агро-Схід»,
оскільки останнє до суду з позовом не
зверталося, при цьому вірні висновки
суду про те, що на момент звернення
позивача до суду першої інстанції із
позовом у останнього були відсутні
підстави діяти в інтересах
підприємства так як довіреність якою
ПСП «Агро-Схід» уповноважувало ОСОБА_1
в тому числі вести всі справи від імені
підприємства в усіх судових установах
була видана тільки 18 вересня 2013 року.

Отже суд не міг виходити за рамки
предмету судового розгляду, так як
предмет судового розгляду
визначається позовною заявою, в якій
вказується вимога позивача - стосовно
даної справи вимога позивача зводилась
до відшкодування майнової та моральної
шкоди саме ОСОБА_1 - та з урахуванням
змісту позову, суд за своєю ініціативою
був позбавлений можливості залучити до
справи іншого позивача.

Разом з тим, при з'ясуванні фактів, з
якими закон пов'язує відшкодування
моральної шкоди, судом враховано
положення статті 22.3 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до якої
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 ЦК України
(яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; та у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів).

Та, судом враховано, що оскільки
відповідно до встановлених обставин
позивач у справі від ДТП зазнав
фізичного болю, страждань чи іншого
ушкодження здоров'я, відшкодування
моральної шкоди пов'язував саме із цими
обставинами, то в такому випадку були
наявні правові підстави для стягнення
моральної шкоди із страховика
Товариства.

Та апеляційний суд виходить з того, що
обставини щодо розміру моральної шкоди
не були оскаржені та не можуть бути
предметом перевірки в апеляційному
суді.

З огляду на викладене висновки суду про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з Товариства
моральної шкоди зроблені з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, в іншій частині
висновки суду є вичерпними, зроблені у
відповідності та на підставі
матеріальних норм які підлягають
застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції виконав
вимоги закону у частині, яка була
предметом оскарження та із наведеного
необхідно зробити висновок, що судом
першої інстанції повно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, та судом ухвалено обґрунтоване
рішення, на підставі норм
матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і
встановлених обставин справи, та за
таких підстав, колегія апеляційного
суду вважає за необхідне, відповідно до
положень статті 308 ЦПК України
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 26
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з моменту набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: