УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 квітня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
Залізничний районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон неповнолітніх дітей
без згоди батька, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 07 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що з 21
вересня 2003 року по 09 серпня 2012 року вона
та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, у якому
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися дочка ОСОБА_6 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу діти проживають
разом з матір'ю, вона матеріально
утримує та піклується про здоров'я
дітей, зокрема, син навчається у
вокально-хореографічному ансамблі
«Рушничок», дочка займається
спортивними танцями у Львівській
міській громадській організації «Клуб
спортивного танцю «Фокстрот» (далі -
ЛМГО «Клуб спортивного танцю
«Фокстрот») у підготовчій групі.

Вказувала, що ОСОБА_5 відмовляється
надавати згоду на виїзд дітей за кордон
для участі у міжнародних змаганнях, а
також з метою відпочинку та
оздоровлення.

Просила надати дозвіл на виїзд за
кордон малолітнім ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 без
нотаріально посвідченого дозволу
ОСОБА_5; надати дозвіл ОСОБА_4 без згоди
батька ОСОБА_5 оформити документи для
тимчасового виїзду неповнолітніх
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до
досягнення ними 16 років; зобов'язати
Залізничний районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
оформити необхідні документи для
тимчасового виїзду неповнолітніх
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за межі України без
нотаріально посвідченого дозволу
батька ОСОБА_5

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 06 вересня

2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Надано дозвіл малолітнім
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, без нотаріально
засвідченого дозволу батька ОСОБА_5
на виїзд за кордон. Надано дозвіл
ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_5
оформити документи для тимчасового
виїзду неповнолітніх ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
межі України до досягнення ними 16
років. У іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 27 листопада

2013 року рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 06 вересня

2013 року скасовано, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що з 21 вересня 2003 року по 09
серпня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
перебували у шлюбі (а.с. 11).

У шлюбі народилося двоє дітей: донька
−? ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та син −? ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8−?9).

Після розірвання шлюбу діти проживають
разом із матір'ю ОСОБА_4

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у позові, оскільки належних доказів,
відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України, що свідчать про те, що ОСОБА_5
чинить перешкоди у виїзді дітей за
кордон, матеріали справи не містять, а
надання дозволу на виїзд дітей без
згоди батька без обмеження будь-яким
терміном та без зазначення країни, в
яку дозволяється виїзд дітей
суперечить нормам матеріального права,
що визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дитини та фактично може позбавити
батька можливості брати участь у
вихованні дітей та спілкування з ними.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 07 листопада

2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євграфова Є.П.