У х в а л а

іменем україни

23 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
договором позики за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 3 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 19 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
коштів за договором позики в сумі 32 000
грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 26
січня 2011 року він позичив
відповідачеві 4 000 доларів США, про що
остання видала йому розписку та
зобов'язалась повернути кошти протягом
двох років. Усно сторони домовились,
про те, що впродовж двох років ОСОБА_2
частинами буде повертати кошти, однак
відповідних дій відповідач не вчинила,
коштів не повернула.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 3 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 19 вересня 2013 року, в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 3 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 19 вересня 2013 року
скасувати, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку, що наявний у матеріалах
справи письмовий документ не містить
ознак договору позики, отже підстави
для задоволення вимог про стягнення
коштів відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 3 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 19 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова М.І. Наумчук