Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі ПУДАК О.П.

за участю представника відповідача
Михайлик О.І. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою КП «Водоканал м.
Ужгорода» на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 17 червня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

06.06.2012 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із
зазначеним позовом до КП «Водоканал м.
Ужгорода», мотивуючи наступним. 10.02.2012
р. позивачка придбала у ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 квартиру
АДРЕСА_1. 03.04.2012 р. позивачка звернулася
до відповідача із проханням укласти
договір на послуги з водопостачання та
водовідведення. 26.04.2012 р. відповідач
надіслав позивачці два примірники
договору, а також лист від 26.04.2012 р. за
вих. № 609, яким повідомив, що за указаною
адресою існує заборгованість за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 15219,76 грн., що є
істотною умовою договору
купівлі-продажу і сплатити її повинна
позивачка як новий власник квартири.

Позивачка листом від 02.05.2012 р.
повідомила підприємство про
відсутність правових підстав для
сплати боргу, за яким вона не є
зобов'язаною, однак, 18.05.2012 р. відповідач
направив їй попередження-повідомлення
із вимогою негайної сплати
заборгованості в розмірі 15274,00 грн. за
надані послуги з водопостачання та
водовідведення.

Посилаючись на ці обставини, на
положення законодавства щодо
виникнення та існування зобов'язань у
споживача відповідних послуг та
відсутності будь-яких обтяжень
купленої нерухомості, вважаючи
надіслану вимогу безпідставною і
незаконною, позивачка сформулювала
прохальну частину заяви таким чином:
визнати дії КП «Водоканал м. Ужгорода»
неправомірними; зобов'язати КП
«Водоканал м. Ужгорода» здійснити
перерахунок заборгованості з послуг
водопостачання та водовідведення з
моменту укладення договору про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення із ОСОБА_2 від 26 квітня
2012 р.; покласти судові витрати на КП
«Водоканал м. Ужгорода».

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 17.06.2013 р. позов задоволено:
визнано дії КП «Водоканал м. Ужгорода»
неправомірними та зобов'язано КП
«Водоканал м. Ужгорода» здійснити
перерахунок заборгованості з послуг
водопостачання та водовідведення з
моменту укладення договору про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення з ОСОБА_2 від 26.04.2012 р;
стягнуто з КП «Водоканал м. Ужгорода»
на користь ОСОБА_2 понесені останньою
витрати на оплату судового збору в
розмірі 107,30 грн.

Відповідач вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, ставить
в апеляції питання про його скасування
та відмову в позові. Виходить з того, що
рішення суду не є чітким щодо
проведення перерахунку боргу. Крім
того, борг існує, облікується за ОСОБА_4,
щодо його стягнення ухвалювалися
судові рішення, ведеться претензійна
робота, імовірність стягнення боргу є
високою, тому списати цю
заборгованість не можна, а дії
відповідача є правомірними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача Михайлик О.І.,
яка апеляцію підтримала, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність інших учасників
процесу, обговоривши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в сукупності, суд приходить до
наступного.

Встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 10.02.2012 р.
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
за реєстровим № 379, ОСОБА_2 купила у
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_1, право
власності на квартиру зареєстровано
02.03.2012 р. (а.с. 3-5). 03.04.2012 р. ОСОБА_2
звернулася до КП «Водоканал м.
Ужгорода» із заявою про укладення
договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення (а.с.
6). Листом від 26.04.2012 р. № 609 відповідач
повідомив позивачці, що разом із
квартирою вона придбала борг за
послуги з водопостачання та
водовідведення у розмірі 15219,76 грн., до
листа додав два примірники договору
(а.с. 7).

Представник відповідача подала
апеляційному суду текст договору від
26.04.2012 р. № 816 про надання послуг з
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, підписаний споживачем
ОСОБА_2 Договір не містить згадки про
борг попереднього власника указаної
квартири із оплати за спожиті послуги,
як не містить і положень про
правонаступництво щодо такого боргу.
Не містить умов щодо правонаступництва
боргу і договір купівлі-продажу від
10.02.2012 р. Листом від 02.05.2012 р. ОСОБА_2
повідомила відповідачу про
помилковість, на її переконання,
позиції щодо виникнення у неї
зобов'язання зі сплати боргу за
попереднього власника (а.с. 8).

Попри це, КП «Водоканал м. Ужгорода»
склало 16.05.2012 р.
попередження-повідомлення, яким
повідомило ОСОБА_2, що її
заборгованість за послуги
водопостачання та водовідведення за
адресою АДРЕСА_1 станом на 01.05.2012 р.
складає 15274,00 грн. і поставило вимогу
про її термінову сплату, у випадку
несплати попередило про відключення
від мереж (а.с. 10).

Водночас з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 04.02.2008 р. на
користь КП «Водоканал м. Ужгорода»
стягнуто із ОСОБА_4 1523,44 грн. боргу за
послуги водопостачання та
водовідведення, а рішенням цього ж суду
від 05.11.2008 р. з неї стягнуто 2591,84 грн.
боргу за ці послуги, що надавалися за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 26-29). З апеляційної
скарги та пояснень представника
апелянта під час апеляційного розгляду
справи випливає, що КП «Водоканал м.
Ужгорода» вважає боржником саме
ОСОБА_4, веде роботу зі стягнення з неї
боргу. Представник апелянта пояснила
також, що підприємство хоча і вважає
боржником саме ОСОБА_4, до ОСОБА_2
пред'являє претензії тому, що у
програмному забезпеченні та в
облікових документах підприємства
борг облікується не за особою, а за
адресою (квартирою).

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. Порядок надання
житлово-комунальних послуг з
водопостачання та водовідведення, їх
якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства (ст.ст. 1, 3, 4, 12, 13, ст. 16 ч. 1,
ст. 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1, 7,
19-21 Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання»).

Виходячи з указаних законодавчих норм
у сукупності з положеннями ст.ст. 11, 202,
509, 655, 659 ЦК України щодо виникнення
цивільних прав і обов'язків з
договорів, у т.ч., з договору
купівлі-продажу нерухомого майна, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
покладення на ОСОБА_2 обов'язку
сплатити борг за житлово-комунальні
послуги, що надавалися іншому
споживачу. Фізична особа виступає в
цивільному обороті самостійно,
самостійно створює для себе цивільні
обов'язки і так само самостійно несе
відповідальність у разі їх невиконання
(ст. 2 ч. 1, ст.ст. 24-26, 30 ЦК України).

За приписами ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту (ст. 527 ч. 1); зобов'язання не
створює обов'язку для третьої особи, у
випадках, встановлених договором,
зобов'язання може породжувати для
третьої особи права щодо боржника та
(або) кредитора (ст. 511). У справі немає
доказів як заміни у зобов'язанні зі
сплати боргу за надані послуги
боржника ОСОБА_4 на боржника ОСОБА_2
(ст.ст. 520, 521 ЦК України), так і укладення
будь-якого правочину на користь
третьої особи (КП «Водоканал м.
Ужгорода»), який би давав їй право
вимоги боргу ОСОБА_4 з ОСОБА_2 Позивачка
не відповідає за зобов'язаннями
попереднього споживача за указаною
вище адресою, для неї зобов'язання у
зв'язку з наданням послуг з
водопостачання та водовідведення
виникли з моменту укладення 26.04.2012 р.
відповідного договору. Питання про
недійсність правочинів чи їх
тлумачення не ставилося.

Посилання відповідача на п. 3.10. Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Мінжилкомгоспу
України від 27.06.2008 р. № 190 (реєстрація в
Мінюсті від 07.10.2008 р. за № 936/15627)
наведеного не спростовує і неправильно
тлумачиться стороною. Цей пункт Правил
передбачає лише, що новий
балансоутримувач (власник) у
семиденний термін після прийняття
об'єкта повинен письмово повідомити
виробника про прийняття на себе
зобов'язань щодо водокористування та
водовідведення і оформлення договору,
тобто, зобов'язується врегулювати
питання надання йому цих послуг у
порядку, передбаченому законодавством,
укласти договір, а не приймати на себе
борг попереднього споживача, такої
вимоги чи умови укладення договору для
нового споживача цей пункт Правил не
містить. Доводи відповідача щодо
необхідності сплати боргу ОСОБА_2
внаслідок обліку боргу за квартирою
(річчю), де здійснювалося споживання
послуг, помилкові, правова позиція
відповідача суперечлива, а твердження
позивачки про виникнення в даному
випадку цивільних прав і обов'язків
саме з дій особи, слідування їх за
зобов'язаною особою, а не за об'єктом
(річчю), заслуговують на увагу.

За таких обставин, викладена у
попередженні-повідомленні від 16.05.2012 р.
вимога про термінову сплату позивачкою
боргу в розмірі 15274,00 грн. та
попередження про відключення від мереж
у разі несплати не ґрунтуються на
законі чи правочині, а тому є
неправомірними, як неправомірним є і
пред'явлення цієї вимоги. Саме ці дії
позивачка зазначила в мотивувальній
частині позовної заяви як неправомірні
і попри відсутність вказівки на них у
прохальній частині заяви саме цих дій
стосується позовна вимога. Суд першої
інстанції, маючи для того підстави, не
діяв у порядку ст. 10 ч. 4, ст. 130 ч. 6 п. 1 ЦПК
України, не уточнив формулювання
вимоги і, відповідно, правильно
вирішивши вимогу по суті, неточно
відобразив її суть у мотивувальній
частині рішення.

Стосовно вимоги позову про
зобов'язання КП «Водоканал м. Ужгорода»
здійснити перерахунок заборгованості
з послуг водопостачання та
водовідведення з моменту укладення
договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення із
ОСОБА_2 від 26.04.2012 р. колегія суддів
констатує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 не має перед КП
«Водоканал м. Ужгорода» боргу в розмірі
15724,00 грн. за надані послуги з
водопостачання та водовідведення.
Питання розрахунків позивачки як
нового споживача послуг лежать у
площині договірного врегулювання із
відповідачем та виконання вимог
законодавства щодо порядку надання
послуг. Тому може йтися про перерахунок
заборгованості ОСОБА_2 за особисто нею
спожитими послугами, до цієї
заборгованості борг попереднього
власника квартири не належить, тож і
вимога ОСОБА_2 про перерахунок чужого
боргу, просити про що вона повноважень
не має, позбавлена правових підстав і
як така задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції залишив ці
обставини поза увагою і правильно
встановивши обставини справи, зробив з
них неправильний висновок та
безпідставно задовольнив указану
позовну вимогу.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК
України апеляцію слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції у частині вирішення вимоги
позову про визнання дій неправомірними
змінити, виклавши резолютивну частину
у відповідній редакції, а в частині
задоволення вимоги позову про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок позивачці заборгованості
з послуг водопостачання та
водовідведення скасувати, відмовивши в
задоволенні вимоги за безпідставністю.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 2, 3, ст. 309 ч. 1 п.п.
3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»
задовольнити частково, рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
17 червня 2013 р.:

у частині вирішення вимоги позову
ОСОБА_2 до КП «Водоканал м. Ужгорода»
про визнання дій неправомірними
змінити, виклавши його резолютивну
частину в такій редакції: «вимогу
позову ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» про
визнання дій неправомірними
задовольнити, дії КП «Водоканал м.
Ужгорода» із складення
попередження-повідомлення від 16.05.2012 р.
про сплату ОСОБА_2 боргу в розмірі 15274,00
грн. (п'ятнадцять тисяч двісті сімдесят
чотири гривні 00 коп.) за послуги
водопостачання та водовідведення та
пред'явлення вимоги про сплату цього
боргу - визнати неправомірними»;

у частині задоволення вимоги позову
про зобов'язання КП «Водоканал м.
Ужгорода» здійснити перерахунок
ОСОБА_2 заборгованості з послуг
водопостачання та водовідведення
скасувати, у позові ОСОБА_2 до КП
«Водоканал м. Ужгорода» про
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді