Справа № 2/381/1601/13 Головуючий у І
інстанції Буймова Л.П.Провадження №
22-ц/780/1546/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
відшкодування завданої моральної
шкоди, -

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом про
захист честі, гідності та
відшкодування завданої моральної
шкоди. Заявлені вимоги мотивувала тим,
що 10 червня 2013 року в Фастівському
міськрайонному суді Київської області
відбувся розгляд справи, в якому брала
участь старший прокурор Фастівської
міжрайонної прокуратури Київської
області ОСОБА_2 Коли вона пояснювала, що
після смерті сина їй було не до
вирішення питань приватизації землі, і
дослівно промовила: «Не дай Боже, щоб у
Вашому житті було таке горе, щоб у Вас
на руках помер син, тоді б Ви зрозуміли
мене. Не дай Боже…», на що ОСОБА_2 грубо
їй відповіла: «Ваші речі вам у плечі!».
Після цих слів вона, людина похилого
віку із тривалим трудовим стажем,
отримала душевну травму, в неї
порушився сон, самопочуття та
погіршився стан здоров'я. Просила
визнати дії відповідача
неправомірними, стягнути із неї на
користь позивача 23000 грн. моральної
шкоди та судові витрати, зобов'язати
відповідача публічно вибачитись перед
нею за сказане.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року, подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила змінити рішення суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позову про захист честі, гідності та
відшкодування завданої моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із
того, що висловлення відповідача мало
характер оціночного судження та
суб'єктивною оцінкою, яка не може бути
перевірена на предмет її істинності, а
за своєю стилістичною конструкцією є
висловлюванням, але не містять жодних
відомостей щодо позивача, які б могли
бути кваліфіковані судом як негативні.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 10
червня 2013 року у Фастівському
міськрайонному суді під головуванням
судді Ковалевської Л.М. була розглянута
справа № 1-КС/381/310/13, в розгляді якої
брала участь відповідач як прокурор
Фастівської міжрайонної прокуратури,
під час судового засідання відповідач
висловилась «Ваші речі вам у плечі».

Відповідно до ст. 34 Конституції
України, кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. ст. 200, 201 ЦК України
інформацією є документовані або
публічно оголошені відомості про події
та явища, що мали або мають місце у
суспільстві, державі та навколишньому
середовищі. Суб'єкт відносин у сфері
інформації може вимагати усунення
порушень його права та відшкодування
майнової і моральної шкоди, завданої
такими правопорушеннями. Особистими
немайновими благами, які охороняються
цивільним законодавством, є, зокрема,
честь, гідність і ділова репутація, ім'я
(найменування), інші блага, які
охороняються цивільним
законодавством.

До способів захисту немайнових прав
відноситься, зокрема, спростування
недостовірної інформації, заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права. Відповідно
до ст. ст. 201, 277 ЦК України, особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
спростування цієї інформації.
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
інформацію», під інформацією цей Закон
розуміє документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому середовищі.
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону
поширення інформації - це
розповсюдження, обнародування,
реалізація у встановленому законом
порядку документованої або публічно
оголошеної інформації.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
інформацію» джерелами інформації є
передбачені або встановлені Законом
носії інформації: документи та інші
носії інформації, які являють собою
матеріальні об'єкти, що зберігають
інформацію, а також повідомлення
засобів масової інформації, публічні
виступи. При цьому, юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову
про захист честі, гідності, ділової
репутації, є сукупність таких обставин:
а) поширення інформації, тобто
доведення її до відома хоча б одній
особі у будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної особи,
тобто позивача; в) поширення
недостовірної інформації, тобто такої,
яка не відповідає дійсності; г)
поширення інформації, що порушує
особисті немайнові права, тобто завдає
шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право. Отже,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Крім того, колегія суддів враховує, що
відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», вирішуючи питання
про визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Таким чином,
відповідно до статті 277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Аналізуючи вислів ОСОБА_2, висловлений
в судовому засіданні 25 грудня 2013 року
під час розгляду кримінальної справи №
1-КС/381/310/13 «Ваші речі вам у плечі!»,
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
дане судження ОСОБА_2 є не фактичним
твердженням, а оціночною думкою,
оскільки не містить фактичних даних.
Оціночна думка в даному випадку не є
також образою чи наклепом, оскільки не
має образливого характеру, не
висловлена у брутальній, принизливій
чи непристойній формі, не стосується
оцінки особистості позивача або її
поведінки.

Таким чином, проаналізувавши
вищевикладене, колегія суддів вважає,
що наведені в позовній заяві
висловлювання відповідача ОСОБА_2 є її
оціночними судженнями, які не
підлягають спростуванню. Факти, які б
доводили, що зазначена інформація
мотивована цілеспрямованими діями на
приниження честі, гідності позивача,
відсутні.

Колегія суддів не погоджується із
доводами апеляційної скарги, що суд
першої інстанції безпідставно
відхилив її клопотання про призначення
судової експертизи психічного стану
ОСОБА_2, в той час як відповіді на
запитання, поставлені в клопотанні,
дозволили б повно, всебічно та
об'єктивно з'ясувати всі обставини, що
мають істотне значення для справи.

Так, 05 грудня 2013 року позивачем подано
клопотання про призначення експертизи,
мотивоване тим, що в ході судових
засідань відповідач надала пояснення,
які свідчать про те, що вона не
усвідомлює тяжкість завданої їй
моральної шкоди, та просила ухвалою
суду призначити експертизу психічного
стану ОСОБА_2

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Однак, предметом спору є не психічний
стан відповідача, а оцінка висловленої
нею інформації, тому передбачених
законом підстав для призначення
експертизи у суду першої інстанції не
було.

В апеляційній скарзі позивач також не
вказує, які обставини, що мають
значення для справи, вона має намір
встановити шляхом призначення
експертизи.

Надуманими є доводи апеляційної скарги
про відсутність правової оцінки судом
першої інстанції тих обставин, що
позивач тяжко переживала образи,
знаходилася на стаціонарному
лікуванні в дорожній клінічній лікарні
№ 2 та перенесла гіпертонічний криз 22
жовтня 2013 року.

Так, в судом надано оцінку характеру
інформації, яка є предметом
доказування, та зроблено висновок, що
дана інформація не була спрямована на
приниження честі та гідності позивача,
та про відсутність підстав
відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивачем не доведено
взаємозв'язку дій відповідача в червні
2013 року та отримання нею медичної
допомоги у вересні 2013 року із
врахуванням того, що між даними подіями
минув значний час, а доказів, які б
підтверджували ймовірність
взаємозв'язку діагнозу позивача
(загострення астми, гіпертонічна
хвороба) із перенесеними хвилюваннями,
в матеріалах справи немає.

Колегія суддів також відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що в ході
розгляду справи ОСОБА_2 продовжувала з
неповагою відноситися до неї та суду,
не з'явившись в судове засідання 21
жовтня 2013 року без повідомлення причин
неявки. Так, із матеріалів справи не
вбачається, що відповідач була
належним чином повідомлена про час і
місце розгляду справи на вказану дату,
в зв'язку із чим засідання було
відкладене.

Не підтверджуються будь-якими доказами
доводи апелянта про те, що в ході
засідання відповідач дозволила
репліки в її адресу, які ображають її
честь та гідність. При цьому колегія
суддів враховує, що позовні вимоги в
даній частині не збільшувалися і
обмежуються лише однією фразою
відповідача, яка була судом належно
досліджена.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.