АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6425/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/279/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
на ухвалу Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 04 грудня 2013 року та за апеляційною
скаргою заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 04
грудня 2013 року

по справі за позовом Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
до Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Автозаводської
районної у м. Кременчуці ради, ОСОБА_1
про визнання незаконними та скасування
рішень Кременчуцької міської ради ,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
повернення землі у державну власність.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року прокурор звернувся до
суду із вказаним позовом, підстави
якого змінив у листопаді 2013 року, та
просив визнати незаконним та скасувати
рішення 25 сесії Кременчуцької міської
ради Полтавської області 5 скликання
від 26 лютого 2008 року в частині надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0600 га гр. ОСОБА_1 по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка); визнати
незаконним та скасувати рішення 21
сесії Автозаводської районної ради
міста Кременчука Полтавської області 5
скликання від 03 березня 2009 року, яким
вказаний проект землеустрою
затверджено, а земельна ділянка
передана у власність ОСОБА_1; визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯИ
№ 542478, виданий ОСОБА_1 та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди за № 36;
зобов'язати ОСОБА_1 повернути земельну
ділянку площею 0,0600 га (кадастровий
номер :06:002:0084), що розташована по
АДРЕСА_1 навпроти загальноосвітньої
школи № 2 у м. Кременчуці Полтавської
області у державну власність.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
оспорюваними рішеннями органів
місцевого самоврядування спірна
земельна ділянка передана у власність
ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 20, 51, 52, 58,
59, 118 ЗК України, Законів України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації», «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності».

03 грудня 2013 року від Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
надійшла заява про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
спірну земельну ділянку та заборони
ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам
вчиняти будь-які дії з даною земельною
ділянкою, у тому числі укладати
договори, вчиняти інші правочини,
зобов'язати Відділ державної
реєстрації служби Кременчуцького
міського управління юстиції у
Полтавській області внести до
Державного реєстру прав інформацію про
заборону відчуження вказаної
земельної ділянки.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 04 грудня 2013 року відмовлено в
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Рішенням цього суду від 04 грудня 2013
року відмовлено у задоволені позову за
недоведеністю.

З вказаною ухвалою не погодився
Кременчуцький міжрайонний екологічний
прокурор Дніпровської екологічної
прокуратури та подав на неї апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу скасувати
та постановити нову ухвалу, якою
задовольнити заяву про забезпечення
позову в повному обсязі. Посилається на
порушення місцевим судом норм
процесуального права. Вважає, що заходи
забезпечення позову, яких вимагає
прокурор, випливають із суті заявлених
позовних вимог, є співмірними з ними та
гарантують виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі заступника
Дніпровського екологічного прокурора
на рішення суду першої інстанції з
посиланням на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставиться питання
про скасування рішення місцевого суду
та ухвалення по справі нового рішення
про задоволення позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд невмотивовано
не взяв до уваги надані прокурором
докази, у зв'язку з чим зробив помилкові
висновки по суті справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, перевіривши
матеріали справи, вислухавши пояснення
осіб, які приймають участь в розгляді
справи, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність задоволення
апеляційних скарг, виходячи з
наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п.
3, 4 ЦПК України за результатами
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, встановивши
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
або неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права, апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до генерального плану міста
Кременчука, затвердженого рішенням
Кременчуцької міської ради від 25
грудня 2007 року, територія по АДРЕСА_1
навпроти загальноосвітньої школи № 2 у
м. Кременчуці Полтавської області
віднесена до зони зелених насаджень
загального користування, які згідно ст.
51 ЗК України відносяться до складу
земель рекреаційного призначення.

Територія, яка обмежується дамбою - від
урізу води Дніпродзержинського
водосховища до Власівської захисної
дамби, у тому числі в районі вулиць Б.
Хмельницького і Затонної, є зоною
можливого затоплення під час
проходження повені чи паводків певної
повторюваності. Крім того, дана
земельна ділянка знаходиться на
відстані близько 10 м від греблі
Кременчуцької ГЕС - у зоні
катастрофічного затоплення. Згідно п.
2.19 ДБН В.1.2.-4-2006 «Інженерно-технічні
заходи цивільного захисту» в існуючих
містах розміщення нових житлових
районів у зонах можливого затоплення
без проведення інженерно-технічних
заходів захисту забороняється (а.с. 36,
126).

Рішенням двадцять п'ятої сесії
Кременчуцької міської ради п'ятого
скликання від 26 лютого 2008 року наданий
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, зокрема, ОСОБА_1
орієнтовною площею до 1000 м.кв. для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Рішенням двадцять першої сесії
Автозаводської районної ради м.
Кременчука п'ятого скликання від 03
березня 2009 року затверджено проект
відведення та технічну документацію із
землеустрою щодо складання державного
акта про право власності на земельну
ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (присадибна
ділянка) та передано безоплатно ОСОБА_1
у власність земельну ділянку площею 600
м.кв. для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) по
АДРЕСА_1 (а.с. 28).

31 серпня 2009 року ОСОБА_1 видано
державний акт серії ЯИ № 542478 про право
власності на земельну ділянку площею
0,0600 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер
земельної ділянки :06:002:0084), який
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 36 (а.с.17).

Рішенням третьої сесії Кременчуцької
міської ради шостого скликання від 25
січня 2011 року внесено зміни до
генерального плану міста Кременчука,
затвердженого сесією міської ради від
25 грудня 2007 року, а саме - змінено
функціональне призначення земельної
ділянки по АДРЕСА_1, навпроти
загальноосвітньої школи № 2 з
ландшафтно-рекреаційної зони
загальноміського значення Р-1 на зону
розміщення одноквартирної котеджної
(садиби) забудови Ж-5 для розміщення
групи індивідуальних житлових
будинків (а.с. 29).

Попередньо містобудівна документація
для проведення державної експертизи в
Порядку, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України № 522 від 20
травня 2009 року, що була чинною на момент
прийняття вказаних рішень,
уповноваженим державним органам не
надавалась.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
прокурором не доведено належними і
допустимими доказами обставини, на які
він посилався як на підставу заявлених
вимог.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з огляду на невідповідність його
обставинам справи та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Перевіряючи обґрунтованість доводів
апеляційної скарги і позовних вимог
прокурора, колегія суддів виходить з
наступного.

У постановах Верховного Суду України №
6-14цс13 від 24 квітня 2013 року, № 6-33цс від 22
травня 2013 року, № 6-41цс13 від 29 травня 2013
року та інших, які у відповідності до ч.
2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для суду при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
сформульована правова позиція, згідно
якої порушення визначеного законом
порядку набуття у власність земельної
ділянки є підставою для визнання у
судовому порядку незаконними рішень
органів місцевого самоврядування про
передачу землі у власність, а також -
недійсним державного акту про право
власності на землю.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЗК України орган
місцевого самоврядування ухвалює
рішення про передачу земельної ділянки
у власність на підставі поданої
громадянином заяви. Частиною дев'ятою
вказаної статті у редакції Закону №
1626-IV від 18.03.2004 р., що була чинною на час
ухвалення оскаржуваних рішень,
встановлено, що проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 62 Закону України
«Про землеустрій», абзацу сьомого
статті 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» в редакції Закону N 509-VI
від 16.09.2008 р. проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок особливо
цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення підлягали обов'язковій
державній експертизі.

Як вбачається з матеріалів справи при
виділенні земельної ділянки ОСОБА_1
проект землеустрою обов'язкової
державної експертизи не проходив, що
підтверджується інформацією Головного
управління Держземагентства України у
Полтавській області, та також не
погоджувався природоохоронними та
санітарно-епідеміологічними органами,
що вбачається з повідомлення
Дніпродзержинського регіонального
управління водних ресурсів та
Кременчуцького міськрайонного
управління Головного управління
Держсанепідермслужби у Полтавській
області (а.с. 100, 104, 25).

Відповідачі по справі не довели
належними і допустимими доказами
протилежного, у зв'язку з чим колегія
суддів визнає доведеним факт порушення
вимог ст.118 ЗК України при виділенні
земельної ділянки у власність ОСОБА_1

Матеріалами справи також підтверджено,
що станом на 2008-2009 роки землі по вул. Б.
Хмельницького і вул. Затонній напроти
загальноосвітньої школи № 2 у м.
Кременчуці Полтавської області
відносилися до земель
ландшафтно-рекреаційної зони
загальноміського значення (земель
зелених насаджень загального
користування), отже, земельну ділянку
передано у власність ОСОБА_1 з
порушенням вимог ст.ст. 51, 52, ч. 3 ст. 83 ЗК
України в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин.

Висновок суду першої інстанції, що
віднесення спірної ділянки до зелених
зон і зелених насаджень не є перешкодою
для відведення такої земельної ділянки
в користування та передачу її у
власність, не ґрунтується на нормах
матеріального права та є помилковим.

Землями рекреаційного призначення є
ділянки землі, виділені з метою
організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів, стосовно яких обмежується або
забороняється господарська та інша
діяльність.

Відповідно до ст. 20 ЗК України в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснювалось на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

На момент передачі спірної земельної
ділянки відповідачеві цільове
призначення вказаних земель змінено не
було.

Рішення третьої сесії Кременчуцької
міської ради шостого скликання від 25
січня 2011 року не може бути прийняте до
уваги при вирішенні даного спору,
оскільки ухвалене майже через два роки
після передачі земельної ділянки
ОСОБА_1, крім того, дотримання при його
прийнятті вимог ст.ст. 9, 35 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації»
матеріалами справі не встановлено і
суду не доведено (а.с. 29-35).

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель,
відповідно до ст. 21 ЗК України є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам.

Колегія суддів також приймає до уваги,
що спірна земельна ділянка, яка була
передана у власність ОСОБА_1, частково
розміщена на території смуги
відведення гідротехнічної споруди -
Власівської захисної дамби, в зоні
можливого затоплення водами р. Дніпро,
в межах червоної лінії, де згідно ДБН
В.2.2.3-5.201 «Вулиці і дороги населених
пунктів» не дозволяється нове
будівництво житлових будинків
садибного типу та господарських
будівель і споруд, що вбачається з
інформації Дніпродзержинського
регіонального управління водних
ресурсів та висновку Управління
містобудування та архітектури (а.с. 34-36,
15)

Відповідно до ст. 91 ВК України для
потреб експлуатації та захисту від
забруднення, пошкодження і руйнування
магістральних, міжгосподарських та
інших

каналів на зрошувальних і осушувальних
системах, гідротехнічних та
гідрометричних споруд, а також водойм і
гребель на річках встановлюються смуги
відведення з особливим режимом
користування. Земельні ділянки в межах
смуг відведення надаються органам
водного господарства та іншим
організаціям для спеціальних потреб і
можуть використовуватися ними для
створення водоохоронних
лісонасаджень, берегоукріплювальних
та протиерозійних гідротехнічних
споруд, будівництва переправ,
виробничих приміщень.

Згідно ст. 58, ч. 4 ст. 59 ЗК України
громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду, до яких належать землі,
зайняті гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них, земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів можуть передаватися лише
на умовах оренди.

Виходячи із наведених обставин та
правових норм колегія суддів дійшла
висновку про обґрунтованість позову
прокурора.

Вирішуючи питання щодо позовної
давності, колегія суддів виходить з
наступного.

За правилами ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є
самостійною підставою для відмови у
позові.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Прокурор звернувся до суду із позовом в
межах повноважень, наданих ст. 45 ЦПК
України, ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», за захистом інтересів
держави в сфері земельних відносин,
підставою для чого стали результати
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства Державною інспекцією
сільського господарства у Полтавській
області 21 червня 2013 року. Оскільки
підстави для прокурорського
реагування виникли лише за наслідками
вказаної перевірки, іншого по справі не
встановлено і суду не доведено, колегія
суддів вважає, що строк звернення до
суду прокурором пропущено не було,
отже, відсутні підстави для поновлення
такого строку.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням по справі
нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу місцевого суду від 04 грудня 2013
року про відмову у задоволенні заяви
прокурора про забезпечення позову,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення скарги, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії та ін., у разі необхідності
судом можуть бути застосовані інші
види забезпечення позову. Заходи
забезпечення позову мають тимчасовий
характер і діють до виконання рішення
суду, яким закінчується розгляд справи
по суті.

Виходячи із характеру спірних
правовідносин та наявної загрози
утруднення виконання судового рішення,
колегія суддів вважає за необхідне
забезпечити позов шляхом заборони
відчуження земельної ділянки
кадастровий номер :06:002:0084 площею
0,0600 га по АДРЕСА_1 у будь-який спосіб.

У зв'язку з викладеним, на підставі ст.
312 ч. 1 п. 2 ЦПК України оскаржувана
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням з цього
питання нової ухвали про часткове
задоволення заяви прокурора про
забезпечення позову.

Питання про судові витрати колегія
суддів вирішує у відповідності до ч. 3
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4,
ст.ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
на ухвалу Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 04 грудня 2013 року - задовольнити
частково.

Заяву Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури про
забезпечення позову - задовольнити
частково.

Вжити заходи забезпечення позову
шляхом заборони відчуження земельної
ділянки площею 0,0600 га (кадастровий
номер :06:002:0084), що розташована по
АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора -
задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 04 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури до
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Автозаводської
районної у м. Кременчуці ради, ОСОБА_1
про визнання незаконними та скасування
рішень Кременчуцької міської ради ,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
повернення землі у державну власність -
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 25 сесії Кременчуцької міської
ради Полтавської області 5 скликання
від 26 лютого 2008 року в частині надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0600 га гр. ОСОБА_1 по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Визнати незаконним та скасувати
рішення 21 сесії Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області 5 скликання від 03
березня 2009 року, яким затверджений
проект відведення та технічна
документація із землеустрою щодо
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку гр.
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (присадибна ділянка)
та передано гр. ОСОБА_1 безоплатно у
власність земельну ділянку площею 600
кв.м для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) по
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯИ № 542478, виданий 31.08.2009 року
Автозаводською районною радою міста
Кременчука Полтавської області на ім'я
ОСОБА_1 та зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди за № 36.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути земельну
ділянку площею 0,0600 га (кадастровий
номер :06:002:0084), що розташована по
АДРЕСА_1 у державну власність.

Стягнути з Кременчуцької міської ради
Полтавської області судовий збір в
дохід держави в розмірі 114,70 грн.

Стягнути з Автозаводської районної
ради міста Кременчука Полтавської
області судовий збір в дохід держави в
розмірі 229,40 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід
держави в розмірі 114,70 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
С.Б.Бутенко

Судді: /підписи/
О.О. Панченко

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко