Справа №490/7359/13-ц 19.02.2014 19.02.2014 19.02.2014
Провадження №22-ц/784/437/14
Провадження №22-ц/784/437/14
інстанції Батченко О.В.
Доповідач апеляційного суду Тищук
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2014 року

місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Колосовського С.Ю.

суддів: Тищук Н.О., Локтіонової О.В.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2та її
представника ОСОБА_3,

представника відповідача - Жигалкіна
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 16 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Національного університету
Кораблебудування ім. адм. Макарова
(далі НУК), третя особа Департамент
вищої освіти Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту (Департамент
вищої освіти) про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, компенсацію
моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а:

3 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, який вона уточнила в
частині розрахунків, до НУК, третя
особа - Департамент вищої освіти, з
вимогами про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в розмірі 14 395 грн 20
коп., компенсацію моральної шкоди в
розмірі 1 500,00 грн. В обґрунтування
позову зазначала, що укладений
строковий договір вважає безстроковим
внаслідок його переукладення та
продовження виконання нею попередніх
трудових обов'язків за спільною згодою
сторін. Крім того, просила поновити
пропущений з поважних причин строк для
звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 16 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просила його
скасувати через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Зазначала, що
пропустила строк для звернення з
позовом до суду з причини звернення до
інспекції з охорони праці, прокуратури
і затримки відповідей, а трудовий
договір мав вважатись укладеним на
невизначений строк.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду за захистом своїх
прав.

З такими висновками суду слід
погодитись з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_2 2005 року
перебувала в трудових відносинах з
Університетом, в якому працювала
фельдшером медичної санітарної
частини. Трудові відносини між
сторонами були укладені на
невизначений строк. Штатним розписом
Університету, затвердженим станом на 01
жовтня 2010 року, посадовою інструкцією
старшого лаборанта відділу
спеціалістів (а.с. 74-84) підтверджений
факт здійснення змін у структурній
організації відповідача, які полягали
в ліквідації такого підрозділу як
медична санітарна частина.

З огляду на зазначене, наказом
№1169к від 18.10.2010р. позивача прийнято на
роботу з 01.10.10р. по 30.09.11р. на посаду ст.
лаборанта (а.с. 140). Наказом №1275 від
11.10.2011р. позивачу продовжено трудовий
договір з 1.10.2011р. по 30.09.2012р. на цій же
посаді (а.с. 46).

Наказом ректора Університету №
855-к від 17 вересня 2012 року старшого
лаборанта відділу спеціалістів ОСОБА_2
звільнено з роботи з 30 вересня 2012 року у
звязку з закінченням строку трудового
договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України (а.с. 71). Наказом від 10.12.2012р.
№1179к частково змінено наказ №855, а саме
у зв»язку з тим, що 30.09.2012р. є вихідним
днем, ОСОБА_2 звільнено з 01.10.2012р. (а.с. 143).

Також наказом відповідача № 301 від 24
вересня 2012 року (а.с. 49) з 25 вересня 2012
року на підставі Інструкції «з
інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів, матеріальних
цінностей», затвердженої наказом ГУ
ДКУ від 30 січня 1998 року № 90 в
Університеті на 25 вересня 2012 року
призначене проведення інвентаризації
та прийняття-передачі матеріальних
цінностей, що знаходяться в підзвіті
ОСОБА_2, для чого створена відповідна
комісія, якій доручене здійснення
зазначених дій, складення
інвентаризаційних відомостей та актів.

Як слідує з інвентаризаційного
опису та розписки від 28 вересня 2012 року
ОСОБА_2 здала, а ОСОБА_6 прийняла згідно
переліку матеріальні цінності
Університету (а.с. 50-53).

Як вбачається з листа позивача
ректору НУК, який зареєстрований
4.10.2012р., вона просить дати вказівку, щоб
її пропустили в університет, оскільки
вона не може туди потрапити. Разом з
тим, матеріали справи містять лист
університета на ім»я позивача, який був
направлений 5.10.2012р. і отриманий нею
02.11.2012р. з проханням прибути до відділу
кадрів НУК для отримання трудової
книжки та до бухгалтерії для повного
розрахунку. Також повідомлялось, що у
разі неприбуття, трудова книжка буде
здана до архіву.Вказане свідчить про
відсутність перешкод з боку
відповідача щодо отримання ОСОБА_2
трудової книжки. Однак, як встановлено
в судовому засіданні, після отримання
даного листа позивач не зверталась до
університету та за трудовою книжкою не
приходила.

Твердження апелянта щодо
необізнаності з приводу необхідності
звернення до суду колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки згідно
відповіді Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Миколаївській обл. від 7.12.2012р., ОСОБА_2
роз»яснено, що вирішити трудовий спір з
приводу незаконного звільнення з
роботи можливо в судовому порядку (а.с.
14).

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутись з заявою про вирішення
трудового спору до суду у справах про
звільнення у місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки, а
згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відтак судом першої інстанції
правильно встановлено, що позивач
достовірно знала про своє звільнення, в
жовтні 2012р. їй пропонувалось прийти до
університету та забрати трудову
книжку, однак вона звернулась до суду
тільки в липні 2013р., пропустивши таким
чином строк для звернення до суду за
захистом своїх прав. Обставин, за яких
суд міг поновити пропущений строк не
наведено.

Інші доводи апеляційної скарги, також
не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду слід залишити
без змін.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді