Справа № 2-1430/12 Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/134/14 Доповідач у 2 інстанції
Березовенко Р.В.Категорія 16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Березовенко Р.В.,

суддів: Воробйової Н.С., Верланова С.М.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - публічне
акціонерне товариство "Конверсбанк"
про поділ майна набутого за час
перебування в шлюбі та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
публічне акціонерне товариство
"Конверсбанк" про визнання нерухомого
майна, придбаного в шлюбі, особистою
приватною власністю.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом,
посилаючись на те, що 31 грудня 2004 року
між ним та відповідачкою укладено шлюб,
який 26 травня 2009 року розірвано.
Спільних дітей у подружжя немає. За час
спільного проживання подружжям було
придбане наступне майно:

- земельна ділянка площею 0,1491 га,
що розташована в Україні, Київська
область, АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :01:006:0048;

- домоволодіння, що знаходиться на
території Києво-Святошинського району
Київської області, в АДРЕСА_2. Будинок
та земельна ділянка придбана ним за
кредитні кошти та передано в іпотеку, в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором;

- житловий будинок №2, орієнтовна
площа 250 м. кв., що знаходиться в АДРЕСА_3;

- земельна ділянка орієнтовною
площею 0,10 га, що знаходиться в АДРЕСА_3;

- автомобіль марки INFINITI QХ 56, д.н.з.
НОМЕР_3;

- автомобіль марки INFINITI FХ 50S,
придбаний у 2008 році;

- автомобіль марки INFINITI FХ35,
придбаний у 2007 році.

За час спільного перебування у шлюбі
ним було отримано за згодою
відповідача кредит у розмірі 3 780 000
гривень з процентною ставкою 18,5 %
річних. На день подання позову кредит
повністю не погашений, і за кредитом
залишилось сплатити 3 638 888 гривень.
Договір кредиту № 338/980-00 та договір
іпотеки від 30.02.2008 укладений ним в
інтересах сім'ї за попередньою згодою
відповідачки. Кошти від отримання
кредиту були спрямовані на придбання
житлового будинку та земельної
ділянки.

З урахуванням змінених позовних вимог,
просив визнати спільною сумісною
власністю подружжя садовий будинок
АДРЕСА_3; визнати за ним та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 цього будинку;

- визнати земельну ділянку за адресою:
Київська область, село Жорновка, с/т
«Тюльпан» буд №2 спільною сумісною
власністю подружжя; визнати право
власності по 1/2 частині за ним та за
відповідачкою.

- визнати його єдиним власником
автомобіля марки INFINITI FХ35, 2007 року,
номер кузова НОМЕР_2.

- визнати відповідачку ОСОБА_2 єдиним
власником автомобіля марки INFINITI QХ 56,
тип кузова: легковий універсал-В, №
кузову НОМЕР_6, № шасі НОМЕР_6,
державний номерний знак НОМЕР_3;

- покласти на ОСОБА_2 обов'язки за
кредитним договором 48/980-ФО від 19.04.2007;

- визнати його особистою власністю
домоволодіння, що знаходиться на
території Києво-Святошинського району
Київської області, в АДРЕСА_2;

- визнати його особистою власністю
земельну ділянку площею 0,1491 га, що
розташована в АДРЕСА_1 (без номера).
Кадастровий номер земельної ділянки
:01:006:0048;

- припинити право власності на частку
відповідача на земельну ділянку площею
0,1491 га, що розташована в Україні,
Київська область, АДРЕСА_1;

- визнати сторіни солідарними
боржниками за кредитним договором
№ 338/980-ФО від 13.02.2008 як такого, що
був взятий на потреби сім'ї, під час
перебування у шлюбі.

В подальшому позивач збільшив свої
позовні вимоги, згідно яких просив
визнати спільною сумісною власністю
сторін автомобіль марки INFINITI FХ50, 2008
року, державний номерний знак НОМЕР_4, у
зв'язку з продажем вказаного
автомобіля ОСОБА_2 без його згоди,
стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 половину його вартості;

- покласти на ОСОБА_2 обов'язки за
кредитним договором 48/980-ФО від 19.04.2007;

- визнати спільною сумісною власністю
сторін автомобіль марки CEVROLЕТ АVЕО 1499,
2005 року держаний номерний знак НОМЕР_5,
у зв'язку з продажем вказаного
автомобіля ОСОБА_2 без його згоди,
стягнути з ОСОБА_2 половину вартості;

Щодо збільшення решти позовних вимог, а
саме: визнати спільною сумісною
власністю сторін автомобіль марки INFINITI
FХ 50, 2007 року, у зв'язку з продажем
вказаного автомобіля ОСОБА_2 без згоди
його, стягнути з ОСОБА_2 половину його
вартості; визнати спільною сумісною
власністю сторін автомобіль марки NISSAN
INFINITI QХ 56, 2007 року, у зв'язку з продажем
вказаного автомобіля ОСОБА_2 без згоди
ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_2 половину його
вартості; визнати особистою власністю
позивача домоволодіння, що знаходиться
на території Києво-Святошинського
району Київської області, в АДРЕСА_2;
визнати особистою власністю позивача
земельну ділянку площею 0,1491 га, що
розташована в АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :01:006:0048 та
визнати його єдиним боржником за
кредитним договором № 338/980-ФО від 13
лютого 2008 року, як такого, що був взятий
на потреби сім'ї, під час перебування у
шлюбі, суд відмовив, оскільки дані
вимоги не є збільшеними, а є зміною
позовних вимог, які заявлені після
розгляду справи по суті, що на даній
стадії цивільного процесу, згідно ст. 31
ЦПК України, є неможливим.

В свою чергу відповідачка заявила
зустрічний позов, посилаючись на те, що
садовий будинок АДРЕСА_3 та земельна
ділянка, що розташована під будинком, є
її особистою власністю, оскільки
набута за особисті кошти, що нею взято в
борг у ОСОБА_5 до шлюбу, в сумі 100 000
доларів США., та 19.04.2005 ОСОБА_2, придбано
згідно договору купівлі-продажу спірну
земельну ділянку площею 0,0813 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3. 05.12.2006
рішенням Виконавчого комітету
Княжицької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області №115 «Про визнання права
власності на садовий будинок в с.
Жорнівка за ОСОБА_2» - визнано її право
власності. Також зазначила, що спірний
будинок було збудовано нею, позивач в
придбанні та будівництві даного майна
участі не брав, згоду на укладення
зазначених правочинів не надавав, так
як вказані правочини укладалися ОСОБА_2
не в інтересах сім'ї.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання
єдиним власником автомобіля марки INFINITI
FХ 35, 2007р. позивача, то станом на момент
подання позовної заяви, вказаний
автомобіль не належить жодній із
сторін, бо був проданий нею у 2009 р. на
підставі нотаріально посвідченого
договору знайомому ОСОБА_3 - ОСОБА_6, і
ОСОБА_3 був присутній при продажі та
надавав свою письмову згоду
(посвідчену нотаріально) на продажу
зазначеного авто, більше того вказане
авто було знято з реєстрації у зв'язку з
реалізацією.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання
ОСОБА_2 єдиним власником автомобіля
марки INFINITI QХ 56 відповідачка заперечує,
адже ніколи не претендувала на
автомобіль, який до того ж був
придбаний за особисті кошти позивача.

Позовні вимоги щодо покладення на
ОСОБА_2 обов'язків за кредитним
договором №48/980-ФО від 19.04.2007 р.
відповідачка не визнає, адже їй
невідомо, що це за кредитний договір та
позивач не надав ані копії, ані
оригіналу договору.

Стосовно позовної вимоги про визнання
сторін солідарними боржниками за
кредитним договором №338/980-ФО від 13.02.2008
як такого, що був взятий на потреби
сім»ї, під час перебування у шлюбі,
вважає позовну вимогу такою, що не
відповідає способам захисту
передбаченим чинним законодавством
України.

Просила визнати її особистою власністю
садовий будинок АДРЕСА_3; земельну
ділянку 0,0813 га, розташована за адресою:
АДРЕСА_3.

Не заперечувала проти визнання
особистою власністю позивача
домоволодіння, що знаходиться на
території Києво-Святошинського району
Київської області в АДРЕСА_2; земельну
ділянку площею 0,1491 га, що розташована в
Київській області.
Києво-Святошинського району, АДРЕСА_4,
кадастровий номер земельної ділянки
:01:006:0048.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
10 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 частині садового
будинку АДРЕСА_3 за кожним.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 частині
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3
за кожним.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 частині
будинку загальною площею 416, 2 кв.м.
АДРЕСА_2 за кожним.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по 1/2 частині
земельної ділянки площею 0,1491 га,
розташованої: Київська область,
Києво-Святошинський район, АДРЕСА_4 б/н
кадастровий номер земельної ділянки
:01:006:0048 за кожним.

В решті позову ОСОБА_3 та в зустрічному
позові ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 219
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким визнати її особистою
приватною власністю садовий будинок №2
загальною площею 242,7 м.кв. та земельну
ділянку 0,0813 га, розташовані за адресою:
АДРЕСА_3. Визнати особистою приватною
власністю ОСОБА_3 домоволодіння та
земельну ділянку площею 0,1491 га,
кадастровий номер :01:006:0048, що
знаходиться на території
Києво-Святошинського району Київської
області в АДРЕСА_2. В іншій частині
рішення суду залишити без змін. Судові
витрати покласти на позивача.

При цьому ОСОБА_2 посилалась на те, що
факт набуття нею за особисті кошти
нерухомого майна (земельної ділянки)
підтверджується договором позики від
30.10.2004 року грошових коштів у розмірі 100
000,00 доларів США, розпискою про
отримання грошових коштів від 30.04.2010
року та розпискою від 22.09.2010 року про
повернення ОСОБА_5 цих коштів. На
підставі ст.57 СК України та ч.2 п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним, та
поділ спільного майна подружжя», майно
набуте подружжям за час шлюбу, але на
кошти одного з них, належить йому
особисто. Також, посвідчена
нотаріально заява ОСОБА_5 від 09.10.2013
року щодо передачі в борг грошових
коштів ОСОБА_2 є предметом доказування
згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України та
підтверджує факт придбання ОСОБА_2
спірного майна за особисті кошти та
набуті до укладення шлюбу з ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін в
частині визнання права спільної
сумісної власності позивача та
відповідача на садовий будинок АДРЕСА_3
та в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову, а в іншій частині
рішення скасувати частково та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
позивача за первісним позовом в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 вказував на те, що автомобілі,
які зняті з реєстраційного обліку, є
спільною сумісною власністю позивача
та відповідача, та відповідно п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним, та
поділ спільного майна подружжя», до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Крім того,
зазначав що домоволодіння та земельна
ділянка під ним, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, придбані ним в кредит
і є предметом іпотеки, а тому вказане
майно є його особистою власністю, що не
заперечується відповідачкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
31 грудня 2004 року між сторонами було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7.
26 травня 2009 року шлюб сторін розірвано,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, серії НОМЕР_8.
Спільних дітей у подружжя немає.

За час шлюбу подружжям набуте наступне
майно:

- земельна ділянка площею 0,1491 га,
що розташована в Україні, Київська
область, АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :01:006:0048;

- домоволодіння, що знаходиться на
території Києво-Святошинського району
Київської області, в АДРЕСА_2. Будинок
та земельна ділянка придбана ним за
кредитні кошти та передано в іпотеку, в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором;

- житловий будинок №2, орієнтовна
площа 250 м. кв., що знаходиться в АДРЕСА_3;

- земельна ділянка орієнтовною
площею 0,10 га, що знаходиться в АДРЕСА_3;

- автомобіль марки INFINITI QХ 56, д.н.з.
НОМЕР_3;

- автомобіль марки INFINITI FХ 50S,
придбаний у 2008 році;

- автомобіль марки INFINITI FХ35,
придбаний у 2007 році;

- автомобіль CEVROLЕТ АVЕО 1499, 2005 року
д.н.з. НОМЕР_5.

Під час перебування у шлюбі позивачем
було отримано кредит у розмірі 3780000
гривень з процентною ставкою 18,5 %
річних, що підтверджується кредитним
договором №338/980-ФО від 13.02.2008.

Щодо кредитного договору № 48/980-ФО від
19.04.2007, суду не було надано як самого
договору, так і доказів про його
укладення.

Задовольняючи первістний позов
частково та відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції правильно керувався ст.ст. 60,
69, 70, 71 СК України, Постановою Пленум
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
N11 "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст. 60 ЦПК
України та виходив з того, що оскільки
садовий будинок АДРЕСА_3, та відповідна
земельна ділянка за тією ж адресою
Київська область, а також будинок
загальною площею 416, 2 кв.м. АДРЕСА_2 та
земельна ділянка площею 0,1491 га,
кадастровий номер :01:006: 0048 були
придбані сторонами під час шлюбу вони є
спільним майном подружжя і тому визнав
по ? частині цього майна за кожним із
сторін.

При цьому, суд першої інстанції, на
думку колегії суддів, дійшов вірних
висновків про те, що в судовому
засіданні представником відповідача
ОСОБА_2 не доведено факт набуття нею
нерухомого майна - земельної ділянки
площею 0,0813 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_3, кадастровий номер :04:011:0031
та садового будинку площею 242,7 кв.м., що
знаходиться за тією ж адресою за її
особисті кошти, оскільки спірне майно
було придбано під час шлюбу сторін, що
не оспорювалося в судовому засіданні,
право власності на житловий будинок
зареєстроване згідно свідоцтва про
право власності серія ЯЯЯ №773953 на
ОСОБА_2 набуте на підставі рішення
Княжицької сільської ради №115 від
05.12.2006 року, та відповідно власником
земельної ділянки є ОСОБА_2, згідно
державного акту серії ЯГ №400712, на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 19.04.2005 №37, а
єдиний доказ позовних вимог, на який
посилається сторона відповідачки -
договір позики від 30.10.2004 року, згідно
якого, ОСОБА_2 було отримано в борг від
ОСОБА_5 100000 доларів США (тобто до шлюбу)
для купівлі саме цієї земельної
ділянці, та будівництва на ній будинку,
не може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки шлюб сторіни
зареєстрували 31.12.2004 року, а
нерухомість була придбана 19.04.2005 року,
тобто вже в період шлюбу, а тому
неможливо встановити, що на придбання
цього майна були витрачені саме ті
кошти, які відповідачка брала в борг,
коли ще не була в шлюбі.

Крім того, сам договір позики, у колегії
суддів, викликає сумніви, оскільки з
його змісту п.3 вбачається, що «Кошти
отримані для купівлі земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_3, тоді як відповідно
до самого договору була придбана лише
земельна ділянка, без будинку, а
будинок вже було побудовано під час
шлюбу, що не заперечується сторонами.

Що ж стосується посилання відповідачки
на заяву ОСОБА_5 від 09.10.2013 року, як на
підтвердження позовних вимог, то вона
також правильно не була прийнята судом
першої інстанції, належний та
допустимий доказ, оскільки сам по собі
факт передачі грошових коштів ОСОБА_2
(до шлюбу) не свідчить про те, що саме ці
кошти були нею використані для
придбання майна, більш ніж через пів
року, вже під час перебування її у шлюбі
з позивачем.

Одночасно, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції, що
позивач в іншій частині не довів тих
обставин, на які посилався, як на
підставу доказів, не надав докази в
обгрунтування цих позовних вимог, що є
його обов"язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст. 10, 60 ЦПК
України, також є правильним і законним,
оскільки вимога позивача щодо визнання
сторін солідарними боржниками за
кредитним договором № 338/980-ФО від 13.02.2008
дійсно не відповідає способам захисту
передбаченим чинним законодавством
України, оскільки сторонами у
кредитному договорі є банк та позивач,
відповідно зобов»язання погашення
кредиту виникають у позивача, а
розподіл заборгованості за кредитним
договором є фактично заміною боржника
в кредитному договорі, що не може бути
здійснено за рішенням суду по даній
справі, оскільки на це потрібна згода
кредитора відповідно до ст. 520 ЦК
України. Також, щодо автомобілів, які
були придбані сторонами за час шлюбу,
та визнання їх спільною сумісною
власністю подружжя, і стягнення
компенсації за ? частину автомобілів,
суд правомірно відмовив в цій частині,
оскільки, автомобілів немає в
наявності, вони були зняті з
реєстраційного обліку з метою
реалізації, що підтверджується
інформацією згідно даних
автоматизованої
інформаційно-пошукової системи УДАІ м.
Києва станом на 18.04.2012, що робить
неможливим визначення їх вартості на
даний час, та унеможливлює визначення
ідеальної частки сторін в праві
власності на ці автомобілі, а також
суду не було надано доказів, будь-якої
вартості цих автомобілів взагалі та
доказів, що спірні автомобілі були
реалізовані без згоди позивача.

Стосовно визнання права власності по ?
частині за кожним з подружжя на будинок
загальною площею 416, 2 кв.м. АДРЕСА_2 та
земельну ділянку площею 0,1491 га,
кадастровий номер :01:006: 0048, то в
цій частині, на думку колегії суддів,
рішення суду першої інстанції є
необгрунтованим та безпідставним, а
тому підлягає скасуванню, відповідно
до ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій
частині нового рішення про задоволення
цих вимог, оскільки вимоги позивача
ОСОБА_3 про визнання цього майна його
особистою власністю не заперечувалися
та були визнані відповідачкою ОСОБА_2 в
суді першої інстанції, а тому суд
першої інстанції визнав це майно
спільною власністю подружжя та провів
його поділ, вийшовши за межі позовних
вимог, оскільки такі вимоги ніким не
заявлялися.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2
на рішення суду першої інстанції, також
вказані її вимоги про визнання цього
майна особистою власністю позивача
ОСОБА_3. Висловлені підчас розгляду
справи апеляційним судом, пояснення
представника відповідачки про зміну
апеляційної скарги в цій частині, не
можуть бути прийняті колегією суддів,
відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України, так
як зміна апеляційної скарги можлива
лише протягом строку на апеляційне
оскарження.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції не в повній мірі
відповідає обставинам справи, ухвалене
з порушенням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
залишене без змін, а підлягає
частковому скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення вимог в
скасованій частині.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
10 жовтня 2013 року в частині визнання
за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині будинку
кожному загальною площею 416, 2 кв.м.
АДРЕСА_2 та в частині визнання за ОСОБА_3
та ОСОБА_2 по ? частині земельної
ділянки кожному площею 0, 1491 га,
розташованої: Київська область,
Києво-Святошинський район, АДРЕСА_4 б/н
кадастровий номер земельної ділянки
:01:006:0048, скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на будинок
загальною площею 416, 2 кв.м. АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на земельну
ділянку площею 0, 1491 га, розташованої:
Київська область, Києво-Святошинський
район, АДРЕСА_4 б/н кадастровий номер
земельної ділянки :01:006:0048.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов