Справа № 202/3574/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_1 пред'явила
через суд позов до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що з 17 грудня 2011 року перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого вони мають дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на
утриманні позивача, проте відповідач,
проживаючи окремо від неї з дитиною, не
бере належної участі у вихованні і
витратах необхідних для виховання
дитини, хоча має такий обов'язок, тому
позивач просила суд стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/4 всіх
видів заробітку щомісяця до досягнення
дитиною повноліття.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, через канцелярію суду 28
березня 2014 року подала заяву про
розгляд справи у її відсутність,
підтримуючи свої вимоги в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, подав через канцелярію суду 28
березня 2014 року заяву про визнання
позову в повному обсязі з розглядом
справи у його відсутність, вказавши, що
працює за трудовим договором в ТОВ «МЗ
Дніпросталь» на посаді газорізника,
має стабільну заробітну плату, у
зв'язку з чим буде сплачувати ? частку
доходів на утримання доньки ОСОБА_3.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази, враховуючи
принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК
України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК
України, вважає за необхідне ухвалити
рішення про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка
набула чинності для України 27.09.1991,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Стверджуючи ці
положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України
та ст. 180 СК України встановлюють
обов'язок батьків утримувати дітей до
їх повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 17 грудня 2011 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому
Амур-Нижньодніпровським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 1338, та підтверджується
свідоцтвом про шлюб, долученим до
матеріалів справи в копії (а.с. 6).
Сторони є батьками, народженої у цьому
шлюбі доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, наявним в матеріалах
справи в копії (а.с. 7).

Дитина проживає разом із матір'ю та
перебуває на її утриманні, що визнано
сторонами у поданих 28 березня 2014 року
заявах, обставини чого у зв'язку з цим
за правилами ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Позивач не працює, у зв'язку з
народженням дитини перебуває на обліку
в УПСЗН Індустріальної районної у
місті ради та з вересня 2013 року отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі 130,00 грн. на місяць та
одноразову допомогу при народженні
першої дитини в розмірі 759,17 грн. на
місяць, про що свідчать довідки
Управління від 28 березня 2014 року за
№№154/1 та 1055/1 (а.с.16, 17).

Відповідач перебуває у трудових
відносинах з ТОВ «МЗ Дніпросталь», де
працює на посаді газорізника та за
даними довідки про доходи №114 його
дохід з вересня 2013 року по лютий 2014 року
склав 31037,14 грн. (а.с.15).

Також судом встановлено, що
домовленості (договору) щодо сплати
аліментів на утримання дитини між
сторонами у даній справі досягнуто не
було та оскільки відповідач з дитиною
не проживає, регулярного утримання їй
не надає, то належить визнати, що ним
порушено покладений на нього статтею 180
СК України обов'язок по утриманню, який
є безумовним, виникає в результаті
народження дитини з моменту її
народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, а тому вбачаються
усі підстави для присудження до
стягнення з відповідача за цим позовом
на користь позивача аліментів на
утримання неповнолітньої дитини.

Водночас, визначаючи розмір аліментів,
які підлягають присудженню до
стягнення з відповідача, суд виходить з
положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2
ст.182 СК України, які передбачають
присудження за рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліменти) у частці
від доходу її матері, батька, розмір
яких, у будь-якому випадку, не може бути
меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відтак, при вирішенні питання щодо
присудження до сплати аліментів та їх
розміру, суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, яка є
малолітньою, мешкає разом із матір'ю
(позивачем), перебуває на її утриманні,
потребує піклування, утримання, а також
стан здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, який є
працездатним, має постійне місце
роботи та заробіток, інших дітей та
непрацездатних членів сім'ї на
утриманні не має, а також інші
обставини, що мають істотне значення,
зокрема, відсутність власного
заробітку у позивача у зв'язку зі
знаходженням у відпустці по догляду за
дитиною та визнання позову
відповідачем в повному обсязі, суд
приходить до висновку про можливість
відповідача сплачувати аліменти на
утримання дитини у розмірі 1/4 частини з
усіх видів заробітку (доходу) щомісяця
до повноліття дитини, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 214, 215, 218, 367, 81, 88,
222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки
м. Дніпропетровськ (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2), на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.
Дніпропетровськ, аліменти в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісяця до повноліття дитини, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
починаючи стягнення з 14 березня 2014 року
та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню в межах
місячних платежів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко