АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3165/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/444/14
Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідачів -ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 20 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору-Полтавська районна державна
нотаріальна контора про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності, визнання права власності на
спадкове майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, посилаючись
на те, що, згідно зі Свідоцтвом про
право власності на житло від 04.04.1993р.
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_1, та,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9
належну йому частку квартири (1/5)
успадкувала ОСОБА_8, а після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10, який заповіту не
залишив, спадкоємцями першої черги за
законом стали ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_1,
які звернулися з заявами про прийняття
спадщини до Полтавської районної
держнотконтори, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла
ОСОБА_8

Зазначають, що у видачі Свідоцтва про
право на спадщину постановою нотаріуса
їм було відмовлено у зв»язку з тим, що
не визначені частки у праві спільної
сумісної власності на вказану
квартиру, частина якої є спадковим
майном після смерті ОСОБА_8

У зв»язку з цим прохали визначити
частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 поміж
співвласниками: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 по 1/5 частині кожного та
визнати право власності у порядку
спадкування після померлого ОСОБА_10 на
належну йому 1/5 частину вказаної
квартири за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у рівних
частках-по 1/15 частині за кожною.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 20.12.2013 року по вказаній
справі у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Із рішенням суду не погодилися ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які в поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи просять рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Зазначають, що судом не враховано, що
позов було пред»явлено до ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 на тій підставі, що вони на даний
час є спадкоємцями після померлої
ОСОБА_8, яка була співвласницею
квартири, а, отже, відповідачі були
зацікавленими особами. Звертаючись з
позовом саме до них позивачі
керувалися тим, що спадщина не є
відумерлою, тобто територіальна
громада не може бути відповідачем у
справі, а ОСОБА_7 і ОСОБА_3 є єдиними
особами, чиї права як спадкоємців на
спірне майно могли бути порушені при
вирішенні цієї справи.

Вказують, що визнання відповідачами у
суді розміру часток співвласників на
квартиру та права позивачів на
спадкування за померлим ОСОБА_10 мало б
стати підставою для задоволення
позовних вимог, а не для відмови в їх
задоволенні.

Вважають помилковим висновок
суду про те, що частки за всіма
співвласниками квартири у спільній
сумісній власності визначені,
оскільки, не отримавши при житті
Свідоцтва про право на спадщину за
померлим ОСОБА_10 та не висловивши згоди
за життя щодо розміру часток,
успадкованого за ОСОБА_10 майна,
неможливо на даний час визначити, яку
саме частку успадкувала ОСОБА_8 в
квартирі після померлого сина ОСОБА_10,
якому квартира належала на праві
спільної сумісної власності з іншими
спадкоємцями, у т.ч. померлими, та,
відповідно, нотаріус не має можливості
визначити частки позивачів у
спадковому майні після померлого
ОСОБА_10

Зазначають також, що суд не
визначився, якою саме власністю є
спадкове майно, помилково встановивши,
що право власності є сумісним з
визначенням часток по 1/5 кожному
спадкоємцеві.

У судовому засіданні
позивачі доводи апеляційної скарги
підтримали та прохали її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та
представники відповідачів прохали
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення учасників
процесу, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що, на підставі Розпорядження
органу приватизації від 04.04.1993 року №3945
було видано Свідоцтво на право
власності на житло, згідно якого
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_1 (а.с.12).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 (а.с.9)
належну йому 1/5 частку вказаної
квартири успадкувала ОСОБА_8, що
підтверджується Свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 18.02.1994 року,
виданим державним нотаріусом третьої
Полтавської державної нотаріальної
контори (а.с.13,71-89).

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 29.04.2004
року за ОСОБА_8 зареєстроване право
спільної часткової власності на 1/5
частину жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.14).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 (а.с.7)
відкрилася спадщина на належну йому
частину спірної квартири та ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулися до
Полтавської районної державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини та була заведена
спадкова справа №174/2003 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 (а.с.80).

25.07.2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулися
до Полтавської районної
держнотконтори з заявами про видачу
Свідоцтва про право на спадщину, однак
постановою нотаріуса від 25.07.2013 року їм
було у цьому відмовлено у зв»язку із
смертю трьох співвласників нерухомого
майна та не визначенням часток у праві
спільної сумісної власності на спірну
квартиру (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог місцевий суд виходив з
відсутності між сторонами
(співвласниками квартири та
спадкоємцями померлих співвласників)
спору з приводу розміру часток та
відсутності зі сторони відповідачів
перешкод для отримання позивачами у
нотаріуса Свідоцтва про право на
спадщину після померлого ОСОБА_10;
відсутності необхідності повторного
визначення частки у спірному майні
ОСОБА_9, яка уже була визначена
нотаріусом в розмірі 1/5 частини при
видачі ОСОБА_8 Свідоцтва про право на
спадщину та ніким із співвласників
квартири не оскаржувалася, а, отже, 2/5
квартири АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_8 та
по 1/5 частині ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_1;
а також із того, що постанова нотаріуса
про відмову у видачі Свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2. може бути оскаржена у
встановленому законом порядку.

Такий висновок місцевого суду не в
повній мірі відповідає обставинам та
матеріалам справи.

У відповідності до ст.112 ЦК Української
РСР (в редакції 1963р., яка діяла на час
видачі Свідоцтва на право власності на
житло від 04.04.1993р.) майно може належати
на праві спільної власності … двом чи
кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

Аналогічні положення щодо спільної
власності містить ЦК України (в
редакції 2003 року).

Так, відповідно до статті 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

За змістом статті 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

За загальним правилом частки кожного
із співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК).

З урахуванням наведених норм
права частки кожного із співвласників
у праві спільної власності на квартиру
АДРЕСА_1 у відповідності до Свідоцтва
про право власності на житло від 04.04.1993
року є рівними і становлять по 1/5
частині за кожним (ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_1), а, відтак,
позовна вимога в цій частині є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч.4 ст.174 ЦК Україниу разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для

того законних підстав ухвалює рішення
про задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачі (які є спадкоємцями по
заповіту після смерті ОСОБА_6) не
заперечують та визнають ту обставину,
що, згідно Свідоцтва про право
власності на житло від 04.04.1993р. спірна
квартира належить на праві власності
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_1,
частки яких є рівними, що також є
підставою для задоволення позову у цій
частині і це не суперечить закону та
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

Про те, що між співвласниками
квартири та спадкоємцями померлих
співвласників відсутній спір з приводу
розміру часток зазначено також у
рішенні місцевого суду.

Разом із тим не вбачається підстав для
задоволення позовної вимоги щодо
визнання права власності у порядку
спадкування після померлого ОСОБА_10 на
належну йому 1/5 частину вказаної
квартири за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у рівних
частках-по 1/15 частині за кожною як з
огляду на відсутність спору між
сторонами та і з урахуванням
наступного.

Згідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7
"Про судову практику у справах про
спадкування", Свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.34 ЗУ "Про
нотаріат", така нотаріальна дія, як
видача свідоцтва про право на спадщину
вчиняється в державній нотаріальній
конторі та належить до повноважень
останньої.

Як зазначено вище, постановою
нотаріуса від 25.07.2013 року відмовлено
позивачам у видачі свідоцтва про право
на спадщину після смерті ОСОБА_10 у
зв»язку із не визначенням часток у
праві спільної сумісної власності на
спірну квартиру, а тому позивачі, у
відповідності до принципу
диспозитивності цивільного процесу,
звернулися до суду за захистом своїх
прав.

Отже, перешкодою для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину стало саме не
визначення часток у спільній сумісній
власності.

Визначенням вказаних часток, на
думку колегії суддів, буде усунуто
перешкоди для оформлення спадщини в
установленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
неповністю з"ясував обставини, які
мають значення для справи, тому
висновки суду не можна визнати такими,
що відповідають в повній мірі
обставинам справи.

З урахуванням наведеного апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити рішення по суті
позовних вимог з підстав неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_1, -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 20 грудня 2013 року, -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити частково.

Визначити частки у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
згідно Свідоцтва про право власності
на житло від 04.04.1993 року, виданого на
підставі розпорядження органу
приватизації від 04.04.1993 року №3945 між
співвласниками: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 по 1/5 частині за кожним.

В іншій частині позовних вимог, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І.
Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун