АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 415/1039/12
інстанції - Нельге Д.В.
Справа № 22-ц/774/1467/14
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді -
суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.
при секретарі - Бойко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа публічне акціонерне
товариство «Астра банк» про поділ
майна, що перебуває в спільній сумісній
власності подружжя, -
08 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зазначеним позовом, за яким
просила суд поділити майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а саме: квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1; гараж,
розташований за адресою: АДРЕСА_2;
автомобіль марки Шкода Октавія, 2004 року
випуску, державний номер НОМЕР_1. При
цьому, просила суд поділити спірне
майно наступним чином: виділити їй та
визнати за нею право власності в цілому
на гараж; виділити відповідачу
квартиру та автомобіль, стягнувши
водночас з відповідача на її користь
компенсацію у вигляді різниці вартості
отриманого сторонами майна. Також,
просила суд стягнути з відповідача на
свою користь понесені нею судові
витрати. В обґрунтування позовних
вимог посилалась на те, що, за час шлюбу
з відповідачем, ними було придбано:
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1; гараж, розташований за
адресою: АДРЕСА_2; автомобіль марки
Шкода Октавія, 2004 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, поділити яке у
досудовому порядку вони з відповідачем
не мають можливості. Після розірвання
шлюбу 02.10.2006 року, між нею та
відповідачем було досягнуто
домовленості щодо розподілу спільного
майна подружжя, а саме про те, що,
питання про розподіл майна сторони
будуть вирішувати після закінчення нею
навчання в Дніпродзержинському
державному технічному університеті, на
період якого спільним майном подружжя
буде користуватись відповідач, та
допомагати їй сплачувати кошти за
навчання. Після закінчення навчання у
липні 2011 року, вона звернулась до
відповідача з приводу поділу спільного
майна, проте, відповідач відмовився
поділити спільне майно у досудовому
порядку, відповідно до чого про своє
порушене право вона дізналась саме у
липні 2011року, тому, вважає, що строк
позовної давності нею порушений не був,
так як трирічний строк позовної
давності починає відраховуватись саме
з дати закінчення нею навчання у липні
2011року. В зв'язку з чим просила суд
задовольнити її позовні вимоги.
30 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив суд стягнути з позивача ОСОБА_3
на свою користь сплачені ним особисто
за спільними кредитними зобов'язаннями
грошові кошти у розмірі 197 187,31 грн. та 380
306,94 грн., всього 577 494,25 грн. В
обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилається на те, що у період
шлюбу з позивачем ним було укладено
кредитний договір № ML-303/075/2006 від 04.08.2006
року на суму 24 670,00 доларів США, та
кредитний договір № ML-303/086/2006 від 29.08.2006
року на суму 47 580,00 доларів США. Вказані
договори були укладені ним в інтересах
сім'ї, але зобов'язання за вказаними
договорами були виконані ним особисто,
на підставі чого вважає необхідним
стягнути з позивача на свою користь в
порядку поділу спільного кредитного
зобов'язання суму коштів, що на час
подання зустрічного позову складає 577
494,25 грн. Також до суду подав заяву про
застосування позовної давності до
позовних вимог позивача.
Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року ухвалено:
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково; визнати за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частини квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частини гаражу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частини гаражу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2;
поділити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
яке складається з: квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та
гаражу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, наступним чином: виділити
ОСОБА_1 в натурі та визнати за ним право
власності в цілому на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 248 779 грн.; виділити ОСОБА_3 в
натурі та визнати за нею право
власності в цілому на гараж,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
вартістю 52 482 грн., стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 різницю вартості
отриманого сторонами майна у розмірі 98
148,50 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 609,50 грн.;
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 - відмовити.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.08.2006 року ОСОБА_3 у період шлюбу надала
згоду своєму чоловіку -ОСОБА_1 на
укладання ним договору купівлі-продажу
гаражу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2. Як вбачається з довіреності,
виданої 13.05.2006 року, у період шлюбу
позивачка ОСОБА_3 уповноважила свого
чоловіка - відповідача ОСОБА_1
управляти та розпоряджатися її майном,
у чому б воно не полягало і де б воно не
знаходилось. Відповідно до заяви від
30.08.2006 року, у період шлюбу ОСОБА_3
надала згоду своєму чоловіку - ОСОБА_1
на укладання договору купівлі-продажу
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. У період зареєстрованого
шлюбу, а саме з 27.07.2002 року по 02.10.2006 року,
сторони придбали: квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1; гараж,
розташований за адресою: АДРЕСА_2;
автомобіль марки Шкода Октавія, 2004 року
випуску, державний номер НОМЕР_1. Згідно
договору купівлі-продажу, 04.08.2006 року у
період шлюбу сторони придбали
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_3. Згідно договору
купівлі-продажу, 29.08.2006 року у період
шлюбу, сторони придбали квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_4. Згідно
листа за вих. №1416, наданого 23.05.2012 року
ОКП «Дніпродзержинське БТІ», за
відповідачем ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 01.07.2003
року реєстраційний № 4299 зареєстровано
право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а
також на гараж, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору
купівлі-продажу від 25.09.2003 року
реєстраційний № 1-2746. Згідно довідки №
4143, наданої 10.05.2012 року відділенням
Дніпродзержинського РЕР ДАІ
Управління МВС України в
Дніпропетровській області, 20.12.2006 року
автомобіль Шкода Октавія, 2004 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
зареєстрований за ОСОБА_5, знятий
ОСОБА_1 з обліку за дорученням позивача
від 30.08.2006 року. Як вбачається з
кредитного договору № ML-303/075/2006 від
04.08.2006 року, укладеного відповідачем,
04.08.2006 року відповідач ОСОБА_1 з метою
придбання нерухомого майна - квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3,
отримав кредит в АКБ «Райфайзенбанк
Україна» на суму 24 670,00 доларів США. Як
вбачається з кредитного договору №
ML-303/086/2006 від 29.08.2006 року, укладеного
відповідачем, 29.08.2006 року відповідач
ОСОБА_1 з метою придбання нерухомого
майна - квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_4, отримав кредит в АКБ
«Райфайзенбанк Україна» на суму 47 580,00
доларів США. Згідно довідки за вих. №
1445/2, наданої 23.02.2012 року АТ «ОТП Банк»,
04.07.2007 року, відповідач ОСОБА_1
достроково та у повному обсязі сплатив
заборгованість по кредитному договору
№ ML-303/075/2006 від 04.08.2006 року. Згідно
довідки за вих. № 1444/2, наданої 23.02.2012
року АТ «ОТП Банк», 02.07.2007 року, ОСОБА_1
достроково та у повному обсязі сплатив
заборгованість по кредитному договору
№ ML-303/086/2006 від 29.08.2006 року. Після
розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_1
продав зазначені квартири, а саме:
зареєстрована за ОСОБА_1 квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_3, була
відчужена ОСОБА_1 02.07.2007 року на
підставі договору купівлі-продажу від
02.07.2007 року; та зареєстрована за ОСОБА_1
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_4 була відчужена ОСОБА_1 04.07.2007
року на підставі договору
купівлі-продажу від 04.07.2007 року, як
вбачається з листа за вих. №2141,
наданого 06.08.2012 року ОКП
«Дніпродзержинське БТІ».

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1,
районний суд виходив з того, що між
ОСОБА_3 та відповідачем було досягнуто
домовленості про те, що, питання про
розподіл спільного майна подружжя
сторони будуть вирішувати після
закінчення її навчання у
Дніпродзержинському державному
технічному університеті. Навчання у
Дніпродзержинському державному
технічному університеті ОСОБА_3
закінчила 30.06.2011 року. Тому, перебіг
позовної давності за вимогами позивача
починається з часу, коли остання, у
липні 2011 року отримала відмову
відповідача поділити спільне майно
подружжя. Зазначена обставина свідчить
про те, що строк позовної давності
ОСОБА_3 пропущено не було, відповідно до
чого підстави для застосування
наслідків його спливу - відсутні. На час
розгляду справи спірна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
спірний гараж перебувають у володінні
відповідача ОСОБА_1 Відповідач є
зареєстрованим та мешкає в квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Дане
майно є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. Враховуючи той
факт, що спірне майно складається з
неподільних речей, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, вартість якої, відповідно до
висновку експерта складає 248 779 грн.,
перебуває у володінні відповідача
ОСОБА_1, у якій останній зареєстрований
та мешкає, а тому визначений позивачем
порядок розподілу спільного майна -
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, та спірного гаражу вартістю 52
482 грн. - є обґрунтованим. Факт наявності
на час розгляду справи автомобілю
Шкода Октавія, 2004 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, у відповідача
ОСОБА_1 є недоведеним, а тому суд
приходить до висновку, що вказане майно
не може бути включено до розподілу. Суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що ОСОБА_1 придбані за час шлюбу
квартири за зазначеними кредитними
договорами використовувались
відповідачем особисто, а кошти на
сплату коштів за кредитними договорами
відповідач отримав від продажу
вказаних квартир. Як вбачається з
матеріалів справи, матеріали справи не
містять доказів тій обставині, що,
придбані за кредитними коштами
вищевказані квартири
використовувались відповідачем ОСОБА_1
в інтересах сім'ї. Кредитні
зобов'язання відповідач виконав за
рахунок коштів, отриманих від продажу
придбаних у період шлюбу вказаних
квартир, а не за рахунок своїх
особистих, у зв'язку з чим підстав для
задоволення зустрічного позову не має.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Згідно ст.68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до ЦК
України.

Крім того, згідно ст.72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

З наведеного суд вбачає, що,
обов'язковою умовою застосування
позовної давності у спірних
правовідносинах сторін є порушення
прав на майно одним із співвласників,
чим, у даному випадку, являється
відмова відповідача у виділенні
колишній дружині речей, що перебувають
у його користуванні.

Як зазначає позивачка, питання про
розподіл спільного майна подружжя було
порушено нею у липні 2011 року, після
чого, отримавши відмову відповідача,
вона змушена була звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що спірна
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та спірний гараж є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, оскільки сторонами у справі
вказані квартира та гараж були
придбані за час шлюбу.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Згідно роз'яснень, наданих в п.24
Постанови Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 року, до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Згідно ст.61 СК України, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до вимог п.22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" - поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Приймаючи до уваги, що, спірне майно
складається з неподільних речей, які,
згідно ст.71 СК України присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними, суд
першої інстанції, враховуючи також ту
обставину, що квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, перебуває у володінні
відповідача ОСОБА_1, у якій останній
зареєстрований та мешкає, правильно
дійшов до висновку, що визначений
позивачем порядок розподілу спільного
майна - квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, та спірного гаражу - є
обґрунтованим, а позовні вимоги -
такими, що підлягають задоволенню в цій
частині.

Згідно висновку експерта вартість
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 складає 248 779 грн.; вартість
гаражу АДРЕСА_2 - складає 52 482 грн.,
відповідно до чого компенсація, що
підлягає стягненню з відповідача у
вигляді різниці вартості отриманого
сторонами майна складає 98 148,50 грн.

Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Для поділу спільного сумісного майна
подружжя у судовому порядку необхідним
є встановлення наявність такого майна
на час ухвалення судового рішення про
його поділ.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
цивільні права й обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Із зазначених позивачем за зустрічним
позовом предмета та підстав позову
вбачається, що предметом спору є
грошові кошти, які ним сплачені за
кредитними зобов'язаннями.

Разом з тим згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК
України, - кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статті 4 ЦПК України, ч.1 -
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, заявлені позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача ОСОБА_1 в порядку
поділу кредитного зобов'язання за
кредитним договором № МL-303/075/2006 від
04.08.2006 року, яке ним було виконано за
власні кошти після розірвання шлюбу з
ОСОБА_3 суму 197 187,31 грн.; стягнення з
відповідача на користь позивача ОСОБА_1
в порядку поділу кредитного
зобов'язання за кредитним договором №
МL -303/086/2006 від 29.08.2006 року, яке ним було
виконано за власні кошти після
розірвання шлюбу з ОСОБА_3 суму 380 306,94
грн., а всього 577 494,25 грн. в рахунок
поділу спільного майна подружжя - не
передбачено діючим законодавством як
спосіб захисту прав.

Із зустрічної позовної заяви (93,94)
вбачається, що сторони у справі за
спільною згодою прийняли рішення про
отримання кредиту, та ОСОБА_1 були
укладені кредитні договори № МL-303/075/2006
від 04.08.2006 року на суму 24 670 доларів США
та № МL -303/086/2006 від 29.08.2006 року на суму 47
580 доларів США, та ці кошти були
отримані за час шлюбу і на час подачі
зустрічного позову - 30.07.2012 року
отримані кредитні кошти в загальному
розмірі 72250 доларів США в еквіваленті
складають суму 577 494,25 грн. ОСОБА_1
достроково повернув банку кредитні
кошти, а саме: 02.07.2007 року та 04.07.2007 року.
Шлюб між сторонами розірвано 02.10.2006
року.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
не змінювались за розглядом справи.

Судова колегія вважає, що матеріалами
справи не доведено, що ОСОБА_3 надавала
згоду на отримання кредитних коштів, що
ці кошти витрачені в інтересах сім`ї
подружжям, або що ці кошти отримала
ОСОБА_3, не має доказів того, що ОСОБА_1
отримав згоду ОСОБА_3 на дострокове
повернення банку кредитних коштів, не
має доказів, що ОСОБА_1 повернув банку
кредитні кошти достроково за рахунок
своїх власних коштів, та що розмір суми,
яку просить стягнути з ОСОБА_3 можливо
віднести до належної йому частини в
спільному майні подружжя.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що суд першої інстанції правильно
відмовив у задоволенні зустрічного
позову, оскільки зазначені вимоги є
безпідставними та недоведеними.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не враховані
слідуючи обставини: факт оплати з боку
ОСОБА_1 навчання ОСОБА_3 в
Дніпродзержинському державному
технічному університеті в розмірі 6 350
грн.; земельна ділянка, на якому
знаходиться гараж виділений ОСОБА_3,
належить на праві власності ОСОБА_1; що
від продажу квартир, придбаних за
кредитні кошти, не стачило грошей для
дострокового погашення кредитного
зобов'язання ОСОБА_1 у зв'язку з чим, він
за власні кошти погасив борги подружжя
у сумі 400 477,50 грн., - судова колегія
вважає неспроможними, оскільки ці
обставини не були предметом судового
розгляду в межах заявлених позовних
вимог.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч. 1 п. 1 ст. 314, 317, 319 ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія судової палати, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 05 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії