Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 2-861/2011
Провадження № 22ц/782/1014/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.,

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
06 вересня 2011 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Розквітненської сільської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно,-

в с т а н о
в и л а:

У липні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до Розквітненської
сільської ради про визнання права
власності на нерухоме майно, в
обґрунтування якого вказав, що 15.09.2006
року між ним та ТОВ «Технічні мастила»
укладено договір купівлі-продажу 63/100
часток будівлі будівельного цеху, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний договір на момент його
укладення не був нотаріально
посвідчений у зв'язку з відсутністю у
позивача коштів для його належного
оформлення, при цьому сторонами
договору були дотримані всі вимоги
діючого законодавства, в тому числі
власник 37/100 часток спірної будівлі
ОСОБА_2 відмовився від права переважної
купівлі, про що свідчить власноруч
написана ним розписка, сторони досягли
згоди щодо істотних умов договору, ТОВ
«Технічні мастила» передав позивачу
спірну споруду, про що свідчить акт
прийому-передачі від 15.09.2006 року, а
позивач повністю розрахувався за
придбане майно. В 2008 року позивач
звернувся до ТОВ «Технічні мастила»
для нотаріального посвідчення
вказаного договору та дізнався, що
проти останнього порушено провадження
у справі про банкрутство. Ухвалою
господарського суду Луганської
області від 23.02.2009 року ліквідовано ТОВ
«Технічні мастила», у зв'язку з чим
позивач позбавлений можливості
нотаріально посвідчити зазначений
договір.

Позивач просив суд визнати за ОСОБА_3
право власності на 63/100 частки будівлі
будівельного цеху у частці 63/100 часток,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, і
складається із: 7 - складу - 153,2 кв.м., 8 -
складу - 98,3 кв.м., 9 - складу - 33,4 кв.м., 10
складу - 31,9 кв.м., 11 - кладової - 8,8 кв.м., 12 -
кладової - 17,7 кв.м., 13 - кладової - 20,7 кв.м.,
14 - складу - 88,6 кв.м., 15 - складу - 949 кв.м., Б
- пилорами, В - складу опилок.

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
06 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3
до Розквітненської сільської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно задоволені. Суд визнав за ОСОБА_3
право власності на 63/100 частки будівлі
будівельного цеху у частці 63/100
ідеальних часток, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, і складається із: 7 -
складу - 153,2 кв.м., 8 - складу - 98,3 кв.м., 9 -
складу - 33,4 кв.м., 10 складу - 31,9 кв.м., 11 -
кладової - 8,8 кв.м., 12 - кладової - 17,7 кв.м.,
13 - кладової - 20,7 кв.м., 14 - складу - 88,6
кв.м., 15 - складу - 949 кв.м., Б - пилорами, В -
складу опилок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги не
визнав.

Апелянт надав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Інші учасники в судове засідання
не з'явилися, про час і місце
повідомлені належним чином і в
установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що 15.09.2006
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Технічні
мастила» укладено договір
купівлі-продажу 63/100 ідеальних часток
будівлі будівельного цеху, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Сторони за цим договором дійшли згоди,
що вартість вказаного майна становить
1800 грн.

Згідно розписки від 05.09.2006 року,
написаної ОСОБА_2, останній відмовився
від права переважної купівлі 63/100
часток вказаної будівлі.

Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордера № 7 від
15.09.2006 року, ОСОБА_3 перерахував ТОВ
«Технічні мастила» 1800 грн. на виконання
договору купівлі-продажу від 15.09.2006
року.

Згідно акту прийому-передачі
нежитлових приміщень від 15.09.2006 року
директор ТОВ «Технічні мастила»
передав ОСОБА_3 63/100 часток будівлі
будівельного цеху, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, і складається із: 7 -
складу - 153,2 кв.м., 8 - складу - 98,3 кв.м., 9 -
складу - 33,4 кв.м., 10 складу - 31,9 кв.м., 11 -
кладової - 8,8 кв.м., 12 - кладової - 17,7 кв.м.,
13 - кладової - 20,7 кв.м., 14 - складу - 88,6
кв.м., 15 - складу - 949 кв.м., Б - пилорами, В -
складу опилок.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 23.02.2009 року
ліквідовано ТОВ «Технічні мастила».

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 06.09.2010 року
юридично особу ТОВ «Технічні мастила»
припинено.

Тому суд першої інстанції з
урахуванням зазначених обставин,
дійшов висновку, що іншим чином ніж у
судовому порядку позивач позбавлений
можливості оформити своє право
володіння, користування і
розпорядження вказаним нерухомим
майном, тому позов підлягає
задоволенню.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна виходячи
з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 312 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
законодавства, повинен вирішити справу
згідно із законом, ухваливши рішення на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, як були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Вирішуючи спір суд в достатній мірі не
встановив характер спірних
правовідносин, які виникли у зв'язку з
договором купівлі-продажу 63/100 часток
будівлі будівельного цеху від 15.09.2006
року та визнання права власності на 63/100
часток вказаної будівлі, не встановив
правильно склад сторін, їх права та
обов'язки.

Так, згідно діючого законодавства
цивільне судочинство - це
врегульований нормами цивільного
процесуального права порядок розгляду
і вирішення цивільних справ.

Відповідно до ст. 3 ЦК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

В ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно витягу про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно від 13.05.2004
року 37/100 часток будівлі будівельного
цеху по АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2.

Відповідно до витягу про реєстрацію
прав власності на нерухоме майно від
21.08.2006 року 63/100 часток будівлі
будівельного цеху по АДРЕСА_1 належало
товариству з обмеженою
відповідальністю „Технічні мастила".

Як убачається з матеріалів справи,
15.09.2006 року між ТОВ «Технічні мастила»,
як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем,
укладеного договір купівлі-продажу 63/100
часток будівлі будівельного цеху,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який
нотаріально не посвідчений.

Отже, на час укладення між ТОВ
«Технічні мастила» та ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу 63/100 часток будівлі
будівельного цеху, останній знаходився
у спільній частковій власності ТОВ
«Технічні мастила» та ОСОБА_2.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Ними можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава. За
загальним правилом відповідач це
особа, яка на думку позивача порушила,
не визнала або оспорила його права,
свободи чи інтереси і тому
притягується до участі у справі для
відповіді за пред'явленими позовними
вимогами.

Звертаючись в 2011 році до суду із
позовом про визнання права власності
на 63/100 часток будівлі будівельного
цеху із посиланням, як на підставу
позову на договір купівлі -продажу від
15.09.2006 року, який укладений між ТОВ
«Технічні мастила» та ОСОБА_3, позивач
зазначив відповідачем тільки
Розквітненську сільську раду. До
ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 не заявлявся,
питання про залучення його в якості
співвідповідача судом не вирішувалося.

Посилання суду на розписку ОСОБА_2
щодо відмови від покупки частки
будівлі будівельного цеху є
помилковим, оскільки вказаний договір
відповідно до ЦК України підлягав
нотаріальному посвідченню та згідно п.
54 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
в редакції яка діяла як на час
укладення договору, так і на час
ухвалення судом рішення, у разі якщо
один з учасників спільної часткової
власності продає належну йому частку в
спільній власності сторонній особі,

нотаріус повинен упевнитись у тому, що
продавець у письмовій формі повідомив
усіх інших учасників спільної
часткової власності (як фізичних, так і
юридичних осіб) про свій намір продати
свою частку сторонній особі із
зазначенням ціни та інших умов, на
яких

продається ця частка. Передача
співвласником свого переважного права
купівлі частки у праві спільної
часткової власності іншій особі не
допускається. Доказом повідомлення
учасників спільної часткової
власності про подальший продаж частки
в спільному майні може бути свідоцтво,
видане нотаріусом, про передачу їм
заяви продавця згідно із статтею 84
Закону України "Про нотаріат" або
заява учасників спільної часткової
власності про відмову від здійснення
права переважної купівлі частки майна,
що продається (із зазначенням ціни та
інших умов, на яких продається ця
частка). Справжність підпису на заяві
учасника спільної часткової
власності повинна бути засвідчена в
нотаріальному порядку. Заява учасника
спільної часткової власності про
відмову від права переважної купівлі
може бути викладена на окремому
стандартному білому аркуші паперу з
одночасною реєстрацією в журналі
реєстрації вхідних документів або на
спеціальному бланку нотаріальних
документів (на бажання зазначеного
учасника).

Із системного аналізу зазначеної
Інструкції вбачається, що договір про
продаж частки в спільній частковій
власності укладається при дотриманні
умов, а саме: повідомлення продавцем у
письмовій формі усіх інших учасників
спільної часткової власності про свій
намір продати свою частку сторонній
особі із зазначенням ціни та інших
умов, на яких продається ця частка.

Однак, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи право власності за позивачем
не звернув належної уваги на те, що в
матеріалах справи відсутні докази
дотримання ТОВ «Технічні мастила»
вимог ч. 2 ст. 362 ЦК України щодо
письмового повідомлення співвласника
ОСОБА_2 про намір продати свою частку з
вказівкою ціни та інших умов, на яких
він її продає.

Відповідно до п. 55 зазначеної вище
Інструкції заява учасника спільної
часткової власності про відмову від
права переважної купівлі або фактична
відмова учасника спільної часткової
власності, який протягом строку,
установленого цим пунктом Інструкції,
не здійснив свого права на переважну
купівлю, дійсна протягом трьох
місяців. Цей строк обчислюється з дня
подання заяви про відмову або з дня,
наступного за останнім днем
зазначеного місячного (десятиденного)
терміну.

Отже, посилання позивача на заяву
ОСОБА_2 в якій зазначено, що він не
заперечує проти продажу 63/100 часток
будівлі ОСОБА_3 є помилковим, оскільки
передача співвласником свого
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності
іншій особі не допускається. Крім того,
справжність підпису на заяві
учасника спільної часткової
власності повинна бути засвідчена в
нотаріальному порядку, однак підпис
ОСОБА_2 на заяві нотаріально не
засвідчений.

Крім того, суд не звернув уваги, що на
час розгляду справи на вказану 63/100
частку будівлі будівельного цеху
державним виконавцем
Станично-Луганського районного
управління юстиції при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження про стягнення з КСП „Агро
Люкс" заборгованості накладено арешт
на вказану частку цеху, що
підтверджується актом опису й арешту
майна від 23.06.2008 року (а.с. 92-93)

Отже, відповідачами у справі про
визнання права власності на 63/100 часток
вказаної будівлі також повинен бути як
власник 37/100 часток спірної будівлі
будівельного, яким є ОСОБА_2, так і КСП
„Агро Люкс".

Як вбачається з матеріалів
справи, позов пред'явлений тільки до
Розквітненської сільської ради, однак
до ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 не заявлявся,
питання про залучення його в якості
співвідповідача судом не вирішувалося.
Проте, прийняте по справі рішення буде
стосуватися прав та обов'язків ОСОБА_2,
оскільки на теперішній час він є
власником 37/100 часток спірної будівлі
будівельного цеху, тому його
притягнення до участі у справі у якості
відповідача є обов'язковим.

Таким чином, без залучення до
участі у справі в якості
співвідповідачів ОСОБА_2, який є
власником 37/100 часток спірної будівлі
будівельного цеху, та КСП „Агро Люкс",
підстав для задоволення позовних вимог
у суду першої інстанції не було.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції у порушення вимог ч. 4 ст.10 ЦПК
України, не сприяв всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, зокрема не
роз'яснив особам, які беруть участь у
справі їх прав, щодо можливості
залучення до участі у справі
зазначених вище осіб, як
співвідповідачів та не вирішив цього
питання в порядку, передбаченому ст. 33
ЦПК України, та ухвалив передчасне
рішення з порушенням вимог
процесуального права.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи справу не може усунути
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, оскільки не
наділений повноваженнями залучення до
участі у справі сторін на стадії
апеляційного провадження, що само по
собі унеможливлює правильне вирішення
спору по суті, у задоволенні такого
позову слід відмовити з цих підстав, що
не позбавляє права позивача повторно
звернутися до суду з аналогічним
позовом, але з залученням до справи
всіх належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з
зазначених підстав апеляційний суд не
дає правової оцінки щодо
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки вони можуть бути предметом
розгляду суду першої інстанції при
повторному зверненні позивача до
належних відповідачів.

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що рішення суду першої
інстанції слід скасувати у
відповідності до ст. 309 ЦПК України та
ухвалити по справі нове рішення про
відмову позивачу у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з
пред'явленням позову не до всіх
відповідачів, що не позбавляє позивача
права на звернення до суду з
аналогічним позовом, але до належних
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
06 вересня 2011 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Розквітненської сільської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення у касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: