Номер провадження № 22-ц/785/2280/14
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
Ізмаїльського учбово-виробничого
підприємства-2 Одеського учбового
виробничого об'єднання Українського
товариства сліпих, ОСОБА_4 про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, оплату вимушеного прогулу та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 грудня 2013 року,

встановила:

04 червня 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Ізмаїльського
учбово-виробничого підприємства-2
Одеського учбового виробничого
об'єднання Українського товариства
сліпих, ОСОБА_4 про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
оплату вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

В судовому засіданні:

- позивач ОСОБА_3 пояснив, що за наказом
№ 491 від 02 листопада 2009 року працював на
посаді двірника Ізмаїльського
учбово-виробничого підприємства-2
Одеського учбового виробничого
об'єднання Українського товариства
сліпих. З 05 травня 2010 року він є
профорганізатором первинної
профспілкової організації вказаного
підприємства. За наказом № 14 від 06
травня 2011 року він був звільнений за ст.
40 п. 4 КЗпП України, йому сплачена
заробітна плата 07 червня 2011 року, після
чого його на роботу не допускали.
Звільнення було прийняте без згоди
профспілкового органу, з наказом він не
був ознайомлений, у зв'язку із чим
вважає звільнення проведеним за
ініціативою директора підприємства
ОСОБА_4 З оглядом на що просив визнати
наказ про звільнення незаконним,
поновити його на посаді двірника
Ізмаїльського учбово-виробничого
підприємства-2 Одеського учбового
виробничого об'єднання Українського
товариства сліпих, стягнути з ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 34410 грн. із розрахунку
мінімальної середньої заробітної
плати 1147 грн. та моральну шкоду 8000 грн.;

- відповідач ОСОБА_4 проти позовних
вимог заперечував, пояснив, що
звільнення відбулось після прогулів
позивача, який не пройшов медичний
огляд на професійну придатність.

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 грудня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати в
повному обсязі, ухвалити нове рішення
про задоволення його позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 228, 233, 252
КЗпП України, роз'яснень викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 1992 року (з
наступними змінами) «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно з наказом № 491 від 02 листопада 2009
року, позивач працював на посаді
двірника Ізмаїльського
учбово-виробничого підприємства-2
Одеського учбового виробничого
об'єднання Українського товариства
сліпих.

Відповідно до наказу № 14 від 06 травня
2011 року, ОСОБА_3 він був звільнений за
ст. 40 п. 4 КЗпП України, йому сплачена
заробітна плата 07 червня 2011 року, після
чого його на роботу не допускали.

Вказану обставину сторони не
оскаржують, з оглядом на що вона у
відповідності до вимог ст. 61 ЦПК
України визнається такою, що не
підлягає додатковому доказуванню.

Довідкою № 103 Ізмаїльської міської
галузевої Ради голів профкомів від 15
жовтня 2013 року встановлено, що з 05
травня 2010 року позивач є
профорганізатором первинної
профспілкової організації
Ізмаїльського учбово-виробничого
підприємства-2 Одеського учбового
виробничого об'єднання Українського
товариства сліпих, але звернення
адміністрації підприємства на
звільнення позивача не надходило і
Ізмаїльською міською галузевою радою
голів профкомів згода на звільнення
позивача не надавалась.

Через відсутність згоди Ізмаїльської
міської галузевої Ради голів профкомів
від 15 жовтня 2013 року звільнення
позивача визнається незаконним.

Позивач в судовому засіданні
відмовився від укладання мирової
угоди.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи права і
обов'язки сторін.

Позивач пояснив, що трудову книжку йому
вручили разом із виплатою заробітної
плати 07 червня 2011 року.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили
обставини відсторонення позивача від
роботи 04 березня 2011 року та недопущення
позивача на робоче місце з 07 червня 2011
року.

Однак, звернення позивача до суду
відбулось лише 04 червня 2013 року.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позовні вимоги заявлено з пропуском
строку позовної давності і підстави
для поновлення цього строку відсутні,
внаслідок чого у задоволенні позову
слід відмовити у звязку з пропуском
строку позовної давності.

Оскільки, міськрайонний суд погодився
з тим, що позивача звільнено незаконно,
за відсутності згоди Ізмаїльськлї
міської галузевої ради голів
профкомів, в рішенні суду першої
інстанції відсутні взаємовиключні
підстави при вирішенні вищевказаного
позову.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 06 грудня 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до Ізмаїльського
учбово-виробничого підприємства-2
Одеського учбового виробничого
об'єднання Українського товариства
сліпих, ОСОБА_4 про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
оплату вимушеного прогулу та моральної
шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко