Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором кредиту за
касаційною скаргою ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4 на рішення
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24
травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 23
вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути з відповідача суму
простроченої заборгованості за
кредитом у розмірі 12 945,53 доларів США, що
становить 103 457 грн 56 коп., пеню за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості у сумі 75 797,25 доларів
США, що становить 605 847 грн 44 коп., три
відсотки річних від суми простроченого
кредиту у сумі 1 439,23 доларів США, що
становить 11 503 грн 77 коп., а всього - 90 180
доларів США, що становить 720 808 грн 74 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 2
квітня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»),
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно якого
позичальнику було надано кредит у
розмірі 15 тис. доларів США, з кінцевим
терміном повернення 2 квітня 2028 року з
процентною ставкою 15% річних.
Додатковою угодою від 17 жовтня 2008 року
до кредитного договору від 2 квітня 2008
року процентну ставку було змінено на
17% річних. Між ВАТ «Родовід Банк» та
відповідачкою, у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, було укладено договір
іпотеки від 2 квітня 2008 року, за
реєстраційним номером № 1426. Вказував,
що ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого утворилася
заборгованість.

Рішенням Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 24
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 23 вересня 2013 року,
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» суму простроченої
заборгованості за кредитом у сумі 12 943,52
доларів США, що за курсом Національного
Банку України дорівнювало 103 457 грн 56
коп., пеню в сумі 14 237,87 доларів США, що за
курсом Національного Банку України
становило 113 803 грн 31 коп., три відсотки
річних у сумі 1 439,23 доларів США, що за
курсом Національного Банку України
становило 11 503 грн 77 коп., загалом 28 620,62
доларів США, що за курсом Національного
Банку України становило 228 764 грн. 61 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконала, внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача згідно вимог закону.

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Судами установлено, що 2 квітня 2008 року
між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого остання отримала грошові
кошти у розмірі 15 тис. доларів США.

17 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду до
вказаного кредитного договору, згідно
якої процентна ставка за цим договором
встановлюється у розмірі 17%.

У рахунок забезпечення виконання
зобов`язань за кредитним договором 2
квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки на квартиру АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Євпаторійського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстраційним номером 1426, та накладено
заборону відчуження зазначеної у
договорі квартири до припинення дії
договору іпотеки.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки для
забезпечення виконання в повному
обсязі забов`язань перед
іпотекодержателем за кредитним
договором від 2 квітня 2008 року та
можливих змін та доповнень до нього,
щодо сплати процентів, неустойки
(штрафу, пені) вчасного та у повному
обсязі погашення основної суми боргу
за кредитом та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами кредитного договору,
відшкодування збитків, іншої
заборгованості, ОСОБА_3 передає в
іпотеку іпотекодержателю належну їй на
праві власності однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 1
липня 2009 року було вчинено виконавчий
напис, зареєстрований у реєстрі за № 603,
про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ
««Родовід Банк»» 18 556,87 доларів США, що
за курсом Національного Банку України
становило 141 594 грн 49 коп., а також 1 700 грн
витрат по оплаті нотаріальних послуг.

Відділом державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції, за заявою банку від 1 жовтня 2009
року, було відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
напису (а.с.43).

Постановою заступника начальника
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Євпаторійського міського
управління юстиції від 23 березня 2010
року, на підставі заяви стягувача про
повернення виконавчого документу без
виконання (а.с.44), виконавче провадження
по примусовому виконанню виконавчого
документу, виконавчого напису 603 було
закінчено.

Таким чином, з матеріалів справи
убачається, що з ОСОБА_3 заборгованість
за виконавчим написом № 603 не стягнуто.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов᾽?язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Статтями 526, 527, 530-532 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобовязання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином, ОСОБА_3, підписуючи
договір, погодилась з його умовами, а
банк, надавши кредит, виконав своє
зобов'язання за договором.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх належних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність свої вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З матеріалів справи убачається, що 11
січня 2011 року банком було надіслано
ОСОБА_3 вимогу щодо повернення
заборгованості.

Крім того, банком, на звернення ОСОБА_3,
надавались відповіді 27 жовтня 2009 року
та 8 квітня 2013 року щодо повернення
заборгованості.

Таким чином посилання ОСОБА_3 на те, що
вона не виконувала зобов'язання перед
банком з його вини є безпідставними.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення, вірно визначили характер
правовідносин між сторонами,
застосували норми матеріального права,
що їх регулюють, надали оцінку усім
доказам, зібраним у справі та дійшли
висновку про те, що з урахуванням
пропуску позивачем строку позовної
давності позов підлягає частковому
задоволенню, а саме стягнення сум
основного боргу, три відсотки річних,
пені, але без урахування сум, які були
ураховані позивачем за період
починаючи з 11 червня 2008 року по 1 січня
2012 року. Також, суди, вирішуючи питання
про стягнення розміру пені, урахували
вимоги ст. 551 ЦК України, і зменшили її
розмір з 75 797,25 доларів США до 14 237,87
доларів США.

З урахуванням викладеного та положення
ч. 1 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 24
травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 23
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко