АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 жовтня 2013 року про
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків

у справі № 840/11 за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва
із заявою про скасування рішення
третейського суду, мотивуючи свої
вимоги тим, що справа, у якій прийняте
рішення, не підвідомча третейському
суду, оскільки спір виник з приводу
споживчого кредиту.

Також як на підставу скасування
рішення третейського суду вказала на
те, що у кредитному договорі не було
погоджено конкретного спору, за яким
сторони домовились про кількісний і
персональний склад третейського суду,
а тому призначення судді мало
відбуватися за правилами,
встановленими регламентом
третейського суду, у зв'язку з чим склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону.

Крім цього, пункт договору, яким
передбачено укладання третейської
угоди між сторонами скасовано рішенням
суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 жовтня 2013 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій зазначила, що ухвала є
незаконною та необґрунтованою,
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
без повного з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказала, що під час розгляду справи суд
першої інстанції дійшов невірного
висновку стосовно відсутності підстав
для скасування рішення третейського
суду через неналежне з'ясування
обставин справи, зокрема судом не взято
до уваги, що склад третейського суду
при ухваленні спірного рішення не
відповідав вимогам закону, оскільки в
кредитному договорі не визначено
конкретного спору, який передано на
розгляд нібито погодженого
кількісного і персонального складу
третейського суду.

Крім того, як на підставу скасування
ухвали суду зазначила, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права щодо строків
розгляду справи про оскарження рішення
третейського суду та не взято до уваги,
що третейським судом неправомірно
стягнуто суму заборгованості без
з'ясування обставин щодо простроченої
суми заборгованості.

Просила ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013
року скасувати та постановити нову
ухвалу, якою заяву про скасування
рішення третейського суду
задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала, з підстав наведених в ній
та просила задовольнити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» - МельниковО.М.
в судовому засіданні вважав ухвалу
суду законною та обгрунтованою. Просив
апеляційну скаргу відхилити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги, законність
та обґрунтованість ухвали суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що Постійно діючим
Третейським судом при Асоціації
українських банків у складі
третейського судді Мороз О.А. 10.10.2011 у
справі № 840/11 постановлене рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту задоволено. Даним рішенням
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 209
197 грн. 53 коп. та витрати, пов'язані з
вирішенням справи третейським судом у
розмірі 2 491 грн. 97 коп.

Рішення третейського суду
постановлено на підставі укладеного
між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1
договору кредиту № 640/735-К735 від 30.11.2007,
предметом якого є надання позичальнику
грошових коштів в сумі 434 240 грн. зі
сплатою 13,5% річних з кінцевим строком
повернення до 29.11.2022.

Постановляючи ухвалу, суд першої
інстанції виходив з того, що заява
ОСОБА_1 про скасування рішення
третейського суду є безпідставною, а
тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду та вважає їх
правильними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК
України, рішення третейського суду
може бути скасовано у разі якщо справа,
в якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Статтею 6 Закону України «Про
третейські суди» № 1701-І/ від 11 травня 2004
року із змінами (далі - Закон)
встановлено підвідомчість справ
третейським судам, зокрема згідно
підпункту 14 пункту 1 - третейські суди в
порядку, передбаченому цим Законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та

господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
- це фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

З огляду на наведене, звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
урегульованих спеціальним Законом
«Про захист прав споживачів», вправі
споживач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Проте, ПАТ «Укрсоцбанк» не є
споживачем, до суду звертався з позовом
про стягнення заборгованості
внаслідок неналежного виконання
боржником умов договору, а не за
захистом прав споживача, а тому
правовідносини у спорі за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості регулюються не тільки
законодавством про захист прав
споживачів, а й цивільним
законодавством про зобов'язальне право
та, зокрема, про договірні (кредитні)
зобов'язання.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
ПАТ «Укрсоцбанк» не є
споживачем послуг, оскільки звертався
до третейського суду з позовом про
стягнення заборгованості у зв'язку з
неналежним виконанням боржником умов
договору, а не за захистом прав
споживача.

Такий висновок суду узгоджується з
роз'ясненнями, викладеними в п. 3
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Колегія суддів також вважає правильним
висновок суду першої інстанції, щодо
відсутності підстав вважати склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, таким, що не відповідав
вимогам закону, оскільки п. 6.2
Кредитного договору передбачено, що у
випадку неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, сторони, керуючись
ст. 5 Закону України «Про третейські
суди», домовляються про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Мороз Оленою Анатоліївною
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.
Раскової, 15. У випадку неможливості
розгляду спору вказаним третейським
суддею спір розглядається третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем або Білоконем
ЮріємМиколайовичем у порядку
черговості, вказаному у даному пункті.
У разі, якщо спір не може бути
розглянутий зазначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Пункт 6.2. Договору кредиту є чинним.
Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 10 вересня 2013
року скасоване заочне рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 грудня 2012 року та
ухвалене нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання частково
недійсним кредитного договору в
частині третейських застережень
відмовлено.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо не зазначення
в третейській угоді конкретного
предмету спору, який передається на
розгляд третейському суду, у зв'язку з
чим склад третейського суду не
відповідає вимогам закону, оскільки п. 4
ст. 16 Закону України «Про третейські
суди» передбачено, що у третейському
суді для вирішення конкретного спору
сторони на свій розсуд можуть
домовитися про кількісний і
персональний склад третейського суду.

Дана норма передбачає, що про
кількісний та персональний склад
третейського суду щодо вирішення
конкретного спору сторони можуть
домовитися безпосередньо в
третейському суді, а не шляхом
укладення третейської угоди.

Отже, безпідставними є доводи
апеляційної скарги, що третейська
угода, в якій погоджено кількісний і
персональний склад суду повинна
обов'язково містити вказівку на
конкретний вид спору, а тому на увагу
судової колегії не заслуговують.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права щодо строків розгляду справи про
оскарження рішення третейського суду,
а також неповне з'ясування третейським
судом суми заборгованості, оскільки
такі доводи не є підставою для
скасування рішення третейського суду в
розумінні статті 389-5 ЦПК України

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин,
аналіз та оцінка доводів апеляційної
скарги приводять до висновку, що доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи, судом першої
інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 28 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/2571/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1595/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.