Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/490/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з
участю:

позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань у
м.Олевську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2013 року ОСОБА_1, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, та ОСОБА_4, про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, мотивуючи тим,
що він мав у власності нерухоме майно, а
саме нежитлове приміщення, загальною
площею 467.8 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яке належало позивачу
на підставі договору купівлі-продажу
від 25.05.2008 року.

16.10.2009 року, позивач в рахунок погашення
боргу подарував зазначене нежитлове
приміщення ОСОБА_6, але в момент
укладення договору дарування передача
вказаного об'єкту та ключів від нього
не відбулася. Усно домовившись,
зазначає позивач з ОСОБА_6, він за
згодою нового власника, у частині
приміщення, деякий час зберігатиме
власні речі, а саме: пиломатеріали
соснові - 194.27 м.кв., на суму 8745.00 грн.,
пиломатеріали ольхові - 177.57 м.кв., на
суму 12430.00 грн., рейку монтажну 4200 м.п., на
суму 3360.00 грн., пили ленточні 8 шт., на
суму 1325.00 грн., «древесний уголь» 19
мішків по 25 кг., на суму 8550.00 грн.,
наличник 40 шт., по 2.25 м.п., на суму 540.00
грн., плінтус 40 шт., по 2.25 м.п., на суму 405.00
грн., рельси 24 м.п., на суму 3072.00 грн., а
всього матеріалів на загальну суму
38427.00 грн.

Оскільки ОСОБА_6, продав нежитлове
приміщення, загальною площею 467.8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
відповідачу ОСОБА_3, який в свою чергу,
на його думку уповноважив ОСОБА_4, на
здійснення у вказаному об'єкті
господарської діяльності, який без
будь-якого дозволу зірвав з вхідних
дверей допоміжного приміщення навісні
замки та заволодів без будь-якої
правової підстави належними позивачу
речами (згідно переліку вказаному вище)
та утримує їх там до даного часу,
просить суд, витребувати у
відповідачів зазначене вище майно, яке
перебуває у їх незаконному володінні, а
в разі неможливості витребування
перерахованого вище майна, стягнути з
власника нежитлового приміщення де
зберігається майно, а саме ОСОБА_3,
вартість вказаних будівельних
матеріалів в сумі 38427.00 грн., та стягнути
із ОСОБА_3, 384.27 грн., понесених витрат
при сплаті судового збору і 400.00 грн.,
витрат за надання правової допомоги
при зверненні до суду. Так як на
неодноразові звернення позивача до
відповідача ОСОБА_3, щодо повернення
спірного майна, ОСОБА_3, не реагує.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та
його представник за договором ОСОБА_2,
заявлені позовні вимоги підтримали і
просять суд витребувати з незаконного
володіння відповідачів зазначені у
позові матеріали, або стягнути їх
вартість.

Відповідач ОСОБА_3, у судовому
засіданні заявлений до нього позов не
визнав. Вважає, що позивач не надав суду
доказів, що саме він незаконно
заволодів майном позивача, про яке
йдеться у позові. Пояснив, що він на
підставі договору дарування від 08.11.2011
року, тобто з цієї дати володіє
нежитловим приміщенням, загальною
площею 467.8 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яке йому подарувала
ОСОБА_8. Будь-якого майна позивача при
укладенні договору дарування він не
бачив, і під охорону від позивача він
будь-яке майно не брав, договір про
охорону майна із ОСОБА_1, не укладав. А
тому вимоги позивача до нього вважає
безпідставними. В задоволенні позову
просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, у судовому
засіданні заявлений до нього позов
також не визнав. Пояснив, що він
будь-якого відношення до майна
позивача ОСОБА_1, не має. Жодного із
перерахованого позивачем майна він на
території де розташоване нежитлове
приміщенням, загальною площею 467.8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та у
самому приміщенні не бачив. Вважає, що
позивача не надав суду доказів, що саме
він незаконно заволодів майном
позивача, про яке йдеться у позові.
Будь-яке майно він від позивача під
охорону не брав, договір про охорону
майна із ОСОБА_1, не укладав. А тому
вимоги позивача до нього також вважає
безпідставними. В задоволенні позову
просить відмовити.

Свідок ОСОБА_6, у судовому засіданні
ствердив про те, що дійсно йому за борги
ОСОБА_1, 16.10.2009 року подарував нежитлове
приміщення, що розташоване АДРЕСА_1. При
оформленні договору дарування
вказаного приміщення будь-яких
будівельних матеріалів у цьому
приміщенні він не бачив. Були якісь
обрізки. Пилорама протягом двох років
на той час не працювала. Рельси були,
так як вони стояли біля ріжучого
станка. Рельси не ОСОБА_1, а мої так, як
нежитлове приміщення дарувалося мені
разом із пилорамою в комплект якої
входять і рельси. Через деякий час я
нежитлове приміщення, що розташоване
по АДРЕСА_1 продав своїй сестрі ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_8, у судовому засіданні
надала свідчення про те, що відповідно
до договору купівлі-продажу від 07.06.2010
року вона була власником нежитлового
приміщення, загальною площею 467.8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно до договору дарування від 08.11.2011
року вона подарувала зазначене
приміщення ОСОБА_3 При купівлі
вказаного приміщення будь-яких
будівельних матеріалів у вказаному
приміщенні та на території де
розташоване останнє не було взагалі. На
території місця розташування
приміщення ОСОБА_1, вона жодного разу не
бачила.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_9, та ОСОБА_10, надали суду
свідчення про те, що вони кілька років
назад переносили із одного приміщення
в інше, що розташовані по АДРЕСА_1, на
прохання ОСОБА_1, будівельну шалівку,
«древесний уголь» біля 20-ти мішків,
дерев'яні рейки. Рельси у нежитловій
будівлі були, оскільки там стоїть
пилорама. Чи ОСОБА_1, забирав дані
матеріали та куди вони поділись ним не
відомо. Чи замикалося приміщення у яке
вони переносили матеріали ним також не
відомо.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_1, до ОСОБА_3, та ОСОБА_4, про
витребування майна із чужого
незаконного володіння слід відмовити
виходячи із наступного.

Так предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.386, 387 ЦК України, з
яких слідує, що держава забезпечує
рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Зі змісту зазначених норм цього
Кодексу випливає те, що розглядуваний
спосіб захисту права власності
застосовується у тому випадку, коли
власник фактично позбавлений
можливості володіти й користуватися
належним йому майном, тобто коли це
майно незаконно вибуває з його
володіння. При цьому позивач повинен
довести належність йому майна на праві
власності чи на іншому речовому праві.
Відповідачем за даним позовом виступає
незаконний володілець майна. При цьому
незаконним володільцем визнається
така особа, яка здійснює володіння
майном без належних правових підстав.

Підсумовуючи вищенаведене та оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача не знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, оскільки представник
позивача не надав суду належних
доказів про незаконне володіння
відповідачами перерахованого у
позовній заяві майна його довірителя,
загальна вартість, якого на думку
позивача складає 38427.00 грн.

Суд не може взяти до уваги, як докази по
справі щодо незаконного володіння
відповідачами майном позивача
Специфікацію залишку від 01.05.2010 року,
яка виготовлена самим позивачем (а.с.6),
та накладні: № 15 від 25.03.2009 року,
товарно-транспортна накладна (далі ТТН)
№ 11171 від 21.02.2009 року, ТТН № 08801 від 25.08.2009
року, товарний чек від 19.03.2010 року,
накладну № 5 від 03.02.2010 року, квитанцію
від 02.07.2009 року, ТТН № 043907 від 19.06.2009
року, накладну на відпуск
лісоматеріалів необроблених від 19.06.2009
року, ТТН № 043908 від 19.06.2009 року, накладну
на відпуск лісоматеріалів
необроблених від 19.06.2009 року до ТТН №
043908 (а.с.11-20), оскільки вони датовані 2009
та 2010 роками, де власниками нежитлової
будівлі у цей період були інші особи.
Відповідач ОСОБА_3, набув право
власності на нежитлове приміщення,
загальною площею 467.8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
відповідно до договору дарування
тільки 08.11.2011 року (а.с.59-61).

Щодо постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 03.09.2010 року, на
яку, як доказ посилається ОСОБА_1, (а.с.8)
слід зазначити, що остання винесена
стосовно відмови у порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_4,
по факту незаконного заволодіння
майном, яка не скасована у
встановленому законом порядку, є
чинною та свідчить про те, що ОСОБА_4, до
майна позивача будь-якого відношення
не має. Протилежне у судовому засіданні
позивачем та його представником не
доведено. Згідно матеріалу № 1416 про
відмову в порушенні кримінальної
справи по факту привласнення майна
громадянином ОСОБА_4, доказів стосовно
незаконного утримання відповідачами
майна позивача, судом також не добуто.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України однією із засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Виходячи із цього
принципу, суд не може за власною
ініціативою збирати докази або робити
інші процесуальні дії, направлені на
збирання доказів, а лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позивач та його
представник не надали суду будь-яких
належних і допустимих доказів того, що
майно яке ОСОБА_1, просить витребувати у
відповідачів належить саме позивачу,
не надав доказів про якісний та
кількісний склад цього майна і що цим
майном саме заволоділи відповідачі без
належної правової підстави, відтак в
задоволенні позовних вимог позивача до
відповідачів слід відмовити за їх
безпідставністю.

На основі вищевикладеного та керуючись
ст.21,55,129 Конституції України ст.ст.328, 386,
387 ЦК України, ст.ст.10, 11,15, 57, 60, 88, 179, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
та ОСОБА_5 про витребування майна із
чужого незаконного володіння -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення суду може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області, протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. В. Волощук