Провадження № 22-ц/779/978/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Горблянського
Я.Д.,

суддів: Беркій О.Ю.,
Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.
з участю: представника
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства
«Всеураїнський акціонерний банк» про
визнання договору недійсним, - за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
07 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся в
суд з позовом, підстави якого змінив
під час розгляду спору, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання
недійсним договору оренди землі від
01.12.2010 року, укладеного між сторонами.

Позов мотивував тим, що згідно спірного
договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3

надали ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 в
строкове платне володіння та користу -
вання земельну ділянку, на якій
знаходиться нежитлова будівля в
АДРЕСА_1 для використання у
господарській діяльності. Відсутність
в договорі оренди земельної ділянки
таких істотних умов як передача у
заставу та внесення до статутного
Фонду права оренди земельної ділянки
та умова щодо збереження стану об'єкта
оренди є безумовною підставою визнання
його недійсним. Оскільки договір не
містив всіх передбачених
законодавством істотних умов, позивач
стверджував, що даний договір, акт
прийому-передачі земельної ділянки,
кадастровий план земельної ділянки та
акт відновлення меж земельної ділянки
в натурі він не підписував, що свідчить
про відсутність його вільного
волевиявлення на укладення правочину.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07.03.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
вважаючи його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права при вирішенні
спору ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вказує на порушення судом
обов'язків та зловживання
процесуальними правами, оскільки
провадження у справі було відкрито у
листопаді 2012 року, а рішення ухвалено
через 16 місяців.

Зазначає, що згідно законодавства, якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то у разі їх
відчуження до набувача переходить
право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.
Покупцю об'єкта нерухомості
необов'язково придбати відповідну
земельну ділянку чи оформляти право
користування нею.

Поняття фактичного права власності на
земельну ділянку є по суті теоретичним
і не дає покупцю будівлі реальної
можливості розпоряджатись ділянкою. У
багатьох випадках виникає потреба
оформити право власності на земельну
ділянку, на якій знаходиться вже
придбана будівля шляхом укладення
договору купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни.

Договір про передачу нерухомого майна
під виплату ренти укладається у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. У разі передання
під виплату ренти земельної ділянки
або іншого нерухомого майна одержувач
ренти набуває права застави на це
майно. Платник безстрокової ренти має
право відмовитись від договору ренти, а
умова договору відповідно до якої
платник безстрокової ренти не може
відмовитись від договору ренти є
нікчемною. Договір ренти припиняється
після спливу трьох місяців від дня
одержання одержувачем ренти письмової
відмови платника безстрокової ренти
від договору за умови повного
розрахунку між ними. Якщо договором
ренти не встановлені правові наслідки
розірвання договору ренти, розрахунки
проводяться залежно від того, чи майно
було передано у власність платника
ренти за плату чи безоплатно.

За наведених доводів вважає, що
укладення договору оренди земельної
ділянки суперечить нормам чинного
законодавства. Просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі.

Апелянт та представник банку в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлялися про час і місце
розгляду апеляційної скарги, тому
апеляційну скаргу слід розглянути по
наявних у справі та зібраних судом
першої інстанції доказах.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідачів, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову в задоволенні апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції вірно
виходив з їх недоведеності.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 01.12.2010 року між ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 з однієї сторони та ПАТ
«ВіЕйБіБанк», ОСОБА_5 - з іншої укладено
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 0,0757 га, яка є спільною
власністю орендодавців на підставі
державного акту на право на земельну
ділянку Серія ЯД №844511 від 12.09.2006 року.
На зазначеній земельній ділянці
знаходиться нежитлова будівля під
номером АДРЕСА_1, що належить ПАТ
«ВіЕйБі Банк» на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 за №Д102 та
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстром №2530.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ст. 203 цього Кодексу,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту спірного
договору сторонами відповідно до вимог
законодавства погоджувались всі
істотні умови щодо об'єкту оренди,
строку дії, орендної плати, умов
використання та цільового призначення
землі. Як вірно досліджено судом першої
інстанції в п. 2.3.4, 2.4.6, 4.4, 4.5 договору
передбачено також умови збереження
стану об'єкта.

Крім того, договором оренди землі (п.5.1)
передбачена можливість сторін
відмовитись від його дії після
закінчення строку дії договору.
Позивач таким правом не скористався,
хоча трьохрічний строк дії договору
закінчився ще в грудні 2013 року.

Даний договір зареєстрований в
належному порядку в управлінні
Держкомзему у м. Івано-Франківську
11.04.2011 року, в ньому присутні невід'ємні
частини визначені ст.15 ЗУ «Про оренду
землі», зокрема, кадастровий план
земельної ділянки, акт відновлення меж
земельної ділянки в натурі та акт
прийому-передачі земельної ділянки.
П.4.2. договору сторонами погоджено, що
передача земельної ділянки в оренду
здійснюється без розроблення проекту
її відведення.

Відсутність в договорі умов передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
за відсутності доказів передачі
земельної ділянки у заставу чи в
статутний фонд не може бути підставою
для визнання його недійсним.

Придбання позивачем нежитлового
приміщення, що знаходиться на
земельній ділянці переданій в оренду,
відповідно до вимог законодавства не
означає автоматичне набуття останнім
права власності і на земельну ділянку,
при тому, що продавець нежитлового
приміщення не є власником земельної
ділянки на якій розташована будівля.
Так ч.2 ст.120 ЗК України визначено, що
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Судом підставно не прийнято до уваги
доводи ОСОБА_5 про відсутність його
вільного волевиявлення під час
укладення договору оренди. Так, ухвала
судді від 14.06.2013 року про призначення
почеркознавчої експертизи невиконана
через несплату позивачем вартості
проведення експертизи. Таким чином
всупереч вимог ст.60 ЦПК України позивач
не скористався своїм правом та не
довів ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.

Посилання апелянта на норми щодо
порядку укладення, дії та розірвання
договору ренти, колегія не бере до
уваги, оскільки вони не стосуються
укладеного договору оренди, так як не
регулюють спірні відносини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для
скасування цього рішення, за доводами
апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 07 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук