Ухвала

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Крупець», акціонерного товариства
«Просто страхування» про
відшкодування збитків та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ТОВ «Птахофабрика Крупець», АТ
«Просто страхування» про
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненського області від
19 вересня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненського області від 13 листопада
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено. Провадження в справі в
частині вимог до ТОВ «Птахофабрика
Крупець» закрито за непідсудністю.
Роз'яснено позивачу про підсудність
справи в цій частині господарському
суду.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову до
ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, правильно виходив із того, що
останній є неналежним відповідачем і
не може нести відповідальність за
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки шкоду, оскільки керував
джерелом підвищеної небезпеки у
зв'язку з трудовими відносинами з
володільцем цього джерела.

Закриваючи провадження в частині
позовних вимог до ТОВ «Птахофабрика
Крупець», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, правильно керувався ст. 12 ГК
України, за якою спори між юридичними
особами і фізичними особами-суб'єктами
підприємницької діяльності підсудні
господарським судам.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радивилівського районного
суду Рівненського області від
19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненського
області від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель