Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/1265/14
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.,

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 14 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління
Луганської міської ради з питань
житлового господарства та
приватизації про визнання права
власності в порядку спадкування, третя
особа - Четверта луганська державна
нотаріальна контора,-

в с т а н о в
и л а:

У грудні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом до управління
Луганської міської ради з питань
житлового господарства та
приватизації про визнання права
власності в порядку спадкування, в
обґрунтування якого вказали, що батьки
позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали
квартиру АДРЕСА_1. В цій же квартирі
мешкав і позивач ОСОБА_3 11.12.2006 року
управлінням житлового господарства та
приватизації на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 видано свідоцтво про право
власності в якому зазначено, що
зазначена квартира належить останнім
на праві спільної часткової власності
по 1/3 частки кожному. В органах БТІ
реєстрація зазначеного свідоцтва не
проводилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивачів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
батько позивачів ОСОБА_4 04.02.2013 року
реєстраційною службою Луганського МУЮ
за позивачем ОСОБА_3 зареєстрована його
1/3 частка зазначеної квартири.

Постановою державного нотаріуса від
23.02.2013 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 2/3 частини вказаної квартири
АДРЕСА_1, після померлих: ІНФОРМАЦІЯ_1 -
ОСОБА_5 (1/3 частка квартири) та
ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 (1/3 частка
квартири).

Також позивачі зазначили, що ОСОБА_4 був
власником автомобіля ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_3,
який мешкав разом з батьками, у
відповідності до ст. 1268 ЦК України
прийняв спадщину після свого батька у
вигляді зазначеного автомобіля. Після
смерті батьків позивачі дійшли згоди
про розподіл спадкового мана наступним
чином: 2/3 частини вищезазначеної
квартири - ОСОБА_3, автомобіль ЗАЗ-110307 -
ОСОБА_2

Під час розгляду справи позивачі
уточнили позовні вимоги та просили суд
визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1; визнати за
позивачем право власності на
автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 14 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
управління Луганської міської ради з
питань житлового господарства та
приватизації про визнання права
власності в порядку спадкування
задоволені частково. Суд визнав за
ОСОБА_3 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5
право власності на 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_2 у визнанні
права власності на автомобіль змінити,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний
номер НОМЕР_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце повідомлені
належним чином і в установленому
законом порядку (ст. 74, ч. 3 ст. 76 ЦПК
України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем ОСОБА_2 рішення суду в
частині визнання за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1 не
оскаржується, та позивачем ОСОБА_3 і
відповідачем рішення суду не
оскаржується, тому в цій частині
рішення суду не є предметом перегляду
судом апеляційної інстанції згідно
положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких
у разі якщо апеляційна скарга подана
на рішення щодо частини вирішених
вимог, суд апеляційної інстанції
відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що батьками
позивачів є ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_3 фактично прийняв
спадщину після смерті батьків,
оскільки постійно проживав із
останніми на день їх смерті та протягом
шести місяців після їх смерті, і був
зареєстрований.

Суд не взяв до уваги посилання
позивачів на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
після смерті батьків досягнуто згоди
щодо розподілу між собою їх спадкового
майна, а саме: ОСОБА_3 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
належних доказів оформлення
зазначеної домовленості відповідно до
вимог ст. 1267 ЦК України, позивачі до
суду не надали.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання права
власності на автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачами
не надано належних доказів щодо права
власності за життя ОСОБА_4 на
зазначений автомобіль.

Вказані обставини та висновки суду
першої інстанції підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суду був наданий реєстраційний
документ на автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_4 з 2003 року не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачами до позовної заяви була
надана ксерокопія тільки зворотної
сторінки свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, на якій
зазначено: реєстраційний номер НОМЕР_1,
марка - ЗАЗ, модель 110307, рік випуску - 2003,
колір - червоний, шасі, тип - легковий,
повна маса - 1190, маса без навантаження -
790, об'єм двигуна 1197 куб.см
транспортного засобу.

Доказів того, що автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1 належав на
праві власності ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачами суду надано не
було. Ці докази також не були надані до
апеляційної скарги і в апеляційній
скарзі не міститься клопотань про їх
витребування, та під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції
також ніякі докази апелянтом не
надавалися і клопотання не заявлялися
у відповідності до ч. 2 ст. 295, ст. 303 ЦПК
України.

Посилання апелянта на те, що оскільки
нотаріусом відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не змогли
скористатися положенням ст. 1257 ЦК
України, тобто нотаріально оформити
передачу автомашини ЗАЗ от ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 не відповідають обставинам
справи.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, постановою державного
нотаріуса від 23.02.2013 року відмовлено
ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на 2/3 частини
вказаної квартири АДРЕСА_1, після
померлих: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 (1/3
частка квартири) та ІНФОРМАЦІЯ_2 -
ОСОБА_4 (1/3 частка квартири).

Із постанови вбачається, що 19 лютого 2013
року ОСОБА_3 звертався до державного
нотаріуса четвертої державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом на 2/3 частки квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 після
померлих батьків.

Отже, позивач ОСОБА_3 не звертався до
нотаріуса із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Доказів того, що до нотаріуса із заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом на автомобіль
ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1
звертався ОСОБА_2 суду надано не було.

Таким чином, позивачі не зверталися до
нотаріуса із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилання апелянта на те, що в позовній
заяві і в рішенні суду зазначено, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, після смерті батьків,
досягнуто згоди щодо розподілу між
собою їх спадкового майна, а саме:
ОСОБА_3 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, а
ОСОБА_2 - автомобіль ЗАЗ-110307,
реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто
ОСОБА_3 відмовився від прийняття
спадщини, а саме автомобіля ЗАЗ-110307 на
користь спадкоємця за законом ОСОБА_2
не заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Із змісту ст.ст.1220,1221 ЦК України
вбачається, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи, а місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця.

У відповідності зі ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що
спадкоємцями першої черги за законом
після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є
його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_3 фактично прийняв
спадщину після смерті батьків,
оскільки постійно проживав із
останніми на день їх смерті та протягом
шести місяців після їх смерті, і був
зареєстрований разом із спадкодавцями
на час відкриття спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що позивач ОСОБА_2 у встановленому
законом порядку, як це передбачено
ст.ст. 1268,1269 ЦК України, прийняв
спадщину після смерті батька ОСОБА_4 На
підтвердження цих обставин апелянтом
також до апеляційної скарги не надано
доказів та в апеляційній скарзі не
міститься клопотань про їх
витребування, суд же у відповідності до
ст. 11,60 ЦПК України розглядає цивільні
справи в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, в позовній заяві
апелянт не посилається на обставини
щодо прийняття ним спадщини після
смерті батьків, навпаки зазначає, що
він проживав окремо від батьків, а
спадщину прийняв його брат ОСОБА_3.

Отже, з урахуванням наданих сторонами
доказів, спадщину, що відкрилась після
смерті ОСОБА_4 прийняв тільки позивач
ОСОБА_3 як спадкоємець за законом
першої черги.

З зазначених вище обставин не
заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що ОСОБА_3 відмовився
від прийняття спадщини, а саме
автомобіля ЗАЗ-110307 на користь
спадкоємця за законом ОСОБА_2. Крім
того, відповідно до ч. 1 статті 1273 ЦК
України спадкоємець за заповітом або
за законом може відмовитися від
прийняття спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_3 звертався до
нотаріальної контори із заявою про
відмову від прийняття спадщини після
смерті батька ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Отже, посилання апелянта на те, що
ОСОБА_3 відмовився від прийняття
спадщини, а саме автомобіля ЗАЗ-110307 на
користь спадкоємця за законом ОСОБА_2 є
голослівним.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,308,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 14 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: