АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 - 4968 /2014р.
Головуючий у І інстанції Гайдук С.В.
Доповідач Котула Л.Г.
08 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - судді Котули Л.Г.
Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.
При секретарі Круглику В.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частину банківського вкладу,-
в с т а н о в и л а:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 лютого 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частину
банківського вкладу залишено без
задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове , яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, оскільки судом
неповно з'ясовані обставини справи та
порушені норми матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений
про час та місце судового розгляду у
судове засідання не з'явився , але його
неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який
підтримав апеляційну скаргу , подану
ОСОБА_1 і просив її задовольнити з
підстав , викладених у ній, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 , ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В ст.2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" зазначено, що
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

У пункті 4 частини 1 ст.2 Закону
України " Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб " дано
визначення вкладника , згідно якого
вкладник - фізична особа (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності), яка уклала або на користь
якої укладено договір банківського
вкладу (депозиту), банківського рахунку
або яка є власником іменного
депозитного сертифіката.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

В силу ст. 328 ЦК України право
власностінабувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.37 постанови №5 від 07.02.2014 року
№5 " Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав" з урахуванням положень
частини першої статті 15 та статті 392
ЦКвласник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 23.10.2012 року між
ПАТ Банк "Таврика" та ОСОБА_2 від імені
якої за довіреністю діяв ОСОБА_1 був
укладений Договір банківського вкладу
НОМЕР_3 (далі - Договір 1 ), за умовами
якого вкладник вносить готівкові кошти
або здійснює переказ в безготівковій
формі , а банк приймає на відкритий
вкладнику вкладний (депозитний )
строковий рахунок НОМЕР_2, особовий
рахунок НОМЕР_3 суму вкладу у розмірі
55000, 00 доларів США, строком зберігання
до 30.10.2012 року ( п.1.1., 1.2. Договору) (а.с. 3).

З наведеного випливає, що ОСОБА_1
уклав Договір банківського вкладу №?
ТЖ 590 за довіреністю від імені ОСОБА_2 і
вкладником за цим договором була
ОСОБА_2 і в силу укладеного договору
виникли правовідносини між Банком і
ОСОБА_2

Відповідно до п. 10.8 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах( далі -Інструкція) ,
яка затверджена постановою
Правлінням НБУ України 12.11.2003 № 49
відкриття вкладного (депозитного)
рахунку однією фізичною особою на ім'я
іншої фізичної особи може
здійснюватися на підставі довіреності,
засвідченої в установленому
законодавством порядку.

Згідно п. 10.12 Інструкції на вкладний
(депозитний) рахунок фізичної особи
можуть зараховуватися кошти, які
надійшли на ім'я власника рахунку від
іншої особи, якщо договором
банківського вкладу не передбачено
інше. У цьому разі вважається, що
власник рахунку погодився на одержання
грошових коштів від іншої особи,
надавши їй необхідні дані про свій
вкладний (депозитний) рахунок.

23 жовтня 2012року ОСОБА_1 на виконання
умов Договору банківського вкладу №?
ТЖ 590 вніс готівкою на депозитний
рахунок НОМЕР_1 в АТ "Банк "Таврика" на
ім'я ОСОБА_2 гроші в сумі 55000, 00 доларів
США, що підтверджується квитанцією № D9
( а.с.10).

З матеріалів справи не вбачається ,
що між сторонами існує спір щодо
Договору банківського вкладу та права
власності на грошові кошти, які
знаходяться на рахунку.

Посилання в апеляційній скарзі на
договір про внесення особистих грошей
на поповнення вкладу та подальший
розподіл внесків на окремі вклади від
09 липня 2012 року укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 та Додаткову угоду №1 про
внесення змін до договору від 09.07.2012
року щодо зміни валюти вкладу та
подальший розподіл внесків на окремі
вклади від 23 жовтня 2012 року , не є
підставою до визнання за позивачем
права власності на депозитний вклад в
сумі 244 280,00 грн., що еквівалентно 30 535
дол. США, що знаходяться на
депозитному рахунку № НОМЕР_1,
оскільки відсутні підстави
передбачені ст. 392 ЦК України для
такого задоволення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав до задоволення
позову, навівши відповідні мотиви
такого рішення.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не є підставою до
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України
, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
а рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: