Справа №451/565/14-ц
Провадження № 6/451/37/14
УХВАЛА

іменем України

15 квітня 2014 року

Радехівський районний суд Львівської
області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Радехів цивільну справу
за поданням ВДВС Радехівського РУЮ у
Львівській області про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України,-

встановив:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Радехівського РУЮ у Львівській області
ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням,
яке погоджено із начальником відділу
ВДВС Радехівського РУЮ Ференс Ю.Р., у
встановленому законом порядку, про
тимчасове обмеження права на виїзд з
території України громадянина України
ОСОБА_1, за виконавчими провадженнями №
41/5, № 40/5.

В обґрунтування подання посилається на
те, що на примусовому виконанні у
виконавчій службі знаходяться
виконавчі провадження: № 41/5 (номер за
ЄДРВП 41585611), відкрите 21.01.2014 року, по
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-39709 від 29.03.2010 року, виданого
Радехівським районним судом
Львівської області, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредобанк»
305900,15 гривень боргу.

-виконавче провадження № 40/5 (номер за
ЄДРВП 41585915) відкрите 21.01.2014 року, по
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-39709 від 29.03.2010 року виданого
Радехівським районним судом
Львівської області, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредобанк» 1730
гривень судового збору.

На день звернення із поданням,
боржником заборгованість згідно
вищевказаних виконавчих документів не
погашена. На виклики у ВДВС
Радехівського РУЮ боржник ОСОБА_1 не
з»являвся, а тому відібрати пояснення
щодо сплати боргу є неможливим.

При виїзді по місцю реєстрації
боржника в АДРЕСА_2, Львівської області,
державним виконавцем було встановлено,
що боржник за вказаною адресою не
проживає, майно на яке може бути
звернено стягнення у боржника
відсутнє. Із посиланням на норми Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України»,
просить обмежити боржника у праві
виїзду за межі України.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, про
тимчасове обмеження боржника у
виконавчому провадженні у праві виїзду
за межі України, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Начальник ВДВС Радехівського РУЮ
Ференс Ю.Р. подав суду письмову заяву
про розгляд подання без участі їх
представника (а.с.60).

Оскільки сторони у справі в судове
засідання не з"явились, тому відповідно
до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація
судового засідання з допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд перевіривши матеріали справи,
дослідивши їх доказами вважає, що
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Радехівського РУЮ у Львівській області
ОСОБА_2 слід відхилити, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що Радехівським
районним судом Львівської області
видано виконавчий лист № 2-39709 від 29.03.2010
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ВАТ «Кредобанк» 305900,15 гривень боргу та
1730 гривень судового збору (а.с.53).

Постановою державного виконавця від
21.01.2014 року відкрито виконавче
провадження ВП № 41585611 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредобанк»
305900,15 гривень боргу (а.с.52).

З подання та доданих до нього
матеріалів вбачається, що згадані
судові рішення не виконано.

Із поданих до подання довідок
вбачається, що за ОСОБА_1 відповідно до
Державного реєстру других примірників
державних актів земельні ділянки не
обліковуються (а.с.54), згідно довідки
державної автомобільної Інспекції №510
від 19.02.2014 року за ОСОБА_1
автотранспортних засобів не
зареєстровано (а.с.55), відповідно до
довідки Управління пенсійного фонду в
Радехівському районі від 5.03.2013 року
боржник на обліку як одержувач пенсії
не перебуває (а.с.56), згідно довідки № 431
від 18.02.2014 року Радехівського районного
центру зайнятості, ОСОБА_1 не перебуває
на обліку в центрі зайнятості як
безробітний станом на 18 лютого 2014 року
(а.с.57) та довідки з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію обтяження від 14.02.2014 року у
власності боржника перебуває квартира
АДРЕСА_1 (а.с.58). При виїзді по місцю
проживання боржника ОСОБА_1 адреса
проживання: АДРЕСА_1 встановлено, що за
вказаною адресою боржник не проживає,
майно на яке може бути звернено
стягнення у боржника відсутнє та
розшук такого майна виявився
безрезультатним (а.с.59).

Відповідно до ст.2 протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до неї
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України»(зі змінами) регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює статтею
8 даного закону порядок розв'язання
спорів у цій сфері. Частиною 2 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України»передбачено, що громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у видачі паспорта та громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, якщо діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконані зобов'язання - до
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України; він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Згідно ч.4 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" паспорт може
бути тимчасово затримано чи вилучено у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті. Тимчасове
затримання або вилучення паспорта у
таких випадках здійснюється судом,
органами прокуратури, внутрішніх
справ, служби безпеки, Державної
прикордонної служби України,
військовими комісаріатами, та
консульською службою України.

Згідно п.22 «Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених»Постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року №231 (далі - Правила) громадянину
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта/проїзного документа у
разі, коли: діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання, - до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, чи забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України; він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Відповідно до п. 24 даних Правил у разі
виявлення підстав, зазначених у пункті
22 цих Правил, раніше виданий
паспорт/проїзний документ може бути
тимчасово затримано або вилучено.
Згідно п. 25 цих Правил у випадках,
зазначених у пунктах 22 і 24 цих Правил,
тимчасове затримання та вилучення
паспортів/проїзних документів
здійснюється за рішенням суду, органів
прокуратури, внутрішніх справ, служби
безпеки, охорони державного кордону,
військових комісаріатів,
дипломатичних представництв чи
консульських установ України.

Таким чином, відповідно до Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та
вказаних вище Правил, суд не може
приймати рішення про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, так як таке право суду не
закріплено в матеріальному
законодавстві, прийнятому відповідно
до ст.33 Конституції України. Відмова у
видачі паспорта чи відмова у виїзді за
кордон, є компетенцією органів
внутрішніх справ та Державної
прикордонної служби, а суд відповідно
до ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" може вирішувати лише
питання про тимчасове затримання та
вилучення паспорта/проїзних
документів громадянина України,
передбачених в ст.2 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", за яким він
може виїхати за межі України, якщо
встановлено, що такі документи
громадянин має в порядку
адміністративного судочинства.

Даним спеціальним законом та Правилами
не передбачено можливість ухвалою суду
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон боржнику, який не виконав
зобов'язання, тобто зазначеним законом
не передбачено за ухвалою суду
тимчасове обмеження виїзду за кордон
боржника у виконавчому провадженні до
виконання рішення суду, а пункт 18) ч.3
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження», яким передбачено право
державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження, у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду та ст.377-1
ЦПК України передбачають лише
процесуальний порядок вирішення
такого питання і не є нормами закону,
прийнятими на виконання ст. 33
Конституції України.

Викладене узгоджується із практикою
Верховного Суду України (ухвала від
06.04.2011 року реєстровий № 14758983).

Крім того, передбачений ст.377-1 ЦПК
України порядок вирішення питання про
тимчасове обмеження боржнику у праві
виїзду за межі України без
повідомлення боржника, у випадку
встановлення такого обмеження, може
бути порушенням ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, якою передбачено право людини
на справедливий і публічний розгляд
його справи.

В матеріалах справи відсутні дані, які
б вказували на те, що боржник має намір
виїхати за межі України або ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Враховуючи викладене вище, суд вважає,
що в задоволенні подання державного
виконавця про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до повного погашення заборгованості за
виконавчим документом слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 11 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст. 6, 8 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», ст.ст. 197 ч.2,
377-1 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Радехівського РУЮ у
Львівській області ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження права на виїзд з
території України громадянина України
ОСОБА_1, за виконавчими провадженнями
№ 41/5 (номер за ЄДРВП 41585611) та № 40/5 (номер
за ЄДРВП 41585915) - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до апеляційного суду
Львівської області через Радехівський
районний суд протягом п»яти днів з дня
її проголошення. У разі постановлення
ухвали без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п»яти днів з дня отримання
копії ухвали.

ГоловуючийСеменишин О. З.