Головуючий суду 1 інстанції - Архипенко
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 423/1176/13-ц
Провадження № 22ц/782/5671/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого «27» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Яресько А.В., Луганська В.М.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Луганська
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»

на рішення

Попаснянського районного суду
Луганської області від 10 жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Луганська обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» про
зобов'язання по забезпеченню побутовим
вугіллям

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» про зобов'язання по
забезпеченню побутовим вугіллям.

Зазначав, що з 11.09.1979 року по 15.09.1993 року
він працював на шахті імені ХХІІ з'їзду
КПРС, що з 1992 року має назву
«Центральна-Ірміно».

Відповідач - Державне підприємство
«Луганська обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних
та вуглепереробних підприємств» - в
дійсний час являється
правонаступником зазначеної шахти.

Він має право на отримання від
відповідача вугілля на побутові
потреби, так як відпрацював на
підприємстві понад 10 років.

Однак, відповідач добровільно не
забезпечує його вугіллям і тому
позивач звернувся до суду із дійсною
заявою, в якій просив зобов'язати
відповідача забезпечити його вугіллям,
починаючи з 30.01.2011 року з дня
призначення пенсії, так як це
передбачено спеціальним
законодавством в гірничій галузі.

Рішенням Попаснянського районного
суду Луганської області від 10 жовтня 2013
року позов ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» - задоволено.

Зобов'язано Державне підприємство
«Луганська обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних
та вуглепереробних підприємств»
забезпечити ОСОБА_2 пільговим
вугіллям на побутові потреби, як
пенсіонера, що має достатньо трудового
стажу на шахтобудівельному
підприємстві - з 30.01.2011 року.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, представник
Державного підприємства «Луганська
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»,просить
рішення суду в частині дати з якої
необхідно забезпечувати пільговим
вугіллям позивача змінити з 30.01.2011 року
на 01.02.2013 року.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами, але апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач з 11.09.1979 року по 15.09.1993 року
працював на гірничому підприємстві-
шахті імені ХХІІ з'їзду КПРС, що з 1992
року має назву «Центральна-Ірміно».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що згідно до
положень Гірничого Закону України,
Галузевої Угоди між Міністерством
палива та енергетики України і
Всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості України,
іншими державними органами,
власниками, що діють у вугільній
галузі, і всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості від 03.07.2001
року, у відповідача - Державного
підприємства «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» виникають обов'язки перед
позивачем щодо забезпечення його
побутовим вугіллям, так як, Державне
підприємство «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» є замовником робіт з
ліквідації і забезпечує пільговим
вугіллям на побутові потреби
пенсіонерів вугільних підприємств, що
за Наказом Міністерства передані на
ліквідацію, згідно ст. 48 Гірничого
Закону, Галузевою угодою, «Інструкцією
про порядок забезпечення виробничих
одиниць, підприємств та організацій
Міністерства вугільної промисловості
СРСР паливом на побутові потреби від
11.05.1976 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак, ухвалене у справі судове
рішення, в оскарженій частині,
зазначеним вимогам закону в повному
обсязі не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Так, згідно Гірничого Закону України,
Галузевої угоди укладеної між
Міністерством палива та енергетики
України, Держвуглепромом і галузевими
профспілками вугільної промисловості
(п. 12.10), Інструкції про порядок
забезпечення трудящих виробничих
одиниць, підприємств і організації
вугільної промисловості паливом на
побутові потреби від 11 травня 1976 року
(п. 6), особи, які мають право на
отримання вугілля повинні щорічно
подавати заяви на ім'я керівника
підприємства. У заяві повинно
вказуватися місце роботи (для
пенсіонерів і інвалідів місце
попередньої роботи), домашня адреса,
система опалення, склад сім'ї, а також
до заяви мають бути додані дані про
забезпечення або незабезпечення
вугіллям інших членів сім'ї заявника.
На основі поданих заяв на підприємстві
щорічно складаються списки. Відпуск
палива здійснюється тільки по талонах.
Видача талонів проводиться після
перевірки даних, які вказані у заяві
під особистий підпис заявника або
уповноваженої ним у довіреності особи.

Облік виданих талонів і фактичний
відпуск вугілля здійснюється за
спеціальною книгою суворої звітності.

Талони виписуються з заповненням всіх
реквізитів і видаються на руки
отримувачу вугілля, а корінець талону
залишається у бухгалтерії. Талон на
вугілля є документом суворої
звітності.

Завідуючий складу, що відпустив
вугілля здає в бухгалтерію звіт до
якого прикладає талони на відпущене зі
складу вугілля.

Бухгалтерія звіряє кількість
відпущеного вугілля по талонах з
даними книги обліку відпуску вугілля.

Особи, які не виписали вугілля за
встановленим порядком без поважних
причин позбавляються права на його
отримання. У разі, коли це право на
отримання вугілля не реалізоване у
поточному році, воно не переходить у
наступні роки та вартість неотриманого
вугілля грішми не компенсується.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
обов'язку відповідача забезпечити
позивача побутовим вугіллям.

Проте, покладаючи на відповідача
обов'язок щодо забезпечення позивача
вугіллям на побутові потреби з 30.01.2011
року, судом мотивів які б відповідали
зазначеному порядку отримання вугілля
не наведено, а ті, що наведені у рішенні,
зокрема з моменту виходу позивача на
пенсію, не давало суду підстав для
ухвалення такого рішення.

Разом з тим, по справі встановлено, що
позивач звернувся до Державного
підприємства «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» - 22.10.2012 року.

За таких обставин,Державне
підприємство «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» повинно забезпечувати
позивача побутовим вугіллям з - 22.10.2012
року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, -
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Луганська обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» ~ задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду
Луганської області від 10 жовтня 2013 року
~ змінити в частині зобов'язання
Державного підприємства «Луганська
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»
забезпечити ОСОБА_2 пільговим вугіллям
на побутові потреби, як пенсіонера, що
має достатньо трудового стажу
нашахтобудівельному підприємстві - з
30.01.2011 року, змінивши дату з якої ДП
«Луганська обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних
та вуглепереробних підприємств»
повинно забезпечувати ОСОБА_2
пільговим вугіллям на побутові потреби
з 30.01.2011 року на 22.10.2012 року.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законно сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: