Справа № 203/318/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Кіровський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючого-судді
- Казака С.Ю.

при секретарі
- Місюра К.А.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Базюкевича Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІАНА» про
стягнення коштів, відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом в
обґрунтування якого зазначив, що 13.06.2012
року ним, як переможцем аукціону за 9910
грн. було придбано автомобіль марки АТ
модель 130610-001, фургон малолітражний (ЗАЗ
Таврія пікап), д/н НОМЕР_1. Однак, коли
він прибув за вказаним в повідомлені
про аукціон місцем розташування майна,
то ним виявилась автостоянка,
працівники якої повідомили, що він не
може забрати свій автомобіль, поки не
передасть кошти в приблизній сумі 6000
грн., оскільки автомобіль вже тривалий
час знаходиться на автостоянці. Така ж
ситуація склалась 22.06.2012 року, коли він
повторно приїхав за автомобілем. 27.06.2012
року він зустрівся з представником
автостоянки ОСОБА_3, який запропонував
сплатити йому 2500 грн. В процесу бесіди
останній погоджувався, що автомобіль
поставив на автостоянку визначений в
акті опису та арешту майна зберігач
ОСОБА_4 03.07.2012 року йому знов було
відмовлено у виїзді зі стоянки та
повідомлено, що вартість стоянки тепер
становить не 2500 грн., а 4608 грн. (по 8 грн.
за день з 02.12.2010 року). В серпні 2012 року
він сплатив відповідачу 2500 грн. Але,
навіть після оплати і передачі
оригіналу чека про сплату, автомобіль
йому не повернули. Він перебував в
очікуванні на стоянці до 20-00 г., був
вимушений ночувати в
м.Дніпропетровську. Лише наступного
дня, коли він почав вимагати повернення
автомобілю, він зміг його забрати. Цими
протиправними діями, зіничним та
місцями хамським відношенням йому було
завдано моральну шкоду. В зв'язку з цим,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь незаконно
отримані 2500 грн. за послуги із
зберігання автомобіля та 2500 грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та, посилаючись на
викладені в позовній заяві підстави,
просив задовольнити останній в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні в повному обсязі,
посилаючись на те, що прийняття
автомобіля на стоянку було
правомірним, жодних вимог та письмових
документів від позивача товариство не
отримувало та дізналось про це лише з
позовної заяви, відповідач мав законне
право на при тримання автомобілю до
погашення боргу за послуги з його
зберігання. Оскільки ОСОБА_1
добровільно сплатив кошти за
зберігання, він має право на стягнення
вказаних коштів з ПП СП «Юстиція».

Суд, заслухавши пояснення
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено та вбачається
з матеріалів справи, що з 02.12.2010 року по
17.08.2012 року на автостоянці за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул.Войцеховича,140А
зберігався автомобіль - фургон
малолітражний д/н НОМЕР_1. Зазначений
автомобіль за складеним відділом ДВС
Васильківського РУЮ актом арешту й
опису майна від 02.12.2010 року був
описаний, арештований та переданий на
зберігання ОСОБА_4, який під час опису й
арешту майна діяв як представник ПП «СП
Юстиція», про що зазначено в самому
акті опису й арешту, а також
підтверджується наявною в матеріалах
справи довіреністю від 01.09.2010 року
строком дії до 31.12.2010 року.

Зазначений автомобіль
відповідно до запису в журналі обліку
тимчасового зберігання, був
поставлений на стоянку 02.12.2010 року, при
цьому за першу добу зберігання ОСОБА_4
сплатив добовий тариф - 8 грн.

На час постановки автомобіля
стоянка належала ТОВ «Підприємство
гаражного і технічного
обслуговування», правонаступником
якого є Товариство з обмеженою
відповідальністю «МІАНА» (далі ТОВ
«МІАНА»), оскільки за угодою про
передання майнових прав на автостоянку
від 27.06.2012 року всі права та обов'язки
стосовно автостоянки передані
відповідачу.

На теперішній час ТОВ «МІАНА», як
власник автостоянки надає послуги
зберігання автотранспорту.

Відповідно до ч.3 ст.936 ЦК України
договір зберігання є публічним.

Відповідно до ст.937 ЦК України
договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках,
встановлених ст.208 цього Кодексу.
Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Актом державного виконавця про
опис й арешт майна від 02.12.2010 року
ОСОБА_4, як представник ПП «СП Юстиція»,
визначений зберігачем майна.

Відповідно до п. 5.8.5. Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерство
юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року,
особа, якій передано на зберігання
описане майно, може ним користуватися.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що прийняття автомобіля та
його перебування на автостоянці
відповідало нормам чинного
законодавства і не порушувало чиїхось
прав чи законних інтересів, оскільки
передання автомобіля на зберігання та
укладення відповідного договору
здійснювалось особою, яка мала
необхідний обсяг повноважень та
обов'язків із зберігання арештованого
майна.

З урахуванням викладеного та
наявних у справі матеріалів
зобов'язаною за сплату коштів особою
стало саме ПП «СП Юстиція», з якого за
рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 14.06.2013 року на
користь ТОВ «МІАНА» було стягнуто
кошти за послуги із зберігання
автомобіля в сумі 2502 грн., за
виключенням суми в розмірі 2500 грн.,
сплаченої ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 придбав
арештований автомобіль з прилюдних
торгів, які відбулись 13.06.2012 року та
набув права власності на нього.

Умови діяльності автостоянок
регламентуються Постановою Кабінету
Міністрів України Про затвердження
Правил зберігання транспортних
засобів на автостоянках №115 від 22.01.1996
року, нормами якої визначено, що плата
за зберігання транспортних засобів на
автостоянках та інші супутні послуги
справляється за тарифами,
встановленими відповідно до
законодавства, з видачею квитанції чи
касового чека (п.15 Постанови).
Відповідно до положень п.16 на всіх
автостоянках плата за тимчасове
зберігання транспортного засобу
справляється за передбачуваний термін
зберігання

Пунктами 21-23 Постанови №115
визначені умови видачі автомобіля
власнику чи іншій уповноваженій особі.
Так, транспортний засіб видається з
автостоянки після здавання черговому
приймальнику перепустки у разі його
довготермінового зберігання чи
пред'явлення квитанції (касового чека)
про оплату - у разі тимчасового
зберігання. Транспортний засіб може
бути виданий іншій особі за умови
пред'явлення оформленого відповідно до
законодавства доручення власника та
перепустки чи документа, що посвідчує
особу одержувача транспортного засобу.
У разі втрати перепустки чи квитанції
(касового чека) транспортний засіб
видається володільцеві на підставі
його письмової заяви та документів, які
посвідчують його особу і підтверджують
права на приналежність транспортного
засобу.

Під час розгляду справи
позивачем у відповідності до ст.ст.10,60
ЦПК України не надано доказів тому, що
при зверненні до відповідача ним
надавались документи, що
підтверджували набуття ним права
власності на автомобіль, який був
переданий на відповідальне зберігання
іншій особі - представнику ПП СП
«Юстиція» ОСОБА_4 та яким автомобіль і
було поставлено на автостоянку.

В той час, як відповідач вказані
обставини та взагалі факт звернення
позивача з вимогами про видачу
автомобіля заперечував.

Крім того, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України
володільцем чужого майна є особа, яка
фактично тримає його у себе.

Право володіння чужим майном
може належати одночасно двом або
більше особам.

Фактичне володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
випливає із закону або не встановлено
рішенням суду.

Відповідно до ст.398 ЦК України
право володіння виникає на підставі
договору з власником або особою, якій
майно було передане власником, а також
на інших підставах, встановлених
законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.399 ЦК
України право володіння припиняється у
разі: витребування майна від
володільця власником майна або іншою
особою.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.594 ЦК
України кредитор, який правомірно
володіє річчю, що підлягає передачі
боржникові або особі, вказаній
боржником, у разі невиконання ним у
строк зобов'язання щодо оплати цієї
речі або відшкодування кредиторові
пов'язаних з нею витрат та інших
збитків має право притримати її у себе
до виконання боржником зобов'язання.

Кредитор має право притримати
річ у себе також у разі, якщо права на
неї, які виникли після передачі речі у
володіння кредитора, набула третя
особа.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.946 ЦК
України плата за зберігання та строки
її внесення встановлюються договором
зберігання.

Якщо поклажодавець після
закінчення строку договору зберігання
не забрав річ, він зобов'язаний внести
плату за весь фактичний час її
зберігання.

Як встановлено судом ТОВ «МІАНА»
є власником автостоянки по
вул.Войцеховича,140 в м.Дніпропетровську
та правонаступником ТОВ «Підприємство
гаражного і технічного
обслуговування».

При постановці 02.12.2010 року на
зазначену автостоянку автомобілю,
право власності на який в подальшому
перейшло до позивача, представником ПП
СП «Юстиція» ОСОБА_4, якому в свою чергу
автомобіль було передано виконавчою
службою на відповідальне зберігання,
було оплачено лише добовий тариф за
першу добу зберігання. та в подальшому
оплата за зберігання відповідачем
транспортного засобу не здійснювалась.

З огляду на це та положення ч.ч.1,3
ст.594 ЦК України, оскільки автомобіль
був обтяжений наявним боргом,
відповідач мав право притримання
спірного автомобіля до сплати боргу
навіть за умови переходу права
власності на автомобіль до позивача
після його передачі на зберігання
іншою особою.

Також суд враховує, що після
набуття 13.06.2012 року права власності на
автомобіль, позивач у відповідності до
ст.ст.319,322 ЦК України набув і обов'язків
щодо утримання вказаного майна,
починаючи з 13.06.2012 року, а відповідач у
відповідності до ч.3 ст.390 ЦК України -
право вимагати від власника майна
відшкодування необхідних витрат на
утримання, збереження майна,
здійснених ним з часу, з якого
власникові належить право на
повернення майна або передання
доходів.

Сплата заборгованості поза
межами цього періоду є правом власника,
яке надає йому можливість заявлення
зворотної вимоги до боржника, яким в
даному випадку є ПП СП «Юстиція».

Заявляючи позов в частині
стягнення сплачених коштів за
зберігання автомобіля, позивач в
якості правових підстав посилався на
положення ст.ст.317,321,387 ЦК України, які
встановлюють право власника майна
вільно користуватись та
розпоряджатись останнім, а також право
витребування майна від особи, яка без
відповідної правової підстави
заволоділа цим майном.

Проте, будь-яких правових
обґрунтувань пред'явленого позову щодо
стягнення з відповідача сплачених
коштів позивачем не наведено.

В зв'язку з цим, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача сплачених
коштів в сумі 2500 грн. за зберігання
автомобіля є необґрунтованими,
заявлені до неналежного відповідача та
задоволенню не підлягають.

За відсутності встановлення
факту неправомірних дій з боку
відповідача, не підлягають
задово-ленню і позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди.

Таким чином, позивачу в
задоволенні позову слід відмовити
повністю. Сплачені останнім при подачі
позову судові витрати віднести на
користь держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.23,390,397,398,399,594,936,937,946,1167 ЦК України,
постановою Кабінету Міністрів України
Про затвердження Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках
№115 від 22.01.1996 року,
ст.ст.3,10,11,27,31,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІАНА» про
стягнення коштів, відшкодування
моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
С.Ю. Казак