Справа № 453/1477/13
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/1235/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
06 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення 820200
грн боргу за договором позики,
укладеним 03.03.2011 р. між сторонами, за
яким позивач передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 1200000 грн зі
строком повернення 05.05.2013 р., що
підтверджується розпискою від 03.03.2011 р.
Однак, ОСОБА_3 лише частково виконав
свої зобов'язання за договором позики
на суму 379800 грн, і станом на 24.09.2013 р.
залишок суми заборгованості в розмірі
820200 грн ним не повернуто.

Рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 у
користь ОСОБА_4 820200 грн. боргу за
договором позики та судові витрати в
сумі 3441 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржив відповідач ОСОБА_3, який
покликаючись на невідповідність
рішення суду нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову. Апелянт зазначає,
що він добросовісно виконав
зобов»язання за договором, що
підтверджується розпискою від 09.02.2012
року про те, що ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_5 суму у розмірі 360000 грн в
рахунок погашення позики за договором
від 03.03.2011 року, а також розпискою від
29.09.2012 року. Під час судового розгляду
справи він (відповідач) неодноразово
на підтвердження належного виконання
свого зобов»язання за договором
виявляв намір надати важливий доказ по
справі, а саме розписку від 29.09.2012 року,
яка підтверджує остаточне, повне та
належне виконання його зобов»язань за
договором. В даній розписці, ОСОБА_4
зазначив в присутності двох свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що претензій до
позичальника він не має, а також, що він
одержав від ОСОБА_5 830000 грн в рахунок
погашення позики за договором від
03.03.2011 року. Однак з невідомої
скаржнику причини, суд першої
інстанції не взяв до уваги сказане
скаржником та не долучив до матеріалів
справи розписку від 29.09. 2012 року, яка
цілком підтверджує остаточне
виконання зобов»язання скаржником за
договором та відсутність претензій
щодо цього з боку ОСОБА_4 Суд знехтував
положеннями ст.27 ЦПК України щодо прав
осіб, які беруть участь у справі на
подання доказів. Відтак, суд не
дослідив всебічно, повно та
об»єктивно всі обставини справи і як
наслідок, ухвалив рішення з порушенням
норм законодавства.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач зазначив, що посилання
відповідача на те, що суд з невідомої
причини не взяв до уваги сказане ним
та не долучив до матеріалів справи
розписку від 29.09.2012 року суперечать
матеріалам справи. Якщо перевірити
запис судового засідання, то жодного
посилання, клопотання та заяви про
долучення або пред»явлення розписки
від 29.09.2012 року відповідачем ОСОБА_3 про
отримання 830000 гривень ОСОБА_4 немає.
Вважає, що дана розписка була
сфабрикована скаржником ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 з підробкою підписів ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 для того, щоб ввести суд в оману
та уникнути відповідальності. У
зв»язку з наведеним, позивач просить
оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у позивача знаходиться
оригінал розписки від 03.03.2011 року,
згідно якої відповідач позичив у
позивача 1200000 гривень та встановлено,
що відповідач повернув позивачеві 379800
гривень, з яких на 360000 гривень
відповідач отримав розписку від
позивача. У зв»язку з частковим
виконанням відповідачем своїх
зобов»язань за договором позики,
станом на 24.089.2013 року заборгованість за
договором позики становить 820200
гривень, щодо яких у позивача виникло
право вимоги щодо повернення
відповідачем боргу.

Перевіривши матеріали справи,
колегією суддів встановлено, що усною
ухвалою судового засідання від 22.10.2013
року було задоволено клопотання
відповідача ОСОБА_3 про відкладення
розгляду справи для подання
відповідачем доказів, підтверджуючих
повернення боргу (а.с.21-22). В судовому
засіданні 14.11.2013 року будь-яких доказів,
підтверджуючих повернення
відповідачем боргу, останнім суду
надано не було. Перед журналом судового
засідання від 06.12.2013 року підшита
ксерокопія розписки ОСОБА_4 про
отримання від ОСОБА_5 360000 гривень в
рахунок погашення позики, згідно
договору підписаного 03 березня 2011 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 31). В судовому
засіданні 06.12.2013 року клопотань про
долучення до матеріалів справи
доказів, які б підтверджували
повернення відповідачем або іншими
особами боргу по договору позики від
03.03.2011 року чи клопотань про
відкладення розгляду справи у зв»язку
з наміром відповідача подати ще якісь
докази в підтвердження погашення боргу
по договору позики від 03.03.2011 року, та
зокрема розписки від 29.09.2012 року ,
відповідачем заявлено не було.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального
права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За обставин не заявлення
відповідачем 06.12.2013 року в суді першої
інстанції клопотань про відкладення
розгляду справи для подання ним
додаткових доказів в підтвердження
повернення боргу по договору позики
від 03.03.2011 року і не подання
відповідачем, протягом усього часу
розгляду справи судом першої
інстанції, розписки від 29.09.2012 року,
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тих доказах, які були
надані сторонами суду першої інстанції
і були досліджені ним під час розгляду
справи.

Отже, твердження відповідача про
те, що суд першої інстанції, з
невідомої для відповідача причини, не
долучив до матеріалів справи розписку
від 29.09.2012 року, не відповідають
дійсності.

Враховуючи вищенаведене та
зважаючи на те, що в апеляційній скарзі
відповідачем не зазначено і в суді
апеляційної інстанції не доведено, що
розписка від 29.09.2012 року не була подана
відповідачем суду першої інстанції з
поважних причин, колегія суддів, у
відповідності до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, не вправі приймати до уваги
ксерокопію розписки від 29.09.2012 року і
досліджувати її як доказ у справі, який
давав би підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Необхідно зазначити також, що у
запереченнях на апеляційну скаргу
позивач стверджує, що розписка від
29.09.2012 року сфабрикована скаржником
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з підробкою підписів
ОСОБА_4 для того, щоб ввести суд в оману.

Колегія суддів звертає увагу
також на те, що до апеляційної скарги
відповідачем було долучено не оригінал
розписки від 29.09.2012 року, а її
ксерокопію та, незважаючи на
твердження позивача про те, що
вищезазначена розписка підроблена,
відповідачем не було заявлено в суді
апеляційної інстанції клопотання про
призначення судово-почеркознавчої
експертизи для спростування
заперечень позивача щодо
достовірності цієї розписки.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводами апеляційної
скарги законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення не
спростовується, то колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржуване рішення -
залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
-відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013
року-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.