УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014р. Харцизький міський суд
Донецької області в складі:

головуючого судді -
Лутай А.М.

при секретарі -
Сауніної С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харцизьку Донецької
області скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Калініна-22» на дії державного
виконавця відділу ДВС Харцизького
міського управління юстиції Пилюшенко
Юлії Юріївни, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014р. ОСББ «Калініна-22» звернулось до
суду з вказаною скаргою, яку мотивує
тим, що у ВДВС Харцизького МУЮ з 16.06.2010
року знаходиться на виконанні
виконавчий лист № 2-1750 від 31 березня 2010
року, який набрав законної сили 13
квітня 2010 року, про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 на користь
ОСББ «Калініна-22» в сумі 1462,77 грн. 06
листопада 2013 року державний виконавець
Пилюшенко Ю.Ю. винесла постанову ВП №
20185943 про повернення стягувачу
виконавчого документу на підставі п.2
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження, а саме: у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке
може бути звернуто стягнення. Однак,
згідно з п.2 ч.1 ст.47 вказаного Закону
підставою для повернення виконавчого
документу є не тільки відсутність
майна у боржника, на яке може бути
звернуто стягнення, але також і те, що
заходи по розшуку такого майна
державним виконавцем виявилися
безрезультатними. Загальний порядок
звернення стягнення на майно боржника
передбачений главою 4 Закону України
«Про виконавче провадження», а
звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію і інші доходи
передбачений главою 6 цього ж Закону.
Однак, у справі виконавчого
провадження боржника ОСОБА_2 відсутні
докази прийнятих заходів державним
виконавцем Пилюшенко Ю.Ю. по розшуку
майна і грошових коштів боржника. Крім
того зазначає, що постанова про
повернення виконавчого документа ВП №
20185943 від 06 листопада 2013 року направлена
до їх адреси рекомендованою поштою 24
березня 2014 року, тому вважає, що ними
був пропущений строк для звернення до
суду із скаргою з поважних причин.

Просить поновити пропущений строк
оскарження постанови ВП № 20185943 від 06
листопада 2013 року про повернення
виконавчого документу, строк рахувати
з 24 березня 2014 року, визнати
неправомірним рішення державного
виконавця ВДВС Харцизького МУЮ
Пилюшенко Юлії Юріївни у вигляді
постанови ВП № 20185943 від 06 листопада 2013
року про повернення виконавчого листа
боржника ОСОБА_2, а також зобов'язати
державного виконавця ВДВС Харцизького
МУЮ Пилюшенко Юлію Юріївну продовжити
виконання виконавчого провадження по
виконавчому листу № 2-1750 від 31.03.2010 року,
відкритого 16 червня 2010 року, про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на
користь ОСББ «Калініна-22» в сумі 1462,77
грн.

Представник заявника - Філінський О.О. -
в судовому засіданні доводи скарги
підтримав у повному обсязі, просив її
задовольнити.

Державний виконавець Пилюшенко Ю.Ю. в
судовому засіданні скаргу не визнала
та пояснила, що виконавче провадження
за вищезазначеним виконавчим листом
відкрито ОСОБА_4 16.06.2010 р. З 2010 року на
даній дільниці змінилось три
виконавця. На одного виконавця
приходиться понад 5000 проваджень, тому
немає можливості працювати по кожному
з них. В межах даного виконавчого
провадження у вересні-жовтні 2013р. вона
направляла запити до МРЕВ, УПФУ, УСЗН,
але відповіді на них до теперішнього
часу не надійшли, направити запити до
податкової інспекції вона не мала
можливості у зв'язку з відсутністю ІНН
боржника. Вважає, що постанова про
повернення виконавчого документа
винесена нею правомірно. Однак проти
поновлення виконавчого провадження не
заперечує.

Суд, вислухавши пояснення представника
заявника, державного виконавця,
дослідивши матеріали справи, вважає
скаргу обґрунтованою та такою, що
підлягає частковому задоволенню за
наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі -Закон)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ст.6 Закону державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.32 Закону заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення
на заробітну плату
(заробіток),доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

При цьому, згідно ст. 52 Закону звернення
стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається
в першу чергу на кошти боржника
у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у
банках та інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах. У разі
відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком
майна, на яке згідно із законом
не може бути накладено стягнення.
Черговість стягнення на кошти та
інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених
у частині першій цієї статті, державний
виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається
сторонам і може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно ст.82 Закону рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Згідно ч.5 ст. 83 Закону постанови
державного виконавця, винесені в ході
виконавчих дій, можуть бути
оскаржені в десятиденний строк з дня
їх винесення у порядку, встановленому
цим Законом.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суд у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод. Пропущений з
поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

Суд встановив, що Харцизьким міським
судом Донецької області 31 березня 2010
року було ухвалено рішення № 2-1750/2010,
згідно якого на користь ОСББ
«Калініна-22» з ОСОБА_2 та ОСОБА_5
солідарно була стягнута
заборгованість по обов'язковим
платежам на обслуговування та ремонт
неделимої та загальної власності
об'єднання в сумі 1462,77 грн.

Вищевказане рішення набрало законної
сили 13.04.2010 року, і цього ж дня судом
виданий стягувачу виконавчий лист №
2-1750/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСББ «Калініна-22»
заборгованості в сумі 1462,77 грн.

Постановою від 17.06.2010 року державним
виконавцем відділу ДВС Харцизького МУЮ
Донецької області ОСОБА_4 відкрито
виконавче провадження на підставі
вищевказаного виконавчого листа № 2-1750
від 31.03.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості на користь ОСББ
«Калініна-22» в сумі 1462,77 грн.

30.07.2013р. державним виконавцем Пилюшенко
Ю.Ю. складено акт про те, що у боржника
ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, відсутнє
майно, на яке може бути звернуто
стягнення.

06.11.2013р. державним виконавцем
Пилюшенко Ю.Ю. винесена постанова ВП №
20185943, згідно якої відповідно до п.2 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ
повернутий стягувачу у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке
може бути звернуто стягнення.

Копія вказаної постанови направлена
стягувачу та отримана ним 24.03.2014р.

Вирішуючи питання про дотримання
строків звернення до суду з даною
скаргою, суд, виходячи з роз'яснень
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ (п.16 постанови №6
від 07.02.2014р. «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах»),
вважає, що перебіг строку оскарження
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу повинен
визначатися за нормами ст.385 ЦПК
України, тобто з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод,
оскільки ст.47 Закону не встановлено
спеціальний порядок обчислення
строків оскарження даної постанови
державного виконавця.

Враховуючи те, що оскаржувана
постанова винесена державним
виконавцем 06.11.2013р., але отримана
стягувачем 24.03.2014р., що підтверджується
поштовим штампом на поштову конверті,
суд вважає, що про порушення своїх прав
стягувач дізнався тільки після
отримання копії оскаржуваної
постанови, і дана скарга подана ним до
суду 01.04.2014р., тобто з дотриманням
встановленого строку. Тому підстав
розглядати клопотання заявника про
поновлення цього строку суд в даному
випадку не вбачає.

Оцінивши обставини справи,
проаналізувавши вимоги діючого
законодавства, виходячи з того, що
принципом цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, яке
відповідно до ст.14 ЦПК України є
обов'язковим для виконання і
відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав та свобод людини елементом
справедливого судового розгляду, суд
вважає дії державного виконавця щодо
винесення постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав відсутності у боржника майна,
на яке може бути звернуто стягнення,
неправомірними.

При цьому, суд виходить з того, що
виконавчий документ може бути
повернутий з підстав відсутності майна
у боржника тільки у разі, якщо
здійснені державним виконавцем
відповідно до Закону заходи
щодо розшуку такого
майна виявилися безрезультатними.

Але в ході дослідження матеріалів
виконавчого провадження, відкритого за
вищевказаним виконавчим листом, судом
з'ясовано, що ніякі заходи з виконання
судового рішення, передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»,
державним виконавцем не
здійснювались, ним не направлялись
запити до відповідних установ та
органів з метою з'ясування належності
боржнику будь-якого рухомого та
нерухомого майна, джерела його доходу,
не вирішувалось питання про опис та
арешт належного майна, протягом
тривалого часу не здійснювались його
виклики, не перевірявся факт
проживання його за зазначеною у
виконавчому документі адресою. Ніяких
заходів щодо розшуку майна боржника
ОСОБА_2 державним виконавцем в межах
даного виконавчого провадження не
приймалось.

За таких обставин суд вважає, що
державний виконавець в порушення вимог
ст.11 Закону не прийняв усіх належних,
своєчасних заходів для повного
виконання судового рішення, а
винесення ним постанови про повернення
виконавчого документа з вказаних
підстав є передчасним та
неправомірним.

Суд не приймає до уваги доводи
державного виконавця щодо
правомірності винесеної постанови,
оскільки державним виконавцем не
надано суду жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
того, що ним були прийняті усі заходи з
належного, повного та своєчасного
виконання судового рішення і прийняті
усі заходи для розшуку майна боржника.
Доводи державного виконавця не
ґрунтуються на вимогах Закону України
«Про виконавче провадження»

На підставі викладеного, суд вважає
необхідним постанову державного
виконавця відділу ДВС Харцизького
міського управління юстиції Пилюшенко
Ю.Ю. ВП № 20185943 від 06.11.2013р. визнати
неправомірною та скасувати.

Вимоги заявника в частині зобов'язання
державного виконавця продовжити
примусове виконання судового наказу
задоволенню не підлягають, оскільки з
урахуванням роз'яснень Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (п.18 постанови №6 від 07.02.2014р. «Про
практику розгляду судами скарг

на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах») суд не має
права зобов'язувати державного
виконавця вчинити дії, які згідно з
Законом України «Про виконавче
провадження» належить до виключної
компетенції державного виконавця.

Так, відповідно до ст.51 вказаного
закону скасування судом постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу є підставою для відновлення
виконавчого провадження протягом
трьох днів з моменту надходження
відповідного рішення суду, про що
державним виконавцем виноситься
відповідна постанова.

Суд вважає, що в даному випадку суд
здійснив захист прав стягувача шляхом
визнання незаконною та скасування
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу, а зобов'язання
державного виконавця вчинити дії з
продовження виконавчого провадження
не входять до компетенції суду.

На підставі викладеного, скаргу слід
задовольнити частково.

Керуючись ст.19 Конституції України,
ст.383-388 ЦПК України, Законом України
«Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Калініна-22» на дії державного
виконавця відділу ДВС Харцизького
міського управління юстиції Пилюшенко
Юлії Юріївни задовольнити частково.

Постанову державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Харцизького міського управління
юстиції Донецької області Пилюшенко
Юлії Юріївни ВП № 20185943 від 06.11.2013р. про
повернення стягувачу виконавчого
листа № 2-1750/2010, виданого Харцизьким
міським судом Донецької області, про
стягнення на користь ОСББ «Калініна-22»
з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 1462,77 грн.
- визнати неправомірною та скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд протягом 5
днів з моменту її постановлення.

Суддя: