САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/112/14-ц
Провадження №2/726/126/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі Руснак Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_8 Чернівецької міської
ради про визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про визнання права власності на
спадкове майно в якому вказує, що він
постійно проживає та зареєстрований з
15.01.1998р. в будинку АДРЕСА_1. Вказаний
житловий будинок належав бабусі його
батька ОСОБА_3, після смерті якої його
було передано батькові позивача
ОСОБА_4. Правовстановлюючих документів
ні в ОСОБА_3, ні в його батька на це
будинковолодіння не було.

Протягом життя батьками та позивачем
було здійснено реконструкцію будинку
(добудову) та побудовано гараж. Право
власності на вказане самочинне
будівництво батько зареєструвати не
встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Після його смерті було відкрито
спадкову справу № 256, з якої вбачається,
що прийняли його спадкове майно: батько
спадкодавця (дід позивача) ОСОБА_5, мати
спадкодавця (бабуся позивача) ОСОБА_6,
син ( брат позивача) ОСОБА_7, сам позивач
- ОСОБА_1 та дружина (мати позивача) -
ОСОБА_8.

Натомість мати спадкодавця померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, батько спадкодавця ОСОБА_5
- ІНФОРМАЦІЯ_5., син спадкодавця ОСОБА_9 -
ІНФОРМАЦІЯ_6 Вказані особи, хоча і
прийняли спадщину, але оформити її у
встановленому законом порядку не
встигли. За таких обставин, на
теперішній час залишилось двоє осіб із
числа спадкоємців після смерті батька
позивача: він (позивач) та його матір
ОСОБА_8.

Маючи намір отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом, нотаріус
надала їм відмову, оскільки ними не
надано правовстановлюючого документа
на будинок АДРЕСА_1, а тому він змушений
звернутись із вказаним позовом до суду.

Згідно довідки ЧКОБТІ, житловий
будинок та господарські будівлі є
завершеним будівництвом, зокрема
будівництво будинку закінчене в 2008р. На
земельній ділянці знаходяться
житловий будинок літ. «А», гараж літ.
«Б», вимощення літ. «І», колонка «№ 1»,
вигрібна яма «№ 2», огорожа «№3-5».

Вказує, що згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження,
будівництво житлового будинку літ. «А»
та інших споруд за вищевказаною
адресою проведено з дотриманням
державних будівельних, протипожежних,
санітарних нори і подальша їх
експлуатація за призначенням можлива.

У зв'язку із вищевикладеним, просить
суд ухвалити рішення, яким визнати за
ним право власності на житловий
будинок літ. «А», загальною площею 70,20
кв.м., житловою площею 43,80 кв.м., гараж
літ. «Б», вимощення літ. «І», колонку №1,
вигрібну яму №2, огорожу №3-5.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні
позовні вимоги визнала та відмовилась
від прийняття у спадщину своєї частини
спадкового майна.

Представник ЧМР надіслав до суду
письмові заперечення проти позову, в
яких наголошує про необґрунтованість
позовних вимог, оскільки в матеріалах
справи відсутній правовстановлюючий
документ на земельну ділянку. Просить у
позові відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази по
справі, вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності
до рішення Чернівецького міського
виконавчого комітету від 06.08.1955р. № 472/15
(параграф 10), про що у інвентаризаційній
справі № 77 є відмітка, громадянці
ОСОБА_3 було виділено у користування
земельну ділянку у АДРЕСА_1. (а.с.16, )

В подальшому, користувачем земельної
ділянки та будинковолодіння, яке
складалось з житлового будинку літ. «А»
та сарая літ. «Б», був ОСОБА_4, онук
ОСОБА_3 (а.с.12)

Після смерті ОСОБА_4 (відповідно до
копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1), який був зареєстрований та
постійно проживав у АДРЕСА_1,
спадкоємцями його майна за законом
стали: мати спадкодавця ОСОБА_6, яка
(відповідно до копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2) померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, батько спадкодавця
ОСОБА_5, який ( відповідно до копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3)
помер ІНФОРМАЦІЯ_5., син спадкодавця
ОСОБА_9 який (відповідно до копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4)
помер ІНФОРМАЦІЯ_6, син спадкодавця
ОСОБА_1 та дружина спадкодавця ОСОБА_8
(а.с.17-21) Таким чином, фактично на момент
розгляду даної справи у суді, на
спадкове майно за законом претендують
двоє спадкоємців- син ОСОБА_1 та дружина
ОСОБА_8

Як вбачається із довідки № 2126 від 03.12.2013
року виданої ЧКОБТІ, будинковолодіння
у АДРЕСА_1 складається із житлового
будинку літ. «А», гаража літ. «Б»,
вимощення літ. «І», колонки «№ 1»,
вигрібної ями «№ 2», огорожі «№3-5». Із
наведеного нерухомого майна самочинно
побудовано житловий будинок літ. «А»,
гараж літ «Б». (а.с.33)

Відповідно до висновку № 42 експертного
будівельно-технічного дослідження від
16.01.20І4р. слідує, що будівництво
житлового будинку літ. «А» з
господарськими будівлями та спорудами,
які розташовані в АДРЕСА_1 проведено, з
дотриманням державних будівельних,
протипожежних, санітарних норм і
подальша їх експлуатація за
призначенням можлива.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є
перехід прав та обов'язків від фізичної
особи, яка померла до інших осіб.

Статтею 1261 ЦК України визначається, що
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя який його пережив та батьки.

Відповідно до ст 549 ЦК України (редакції
1963 року) спадкоємець прийняв спадщину
якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець
за законом має право відмовитися від
прийняття спадщини на користь
будь-кого із спадкоємців за законом
незалежно від черги.

Таким чином, беручи до уваги відмову
відповідача від своєї частини
спадкового майна, є всі наявні підстави
вважати про те, що спадкове майно у
вигляді вищевказаного
будинковолодіння належить спадкуванню
за законом ОСОБА_1

Згідно зі ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту. На вимогу власника, суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 №
24-753/0/4-13, за змістом зазначених
роз'яснень спадкоємець не позбавлений
права звернутись із позовними вимогами
про визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва в порядку
спадкування. Це узгоджується із
частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про
поняття спадкування та склад спадщини
(статті 1216, 1218 ЦК).

Якщо право звернутися з вимогою про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва відповідно до
чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376
ЦК) належало спадкодавцеві, воно також
належить спадкоємцеві, який прийняв
спадщину.

Право вимагати визнання права
власності на самочинно збудоване майно
відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є
суб'єктивним цивільним правом, яке
переходить у порядку спадкування
відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК.

Виходячи з викладеного, спадкоємець, за
умов відповідності самочинного
будівництва будівельним, санітарним та
протипожежним нормам, має право
просити визнання за ним права
власності на таке будівництво. Беручи
до уваги таке право позивача,
враховуючи те, що він являється
спадкоємцем вищевказаного майна та
самочинних будівель, суд вважає за
можливе визнати за позивачем право
власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 1216, 1261, 1274, 376 ЦК України,
ст. 549 ЦК України (редакції 1963 року),
ст.ст. 10, 11, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на житловий будинок літ. А,
загальною площею 70,20 кв.м, житловою
площею 43,80 кв.м, гараж літ.Б, вимощення
літ.І, колонку №1, вигрібну яму №2,
огорожу №3-5, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернівецької
області шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий суддя С. В.
Мілінчук