Справа № 465/291/13-ц
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1659/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю відповідача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 29 травня 2013
року у справі за позовом Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_2, з участю
третьої особи Львівського
комунального підприємства
«Магістральне», про демонтаж
самовільно розширеного балкона,-

встановила:

В січні 2013 року позивач Франківська РА
ЛМР звернулась з позовом в суд до
ОСОБА_2, з участю третьої особи ЛКП
«Магістральне», просив суд зобов"язати
ОСОБА_2 демонтувати самочинно
влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування зазначеної позовної
вимоги покликається на те, що комісією
ЛКП "Магістральне" встановлено, що
власник квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_2
самовільно влаштувала балкон без
дозволу райдаміністрації на
здійснення реконструкції та
погодженого проекту.

Франківська райадміністрація прийняла
розпорядження від 29.12.2007 року № 1378, яким
зобов"язано відповідача знести
самовільно влаштований балкон в
місячний термін, яке добровільно
відповідач не виконала.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2, з участю третіх осіб
Львівського комунального підприємства
«Магістральне», про демонтаж
самовільно розширеного балкона -
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
позивача Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що з
оскаржуваним рішенням не погоджується,
оскільки вважає, що таке ухвалене при
неповному та необ'єктивному з"ясуванні
всіх обставин справи.

Розпорядженням Франківської районної
адміністрації від 29.12.2007 року № 1378 «Про
знос самовільно влаштованого балкону
для квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2
зобов'язано у місячний термін за власні
кошти знести самовільно влаштований
балкон.

В результаті проведеної перевірки
працівниками ЛКП «Магістральне»
встановлено, що будівельні роботи
відповідачем у квартири АДРЕСА_1
проведені без належним чином
погодженої проектної документації, чим
порушено п. 9.1 ДБН А.2.2-32004, ст.ст. 7,9,21 ЗУ
«Про архітектурну діяльність», а також
дозволу на виконання будівельних
робіт, що є порушенням п. 1.2 розділу 1 ДБН
А.3.1-5-96, ст. 29 ЗУ «Про планування і
забудову територій».

Крім цього, в порушення вимог ст. 30-1 ЗУ
"Про планування та забудову територій"
об"єкт не зданий в експлуатацію у
порядку, передбаченому чинним
законодавством.

Також, ОСОБА_2 не надала жодних доказів,
які б підтверджували відповідність
самовільно влаштованого консольного
балкону до квартири будівельним
стандартам.

Відповідач не дотрималась п. 8.14 ДБН
В.3.2009, згідно якого «при проектуванні
реконструкції, капітальних ремонтів і
перепланувань окремих квартир
заборонено улаштування нових і
розширення існуючих віконних і
балконних прорізів».

Вважає, що дане будівництво є
самочинним, оскільки проводилось без
належного дозволу, проекту та
призводить до порушення прав інших
осіб.

Просить скасувати рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 29.05.2013 року та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі, судові витрати
стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну
скаргу заперечили, просить вимоги
скарги відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник позивача та представник
третьої особи будучи повідомленими
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 108,109), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, не повідомили суд про причину
неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та її представника на
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
законом, звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав у визначений
законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що на
підставі рішення Франківського
районного суду м. Львова від 10.09.2012 року,
яке набрало законної сили, визнано
право власності за ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 з врахуванням розширення
балкону. На підставі вказаного рішення
ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" їй видано технічний
паспорт на вказану квартиру із
врахуванням розширення балкону.

Оскільки відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним та ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що у задоволенні
позовних вимог Франківської РА ЛМР
необхідно відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 31,5 кв.м., яка розташована на
четвертому поверсі п'ятиповерхового
житлового комплексу, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(а.с. 51).

Розпорядженням голови Франківської
районної адміністрації ЛМР № 1378 від
29.12.2007 року затверджено висновок
міжвідомчої комісії про знос
самовільно влаштованого балкона для
квартири АДРЕСА_1 та зобов"язано
відповідача ОСОБА_2 в місячний термін
знести самовільно влаштований балкон.

З наданого суду акту ЛКП "Магістральне"
від 13.02.2011 року встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 не виконала
розпорядження голови Франківської РА
№ 1378 від 29.12.2007 року про демонтаж
самовільно влаштованого балкона.

Постановою адміністративної комісії
при Франківській РА ЛМР № 422 від 28
листопада 2007 року за самовільне
будівництво балкону до квартири ОСОБА_2
визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 150
КУпАП, на неї накладено стягнення у
виді штрафу в сумі 34 грн. (а.с. 7-9).

В свою чергу, рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 10.09.2012 року
по справі № 2/1326/1640/2012 за ОСОБА_2 визнано
право власності на реконструйовану
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 31,5
кв.м. та зобов»язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
провести технічну інвентаризацію
квартири АДРЕСА_1 та зареєструвати
зміни. Рішення набрало законної сили
(а.с. 52-53).

Відповідно до технічного паспорта на
приватизовану квартиру АДРЕСА_1
складеного ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" 29.12.2012
року, загальна площа квартири складає
31,5 кв.м., до якої належить балкон площею
3,0 кв.м. (а.с. 54).

Нормами Конституції України (ст.ст. 124,
129) і Цивільного процесуального кодексу
України (ст. 14) визначено, що судові
рішення, які набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішення Франківського
районного суду м. Львова від 10.09.2012 року
по справі № 2/1326/1640/2012, яким за ОСОБА_2
визнано право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 31,5 кв.м., з врахуванням
площі добудованого балкону 3,0 кв.м.,
набрало законної сили, є обов"язковим
для виконання, при цьому, обставини,
встановлені у такому рішенні не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Разом з тим, за змістом ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

В свою чергу, підстави припинення права
власності наведені у Главі 25 ЦК
України, серед яких обраний позивач
спосіб, а саме зобов"язання демонтувати
частину приміщення, яке належить особі
на праві власності, не передбачено.

Відтак, з огляду на наведене колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Разом з тим колегія суддів звертає
увагу на те, що доводи представника
апелянта про касаційне оскарження
ухвали апеляційного суду Львівської
області від 06.02.2014 року, якою відмовлено
у відкритті провадження за апеляційною
скаргою Франківської РА ЛМР на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 10.09.2012 року та можливе скасування
такого рішення, відповідно до вимог п. 3
ч. 2 ст. 361 ЦПК України можуть бути
підставою для перегляду судового
рішення у зв"язку із нововиявленими
обставинами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради - відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 29 травня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин