АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/286/14
інстанції Черниш О.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця «16» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі: за участю
адвоката:Калюжному О.О., ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 30 вересня 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6,
державного нотаріуса Першої
Херсонської держаної нотаріальної
контори Комаренко А.М., третя особа:
приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
про встановлення факту родинних
відносин, визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу, скасування держаної
реєстрації права власності на нерухоме
майно та визнання права власності на 1/2
частину квартири в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2011 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з вказаним вище позовом,
зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
рідний брат ОСОБА_11, після смерті якого
залишилося спадкове майно, до складу
якого входить квартира АДРЕСА_1.

Спадкоємців першої черги після смерті
ОСОБА_11 немає, спадкоємцями другої
черги є вона та її рідна сестра ОСОБА_12

У передбачений законом строк вона
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті брата, однак пізніше їй стало
відомо, що 19 березня 2010 року належна
останньому квартира була відчужена
згідно договору купівлі-продажу,
вчиненого між ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_11 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 18 березня
2010 року, та його дочкою ОСОБА_6

Посилаючись на те, що на час видачі
довіреності та укладення договору
купівлі-продажу її брат ОСОБА_11, який
був людиною дуже похилого віку,
малограмотною, незадовго до цього
отримав перелом шийки стегна. Через що
постійно відчував сильний фізичний
біль і не міг самостійно пересуватися,
ніколи не мав наміру вчинити
відчуження вказаної вище квартири, яка
була єдиним належним йому житлом,
просила суд, з урахуванням зроблених в
ході розгляду справи уточнень:

- встановити факт знаходження її в
родинних стосунках з померлим ОСОБА_11;

- визнати недійсною довіреність,
видану 18 березня 2010 року від імені
ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_7;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 19
березня 2010 року;

- зобов'язати Першу Херсонську
державну нотаріальну контору
скасувати державну реєстрацію права
власності на спірну квартиру,
здійснену на підставі договору
купівлі-продажу від 19 березня 2010 року;

- визнати за нею право власності на
1/2 частину спірної квартири в порядку
спадкування.

Рішенням суду від 30 вересня 2013 року
позов задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_8 є сестрою
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсною довіреність,
посвідчену приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 18 березня 2010 року за
реєстровим №154, видану від імені
ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 19 березня 2010 року між ОСОБА_11,
від імені якого діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_6,
посвідчений держаним нотаріусом
Першої Херсонської державної
нотаріальної контори Комаренко А.М. за
реєстровим №2-368.

Зобов'язано державного нотаріуса
Першої Херсонської державної
нотаріальної контори Комаренко А.М.
скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1, що була здійснена на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
19 березня 2010 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції поверхово та односторонньо
розглянув справу, а зібрані по справі
докази, зокрема пояснення свідків,
витлумачив невірно і надав їм
неправильну оцінку, крім того, порушив
норми матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим постановив
незаконне рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_8
Просять рішення суду першої інстанції
у частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_8 щодо визнання довіреності,
договору купівлі-продажу недійсними та
зобов'язання нотаріуса скасувати
державну реєстрацію права власності за
набувачем скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні цих
позовних вимог, вирішити питання щодо
розподілу судових витрат.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивача ОСОБА_13
просить її відхилити, а рішення суду, як
законне й обґрунтоване, залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання оспорюваних довіреності та
договору купівлі-продажу квартири
недійсними, суд першої інстанції
виходив з того, що при посвідченні
нотаріусом довіреності були допущені
порушення положень Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, що унеможливлює
встановлення дійсної волі довірителя
щодо видачі ним доручення повіреному
та вчинення останнім від його імені
правочину відчуження нерухомого майна.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки до них
суд дійшов в порушення норм
матеріального та процесуального права,
при невідповідності висновків суду
обставинам справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

При вирішенні спору суд керувався
ст.ст. 203, 215 ЦК України, при цьому не
врахував, що остання норма
матеріального права визначає загальні
правові підстави визнання правочинів
недійсними.

Частина 3 ст. 203 ЦК України прямо
передбачає, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Правові наслідки недотримання цієї
вимоги закону передбачені статтями 229,
230-235 ЦК України, але суд не встановив і
не зазначив в рішенні жодну з підстав,
передбачених §2 глави 16 ЦК України
«Правові наслідки недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону».

Первинно заявленою вимогою позивача
щодо недійсності правочину є визнання
посвідченої нотаріусом виданої ОСОБА_11
на ім'я ОСОБА_7 довіреності на продаж
належної довірителю на праві власності
квартири.

За правовим визначенням довіреність є
односторонньою цивільно-правовою
угодою й вона має відповідати
загальним умовам дійсності, що їх
повинні задовольняти цивільно-правові
угоди.

Основні правила щодо порядку
посвідчення довіреності викладені у
Законі України «Про нотаріат» й
детально регламентовані певною
інструкцією, якою на час видачі
оспорюваної довіреності була
правомірно застосована місцевим судом
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусом України,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 03 березня 2004 року.

Визначаючи оспорювану позивачем
довіреність недійсною з підстав
дефекту волі довірителя, суд послався в
рішенні на те, що при її посвідченні
нотаріусом був порушений встановлений
порядок вчинення цієї нотаріальної
дії, а саме: недотримані положення п.9
вказаної вище інструкції щодо
розуміння довірителем мови, якою
викладений текст правочину, та п.36
цього ж підзаконного нормативного акта
щодо роз'яснення змісту та значення
поданого нотаріусом проекту, а також
з'ясування дійсного наміру ОСОБА_11 на
його вчинення.

Однак ці висновки суду не підтверджені
належними і допустимими доказами та
спростовуються наступним.

Із тексту двох останніх абзаців
оспорюваної довіреності вбачається, що
зміст певних норм цивільного
законодавства нотаріусом довірителю
роз'яснено, довіреність останнім
прочитана, її зміст йому зрозумілий і
відповідав його внутрішній волі.

Ці викладені в тексті довіреності
обставини ОСОБА_11, який за висновком
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 23 листопада 2012 року в
період підписання доручення 18 березня
2010 року ознак психічного розладу не
мав, міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними, підтвердив своїм
особистим підписом, достовірність
якого позивачем в передбаченому
законом порядку не спростована і цей
факт вона визнала й в засіданні суду
апеляційної інстанції.

Вказана вище інструкція про вчинення
нотаріальних дій не передбачає
обов'язкового повторного виїзду
нотаріуса до особи для вчинення
нотаріальної дії поза приміщенням
нотаріальної контори, акцент на чому
зробив суд. До підписання
одностороннього правочину довірителем
текст довіреності вважається її
проектом та правових наслідків у
випадку відмови його підписання немає.

Суд першої інстанції цим обставинам,
які мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, належної
правової оцінки не дав та ухвалив у
зв'язку з цим помилкове рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині. При цьому, на думку колегії
суддів, безпідставно додатково
послався в рішенні на відсутність
волевиявлення довірителя, виходячи з
показань зазначених ним свідків, які в
даному випадку не є допустимими,
оскільки внутрішня воля довірителя на
час підписання довіреності могла
відрізнятися від попередньої, яку він
міг раніше висловлювати чи вчиняти
відповідні дії на підтвердження свого
ставлення до певних, спірних, з точки
зору позивача, порушених в суді питань.

Вимоги про визнання оспорюваного
договору купівлі-продажу квартири, а
також щодо зобов'язання нотаріуса
скасувати державну реєстрацію прав
власності за ОСОБА_6 на придбану
квартиру є похідними від визнання
довіреності недійсною, тому як
наслідок неправильного вирішення
місцевим судом зазначеного вище
вирішення спору є безпідставними, у
задоволенні яких також слід відмовити.

За таких обставин ухвалене у справі
судове рішення в частині визнання
довіреності, договору купівлі-продажу
квартири недійсними та зобов'язання
державного нотаріуса Комаренко А.М.
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог з
наведених вище підстав.

За правилами ст. 88 ЦПК України
відповідно до пропорційного
задоволення позовних вимог позивача з
останнього на користь відповідачів
підлягають стягненню документально
підтверджені понесені ними судові
витрати у вигляді надання їм адвокатом
правової допомоги в сумі 4000 грн.,
первинно загальна сума якої відповідно
до умов укладеного з ними письмового
договору та тривалості часу судових
засідань складала 6000 грн., а також
витрати, пов'язані з оплатою апелянтами
судового збору при подачі ними
апеляційної скарги в розмірі 122,82 грн.

В решті рішення місцевого суду не
оскаржено, тому за правилами ст. 303 ЦПК
України судом апеляційної інстанції не
переглядалося.

На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України,
керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 30 вересня 2013 року в
частині визнання довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Херсонського нотаріального округу
ОСОБА_10 18 березня 2010 року за реєстровим
номером №154, видану від імені ОСОБА_11 на
ім'я ОСОБА_7, а також договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19
березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_7,
який діяв від імені ОСОБА_11, та ОСОБА_6
скасувати і ухвалити в цій частині
позовних вимог нове.

У задоволенні позову ОСОБА_8 про
визнання довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
18 березня 2010 року за реєстровим номером
№154, виданої від імені ОСОБА_11, на ім'я
ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 19 березня
2010 року між ОСОБА_11, від імені якого
діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 по 2061,40 грн. судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: