Головуючий суду 1 інстанції - Нагорна
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 2/425/790/13
Провадження № 22ц/782/334/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Коротких О.Г.

суддів: Костриць кого В.В.., Стахової
Н.В.

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу Комунального підприємства
„Житловий сервіс" на рішення
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 25.12.2013року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства „Житловий
сервіс", третя особа: ОСОБА_4 про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди,

Встановила:

У вересні 2013року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Комунального
підприємства „Житловий сервіс", третя
особа: ОСОБА_4 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди,
посилаючись на те, що з 01.02.2011року вона
перебуває у трудових відносинах з
відповідачем у якості інспектора по
кадрам. Наказом №86 від 09.08.2013року її
притягнуто до дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення за
систематичне невиконання без поважних
причин обов"язків, покладених на неї
трудовим договором, керуючись ст.ст.147,
п.3 ч1ст.40 КЗпП України. Наказом №101/13-к
від 09.08.2013року ОСОБА_3, інспектора по
кадрам, звільнено 09.08.2013року відповідно
до п.3 ч1ст.40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов"язків, покладених на неї
трудовим договором, на підставі акту
перевірки №12-14-114/0058 від 09.08.2013року,
наказу №86 від 09.08.2013року. Позивач
вважає своє звільнення незаконним,
оскільки наказ №86 від 09.08.2013року не
може бути підставою для її звільнення
за систематичне невиконання без
поважних причин обов"язків, покладених
на неї трудовим договором, а з актом
перевірки, на підставі якого її
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності і звільнено, вона не
ознайомлена. ОСОБА_3 просила визнати
наказ №86 від 09.08.2013року про притягнення
до дисциплінарної відповідальності і
наказ №101/13-к від 09.08.2013року про
звільнення незаконними, відновити на
посаді інспектора по кадрам КП
„Житловий сервіс", стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
09.08.2013року по 16.12.2013року в сумі
14036,75грн.Крім цього, позивач вважає, що
незаконним звільненням з роботи їй
спричинено моральну шкоду, яку вона
просить стягнути з відповідача в сумі 20
000грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 25.12.2013року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково: суд визнав незаконними
накази №86 від 09.08.2013року і №101/13-к від
09.08.2013року; поновив ОСОБА_3 на посаді
інспектора по кадрам Комунального
підприємства „Житловий сервіс";
стягнув з Комунального підприємства
„Житловий сервіс" на користь ОСОБА_3
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 14962,25грн.без урахування
податків та обв"язкових платежів,
моральну шкоду в сумі 1000грн., а також
судовий збір в сумі 229,40грн. Рішення в
частині поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за один
місяць в сумі 3162,13грн. допущено до
негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції з
приводу неправильних висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст.213,ст.214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом;обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у
числі інших вирішує також питання, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК
України ,- під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою
скасування рішення.

Відповідно до ст..308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на основу
своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 з 01.02.2011року перебуває у
трудових відносинах з відповідачем у
якості інспектора по кадрам. Наказом
№86 від 09.08.2013року її притягнуто до
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення за систематичне
невиконання без поважних причин
обов"язків, покладених на неї трудовим
договором, керуючись ст.ст.147, п.3 ч1ст.40
КЗпП України. Наказом №101/13-к від
09.08.2013року ОСОБА_3, інспектора по кадрам,
звільнено 09.08.2013року відповідно до п.3
ч1ст.40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов"язків, покладених на неї трудовим
договором, на підставі акту перевірки
№12-14-114/0058 від 09.08.2013року, наказу №86 від
09.08.2013року.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Відповідно до ст.149 КЗпП України
за кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення, яке
передбачене ст.147 КЗпП України, тобто
догана та звільнення.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виконав вимоги п.п.18,22
постанови пленуму Верховного суду
України від 06.11.1992року „Про практику
розгляду судами трудових спорів", де
зазачено, що у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з"ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника. При цьому суди
не вправі визнати звільнення
правильним, виходячи з обставини. з-
якими власник або уповноважений ним
орган не пов"язували звільнення. При
розгляді таких спорів судам необхідно
з"ясовувати, в чому конкретно виявилося
порушення, яке стало приводом до
звільнення; чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п.3 ч.1ст.40 КЗпП України; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом передбачених ст.ст.147,148,149
КЗПП України правил і порядку
застосування дисциплінарних стягнень.

Суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що наказ
№86 від 09.08.2013року є незаконним і не може
бути підставою для звільнення ОСОБА_3
на підставі п.3 ч.1ст.40 КЗпП України,
оскільки відповідач зазначив в ньому,
що позивач притягується до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за систематичне
невиконання без поважних причин
обов"язків, покладених на неї трудовим
договором, керуючись ст.ст.147, п.3 ч1ст.40
КЗпП України, а наказом №101/13-к від
09.08.2013року звільнив ОСОБА_3 за
систематичне невиконання без поважних
причин обов"язків, покладених на неї
трудовим договором, керуючись ст.ст.147,
п.3 ч1ст.40 КЗпП України на підставі
наказу №86 від 09.08.2013року. Такі накази
відповідача суперечать вимогам ст.147,
ст.149 КЗпП України.

Крім цього, суд перевірив і наказ
від 14.06.2013року про накладання
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3,
який не був підставою застосування
п.3ч.1ст.40 КЗПП України. Висновки суду
відповідають обставинам справи, які не
оспорювали сторони щодо помилки в даті
цього наказу( не 14.06., а 17.06) і
перебування позивачки на лікарняному з
17.06.2013року.

Відповідно до ст.235 і ст.237-1 КЗпП
України суд першої інстанції правильно
вирішив питання про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу і стягнення моральної шкоди,
оскільки відповідач порушив трудові
права позивачки.

Посилання апелянта на те, що акт
перевірки від 09.08.2013року, який
зафіксував порушення трудового
законодавства про працю, допущені
інспектором по кадрам, безпідставно не
взятий судом до уваги, судова колегія
вважає необґрунтованим, оскільки суд
дослідив його і дійшов висновку, що
виявлені порушення не могуть бути
окремою підставою для розірвання
трудового договору з позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив спірні
правовідносини, обставини справи,
застосував відповідні їм норми
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують обґрунтованих висновків
суду.

Керуючись ст..ст.209, 303, 304, 307, 308,315
ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства „Житловий сервіс"
відхилити, рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від
25.12.2013року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: