Справа
№ 614/1493/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Борівський районний суд
Харківської області в складі

головуючого судді
Зеленькової Н.Г.

за участю секретаря
Іванченко Г.П.

розглянувши у відкритому судовому
засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток Агро-2004»,
третя особа: відділ Держземагентства у
Борівському районі Харківської
області, про витребування земельної
ділянки з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В :

11.12.2013р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в якому вказала, що у неї в
приватній власності знаходиться
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5,0631 га на території
Підвисочанської сільської ради
Борівського району Харківської обл.

Право приватної власності на
вищевказану земельну ділянку
посвідчено державним актом на право
приватної власності на землю серії ХР
№050322, виданого Борівською РДА 19 грудня
2006 р. на підставі розпорядження
Борівської РДА №335 від 28.10.2004 р. та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №85,
кадастровий номер земельної ділянки
:04:004:0005.

Позивач мала намір укласти договір
оренди належної їй земельної ділянки
та у 2007 році підписала договір оренди
землі з відповідачем - СТОВ «Восток
АГРО-2004». Примірника зазначеного
Договору їй не надали, так як
відповідач завірив її, що здійснить
державну реєстрацію Договору, а потім
надасть їй її примірник. Увесь цей час
відповідач користувався належною
позивачці земельною ділянкою, а коли
прийшов час сплачувати кошти за
користування землею відповідач
повідомив, що вона повинна звернутися з
ним до нотаріуса, де переукласти
зазначений договір оренди, інакше
гроші він їй не заплатить. Усе це дало
підстави їй засумніватися у
правомірності вищевказаного договору
оренди земельної ділянки (паю).

Для підтвердження або
спростування своїх догадів позивачка
була змушена звернутися до відділу
Держземагентства у Борівському районі
Харківської області з проханням
повідомити - чи здійснювалася державна
реєстрація договору оренди земельної
ділянки (паю), підписаного між нею та
відповідачем.

6 грудня 2013 р. листом №01-31/2988
відділ Держземагентства у Борівському
районі Харківської області повідомив
позивачу, що згідно Книг записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі, запис про
реєстрацію договору оренди на земельну
ділянку, надану на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ХР №050322 та
зареєстрованого на її ім'я (ОСОБА_1.), не
реєструвався.

Після чого позивачка звернулася
до відповідача з усним повідомленням
щодо неправомірності підписаного ними
договору оренди земельної ділянки (паю)
та проханням повернути належну їй
земельну ділянку, на що відповідач
відмовився повертати їй зазначену
земельну ділянку.

У судовому засіданні позивач
підтримала свої позовні вимоги про
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння та
пояснила, що з часу підписання договору
про оренду земельної ділянки вона
щорічно отримувала орендну плату та
неодноразово зверталась до
відповідача про отримання примірника
договору про оренду земельної ділянки.

До початку судового засідання позивач
звернулася до суду з заявою про розгляд
даної справи без участі її
представника.

Представник відповідача (за
довіреністю Криса О.В.) заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що 11 квітня 2007 року
позивач, усвідомлюючи правові наслідки
своїх дій, підписала договір оренди
землі та за актом здачі - приймання
передала в оренду відповідачу свою
земельну ділянку. Протягом всього часу
з підписання договору позивач
отримувала орендну плату та від неї не
надходило жодного зауваження з приводу
використання відповідачем її
земельної ділянки або про повернення
їй земельної ділянки. Після підписання
договору про оренду земельної ділянки
відповідач почав виконувати всі роботи
для оформлення технічної документації,
але в зв'язку з припиненням повноважень
Держземагенства в частині державної
реєстрації прав на земельні ділянки на
підставі Указу Президента України від
05.10.2011року, відповідач втратив
можливість своєчасно зареєструвати
спірний договір. Крім того, з 01.01.2013 року
у відповідності до положень ст..9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначено, що державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора на нерухоме
майно.

29 жовтня 2013 року з метою проведення
державної реєстрації договору оренди,
позивач разом з відповідачем у відділі
Держземагенства у Борівському районі
отримали витяг з державного земельного
кадастру, замовлено та виготовлено
кадастровий план земельної ділянки,
викопіювання земельної ділянки,
отримано витяг про грошову оцінку
земельної ділянки. Таким чином, станом
на 29.10.2013 року відповідачем був
зібраний повний пакет землевпорядної
документації, необхідної для
проведення державної реєстрації
договору про оренду земельної ділянки.
Відповідач вважає, що з урахуванням
зазначеного, договір не зареєстрований
з вини позивача.

Відповідач просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача в
тому числі і посилаючись на те, що на
час розгляду справи спірна земельна
ділянка зорана, підживлена та засіяна
озимою пшеницею.

Представник третьої особи (за
довіреністю Саламаха Т.П.) в судовому
засіданні підтвердила, що виготовлення
документації та реєстрації оренди
земельної ділянки може тривати значний
час, в тому числі у зв'язку з
реорганізацією Держкомзему. В рішенні
покладається на розсуд суду, проте
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки у відповідача
були законні підстави для використання
земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної справи
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 не можуть бути задоволені,
оскільки позивач не виконала вимоги
ст.60 ЦПК України про те, що «кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та
заперечень…». Суд розглядає цивільну
справу згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК
України « …у межах заявлених вимог та
на підставі доказів сторін…».

Підставою для задоволення її позовних
вимог позивач вказує статтю 1212 ЦК
України а також посилається на ст. 387 ЦК
України, яки встановлюють, що особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути це майно
потерпілому, а власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Суд вважає, що правові норми вказаних
статей обумовлюють неправомірне
(безпідставне) заволодіння майном. В
даному випадку суд встановив, і з цим
погодились сторони, що договір про
оренду землі від 11.04.2007 року позивач
підписала при повному розумінні її
змісту та без будь-якого
психологічного чи фізичного тиску.
Тобто вона усвідомлювала правові
наслідки своїх дій та погодилась на всі
істотні умови договору і на протязі
декількох років, отримуючи орендну
плату, підтверджувала своє
волевиявлення на повне виконання
сторонами істотних умов цього
договору, тим самим надала згоду на
користування відповідачем земельною
ділянкою, що розташована на території
Підвисочанської сільської ради
Борівського району Харківської
області, загальною площею 5,0631 га. Таким
чином в суді встановлено, що усі
суттєві вимоги договору оренди,
передбачені ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» та у контексті ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України, були
дотримані, а договір оренди перебуває
на стадії державної реєстрації.

За змістом положень ст.638 ЦК України,
договір є укладеним , якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

З наданого до суду договору оренди
землі від 11 квітня 2007р. (а.с.44-47)
вбачається, що при укладенні даного
спірного правочину між сторонами в
належній формі досягнуто згоди з усіх
істотних умов, що характерні для даного
виду правочинів.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується позивачем, не зважаючи
на відсутність державної реєстрації,
сторони приступили до його виконання,
зокрема позивач з власної волі
підписала договір оренди, передала за
актом здачі-приймання земельну
ділянку, отримувала орендну плату.

Крім того, позивач навіть в 2013р., маючи
на меті зареєструвати договірні
відносини з відповідачем, у відділі
Держземагентства у Борівському районі
Харківської області отримала витяг з
державного земельного кадастру,
експлікацію земельної ділянки,
викопіювання земельної ділянки, витяг
про грошову оцінку земельної ділянки.

У відповідності до п.5 Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі №2073 від 25 грудня 1998р. Кабінету
Міністрів України (що діяв в момент
виникнення спірних правовідносин), для
державної реєстрації договорів оренди
юридична або фізична особа (заявник)
подає особисто або надсилає поштою до
відповідного державного органу
земельних ресурсів: заяву про державну
реєстрацію договору оренди, договір
оренди (у трьох примірниках), план
(схему) земельної ділянки, яка
надається в оренду (у трьох
примірниках), копію державного акта
на право власності на землю, що
перебуває у власності фізичних або
юридичних осіб, акт перенесення меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду, на місцевість - у разі
невизначення їх у натурі, проект
відведення земельної ділянки - у разі
надання її в оренду із зміною цільового
призначення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем з метою проведення
державної реєстрації спірного
договору оренди землі, 23 січня 2008р. на
виконання зазначеного Порядку, з ХРФ ДП
«Центр ДЗК» при Держкомземі України
був укладений договір №22. (а.с.50).

Проте, як вбачається з листа відділу
Держземагентства у Борівському районі
Харківської області вих.№01-31/2988 від 06
грудня 2013р., державна реєстрація
спірного договору оренди землі станом
на момент розгляду справи не
проведена.(а.с.9).

Суд зазначає, що за приписами п.5
Порядку державної реєстрації
договорів оренди землі №2073 від 25
грудня 1998р. Кабінету Міністрів України
(що діяв в момент виникнення спірних
правовідносин) правом проведення
державної реєстрації наділений як
позивач так і відповідач та жоден
нормативний акт не визначає здійснення
державної реєстрації виключно
орендарем та не позбавляє права
власника здійснити самостійно
державну реєстрацію.

Судом також встановлено, що з моменту
укладення договору оренди землі
позивачу у строки та розмірі, визначені
положеннями укладеного договору
оренди землі від 11 квітня 2007р.,
виплачувалася орендна плата та на
момент розгляду цієї справи
заборгованість за оренду земельної
ділянки відсутня.(а.с.29).

Крім того, суд зазначає, що
заявлені позовні вимоги не
відповідають ст. 19 ЗУ «Про оренду
землі», в частині припинення
договірних відносин з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
(земельна ділянка № 745 засіяна
пшеницею)- (а.с.30) та ст.16 ЦК України в
частині обраних засобів захисту прав
та інтересів у вигляді вимоги про
витребування земельної ділянки.

З урахуванням вищевикладеного, на
підставі ст.ст.11,16,203, 215, 638, 1212 ЦК
України, ст.ст.15, 19 Закону України «Про
оренду землі», керуючись ст. ст. 10, 11,
60, 209, 212-215, 217, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Агро-2004», про стягнення
судового збору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Борівський районний суд Харківської
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги, а особам, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
в той же строк з дня отримання його
копії.

Повний текст рішення виготовлено
31.01.2014р.

Суддя

Зеленькова Н.Г.