АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/59/2014р.
Головуючий в І інстанції
Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Слюсаренко
О.В.

при секретарі: Герасименко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 26 листопада 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання житлового будинку
обєктом права спільної сумісної
власності та визнання права власності
на ? частину цього житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду в з позовом посилаючись на те, що з
2003 року вона проживала однією сім'єю
без укладення шлюбу і вела спільне
господарство з ОСОБА_3, сином
відповідача. В 2008 року вона уклала шлюб
з ОСОБА_3 та почала разом з чоловіком
перепланування та капітальний ремонт
житлового будинку, який належав
останньому. Роботи по капітальному
переплануванню та ремонту будинку були
завершені в 2010 році. В 2013 році її
чоловік ОСОБА_3 помер. Посилаючись на
те, що внаслідок спільних з ОСОБА_3
затрат, вартість будинку істотно
збільшилась, що є підставою визнати
будинок спільною сумісною власністю
подружжя. Просила визнати житловий
будинок по АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності та визнати
за нею право власності на ? частину
цього будинку.

Рішенням Білозерського районного суду
Херсонської області від 26 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В письмових запереченнях ОСОБА_4, яка
діє в інтересах ОСОБА_2, просила
апеляційну скаргу відхилити, як
необґрунтовану.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 15.02.2005 року, ОСОБА_3, в
порядку передбаченому ЗУ «Про
приватизацію житлового фонду», набув
право власності на будинок по АДРЕСА_1
(а.с.55). 09.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було укладено шлюб (а.с.8). Відповідно до
свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.35).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не доведено
належними доказами факт спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2003
року до укладення шлюбу в 2008 року та не
доведено факт істотного збільшення
вартості будинку після укладення
шлюбу.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи, підтверджується
дослідженими судом доказами, яким дана
належна юридична оцінка, ґрунтується
на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги щодо
невірної оцінки судом доказів, які
підтверджують факт спільного
проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 до
укладення шлюбу, не заслуговують на
увагу, оскільки надані позивачкою
докази суперечать іншим матеріалам
справи та спростовуються іншими
доказами.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги
відносно того, що з моменту отримання
ОСОБА_3 у власність спірного будинку, як
стверджує позивач, за час шлюбу,
будинок, внаслідок спільних трудових
та грошових коштів подружжя, істотно
збільшився у своїй вартості, оскільки
відповідно до СК України суд може
визнати майно дружини (чоловіка)
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, якщо воно за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат другого з подружжя,
але при цьому, майно, що належало одному
із подружжя, в порядку ст.57 СК України
не перетворюється у спільну сумісну
власність.

Стаття 57 СК України, визначає майно, що
є особистою приватною власністю
дружини, чоловіка. Зокрема п.4 ч.1
вказаної статті, до особистої
приватної власності дружини, чоловіка
відносить житло набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Відповідно до Закону України від 11
січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення
зміни до ст. 61 СК України щодо об'єктів
права спільної сумісної власності
подружжя», який набрав чинності 08
лютого 2011 року до об'єктів права
спільної сумісної власності подружжя
віднесено житло, набуте за час шлюбу
внаслідок приватизації.

З огляду на вищезазначене, на момент
виникнення права власності ОСОБА_3 на
спірний будинок внаслідок його
приватизації, положення Закону України
від 11.01.2011року не діяли, а відповідно
зазначений закон не регулює спірні
правовідносини, він не має зворотної
сили. А відтак, спірний будинок, що
належав ОСОБА_3 на праві власності, не
може бути визнано спільною сумісною
власністю подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на належних доказах, і як
такі, що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права є законним та
обґрунтованим і скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 26 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: