АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24.09.2013 у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача на його користь 14000 грн.,
посилаючись на не належне виконання
зобов'язання за договором позики.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 24.09.2013 позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму боргу у розмірі 14 000 (чотирнадцять
тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.
судового збору.

Відповідач, вважаючи рішення суду
незаконним та необґрунтованим, подала
апеляційну скаргу,в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог. Апеляційна
скарга мотивована тим, що суд,
ухвалюючи оскаржуване рішення, не
надав належної правової оцінки наданій
позивачем розписці, яка слугувала
підставою для інших зобов'язань, а саме
про надання юридичної послуги з
представлення позивачем інтересів
фірми, де відповідач є директором та
зазначає, що кошти згідно розписки в
сумі 20000 грн. вона не отримувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належними чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення, причини неявки не повідомила,
а тому враховуючи положення ст. 303-1 ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
вважає за можливе розглядати справу у
її відсутності.

Справа № 760/1335/13 № апеляційного
провадження 22-ц-796/901/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Кізюн
Л.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Позивач
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, вважає рішення суду законним і
обґрунтованими, просив залишити його
без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
22.07.2012 ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_2 у борг
грошові кошти в сумі 20000 грн на строк до
20.09.2012, про що власноручно нею написано
розписку. Тому, керуючись положеннями
ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд стягнув
з відповідача на користь позивача суму
заборгованості.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та в повній мірі
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Судом встановлено, що 22.07.2012 між
сторонами даної справи був укладений
договір позики, на підтвердження
укладення якого, за погодження його
умов, було складено розписку, яка
містить підпис відповідача (а.с.5).

Згідно змісту вказаної розписки:
ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_2, у борг
грошові кошти в сумі 20000 грн та
зобов'язалася повернути їх до 20.09.2012.

22.08.2012 відповідач повернула позивачеві
кошти у сумі 6 000 грн.

В порядку ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
в письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялись сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений в
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений в письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Таким чином, посилання відповідача на
іншу правову природу написаної нею
розписки, а саме надання юридичних
послуг не мають правового значення.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

А отже, власноручно підписана
відповідачем розписка підтверджує
факт укладення між сторонами правочину
з додержанням письмової форми, який має
ознаки договору позики, так як
відображає вже вчинену дію, щодо
отримання відповідачем грошових
коштів в розмірі 20000 грн і, відповідно,
зобов'язання відповідача щодо їх
повернення позивачу.

В зв'язку з вказаними обставинами,
необґрунтованими є доводи апеляційної
скарги щодо невірного встановлення
судом характеру спірних правовідносин.

Доводи відповідача щодо укладання
спірного договору без передачі
грошових коштів, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки стороною
відповідача, всупереч ст.ст. 10,60 ЦПК
України, не надано доказів на
спростування вказаного, як в суді
першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції.

В порядку ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Виходячи з наведених положень
наявність боргової розписки у позивача
підтверджує наявність невиконаних
грошових зобов'язань відповідача. А
отже, посилання відповідача на
погашення суми заборгованості не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вимоги щодо недійсності укладеного між
сторонами договору не були заявлені
стороною відповідача, в порядку
передбаченому ЦПК України. Таким чином,
на момент ухвалення рішення укладений
між сторонами правочин, в порядку ст. 204
ЦК України є правомірним, і відповідно,
зобов'язання за ним підлягають
виконанню.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаній нормі та положенням
ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною
відповідача не було надано належних і
допустимих доказів на спростування
доводів та доказів наданих позивачем.
Разом з тим, апеляційна скарга
переважно мотивована неповним
з'ясуванням судом обставини справи в
зв'язку з відсутністю доказів, що
виходячи з наведених положень є
обов'язком сторін у справі, зокрема
відповідача, а повноваження суду
стосуються оцінки наданих сторонами
доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В оскаржуваному рішенні наведені
мотиви, з яких суд надає перевагу одним
доказам над іншими і його висновки в
цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам чинного
законодавства, зібраним доказам,
обставинам справи і підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 24.09.2013 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: