АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/131/ 14
Справа №2 -3331/11
інстанції - Юр*єва А.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого
Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі
Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради про визнання
права власності на частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Харківської міської ради про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
частини житлового будинку

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2011 року

В С Т А Н О
В И Л А :

В листопаді 2011 року позивач ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до
Харківської міської ради, в якому
просив визнати за ним право власності
на 58/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1. В
обґрунтування свого позову ОСОБА_3
вказував, що його батькові ОСОБА_5
належало 58/100 частин житлового будинку
з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 помер.
Спадщину після смерті свого батька він
прийняв фактично, оскільки проживав у
будинку та доглядав за ним. Ним
самочинно здійснено прибудову до
житлового будинку літ. « А1» .Тому
просить визнати за ним в порядку
спадкування право власності на 58/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, визначеними його
батьку ОСОБА_5 в користування на
підставі нотаріально посвідченого 1
березня 1996 року договору учасників
спільної часткової власності про
встановлення порядку користування
конкретними частинами та надвірними
будівлями з встановленням ідеальних
часток у праві власності.

В листопаді 2011 року ОСОБА_4
звернулася в суд з зустрічним позовом
до ОСОБА_3, Харківської міської ради про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, який укладено 15 листопада 2000
року між нею та ОСОБА_3 усно та визнати
за нею право власності на 58/100 житлового
будинку з надвірними, що розташовані за
адресою : АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову ОСОБА_4 посилалася на те, що їй
належить на праві власності 42/100
частини житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1. У 2000 році між нею
та ОСОБА_3 була досягнута домовленість
про укладення в майбутньому договору
купівлі - продажу 58/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3
мав вступити в право спадкування після
смерті свого батька ОСОБА_5 15.11.2000 року
ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 гроші в сумі 140000
грн. в рахунок майбутньої оплати за
вищезазначену частину житлового
будинку. Відповідач зобов'язався
протягом року укласти з нею
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу. Проте відповідач до
цього часу спадщину після смерті
батька належним чином не оформив і
договір купівлі-продажу не уклав.

Ухвалою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2011 року позовну заяву ОСОБА_4
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради про визнання
права власності на частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом. ( а.с.62)

Позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подані
письмові заяви до суду про розгляд
справи за їх відсутності.( а.с.65,66)

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2011 року позови ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 58/100 частин
житлового будинку з надвірними, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, укладений 15 листопада 2000 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4
право власності на 58/100 житлового
будинку літ. «А-1», загальною площею 79,2
кв.м. житловою площею 49.1 кв.м. з
надвірними будівлями - літньою кухнею
літ. «Б» з тамбуром літ. «б». сараями
літ. «В». літ. «Д», вбиральнями літ. «Е».
літ. «Ж» та погребами літ. «Г». літ. «З»,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_4 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку , розташованого в АДРЕСА_1, та
визнання за нею права власності на 58/100
частин цього будинку, та ухваленні
судом апеляційної інстанції нового
рішення про відмову в позові. В
обґрунтування вказує, що участі у
справі при розгляді позову ОСОБА_4 не
приймав . Суд першої інстанції не мав
права визнавати дійсним договір
купівлі-продажу 58/100 частин будинку по
АДРЕСА_1, бо ОСОБА_4 умови нотаріально
посвідченого попереднього договору
від 10 червня 2011 року про продаж за 140000
грн. спадкової частини будинку не
виконала, за будинок передала лише 80000
грн., а решту 60000 грн. передати
відмовилася. У суду першої інстанції не
було підстав для визнання дійсним
договору купівлі продажу частини
будинку, який ним, ОСОБА_3, із покупцем
ОСОБА_4 в 2000 році не укладався.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2011 року в частині
задоволення позову ОСОБА_3 про визнання
права власності на 58/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1,
сторонами не оскаржується і судом
апеляційної інстанції згідно до ст. 303
ЦПК України не переглядається.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, обговоривши наведені в
скарзі доводи та заперечення,
перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та
визнаючи дійсним договір
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
15 листопада 2000 року , суд першої
інстанції виходив із доведеності
укладання між сторонами договору
купівлі продажу, виконання покупцем
умов договору про сплату ціни частини
будинку та ухилення продавця ОСОБА_3
від нотаріального посвідчення
договору.

Однак з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване судове рішення
зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, що
діяла на час виникнення с спірних
правовідносин, якщо одна із сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною.

Матеріали справи свідчать, що
власником 58/100 житлового будинку з
надвірними по АДРЕСА_1 був ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 після смерті
батька ОСОБА_5 набув права на
спадкування за законом належного
спадкодавцю майна. Станом на 15
листопада 2000 року шестимісячний строк
для прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 та одержання свідоцтва про
право на спадщину за законом не
сплинув, ОСОБА_3 не мав
правовстановлюючих документів про
належність йому на праві власності 58/100
житлового будинку з надвірними по
АДРЕСА_1.

Згідно до ст.ст. 225,227 ЦК УРСР, що
діяли на час виникнення с спірних
правовідносин, право продажу майна
належало власнику. Договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією зі сторін є громадянин.
Договір купівлі -продажу підлягає
реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої ради.

Виходячи з наведених норм
матеріального права наявну на а.с. 61 не
засвідчену копію письмової розписки
від 15 листопада 2000 року , підписану лише
ОСОБА_3, про отримання позики на суму
140000 грн. в рахунок укладання в
майбутньому договору купівлі продажу ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
не можна вважати укладеним договором
купівлі продажу, щодо якого досягнуту
всіх істотних умов договору.

Також матеріали справи не містять
будь-яких доказів, що продавець ОСОБА_3 ,
маючи правовстановлюючі документи на
предмет договору купівлі-продажу,
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору , а покупець, яка
виконала умови угоди, втратила
можливість її посвідчити .

Висновок суду першої про
укладання 15 листопада 2000 року між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4
договору купівлі продажу 58/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 спростовується
змістом нотаріально посвідченого
попереднього договору, укладеного між
сторонами 10 червня 2011 року, за умовами
якого ОСОБА_3 зобов'язується до 10
серпня 2011 року продати за 140000 грн.
ОСОБА_4 58/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а
покупець повинна сплати готівкою
належну грошову суму в день укладання
основного договору купівлі продажу . (
а.с.85)

Оцінюючи встановлені у справі
обставини , на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, колегія суддів
визнає , що позивачем ОСОБА_4 не
доведено факт укладання з ОСОБА_3 15
листопада 2000 року договору
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, власником якого він не був, та
досягненні всіх істотних умов договору
купівлі продажу та їх виконання
покупцем.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_4
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування та
ухвалення судом апеляційної інстанції
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29
листопада 2011 року в частині
задоволення позову ОСОБА_4 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Харківської міської ради про визнання
дійсним договору купівлі-продажу 58/100
частини житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, укладеного 15
листопада 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
визнання права власності на 58/100
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді