Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-4578/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Богунського
районного суду міста Житомира від 30
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до суду, в якому просив
постановити рішення про стягнення зі
ОСОБА_3 боргу за договором позики. На
обґрунтування позовних вимог вказував,
що в грудні 2009 року між ним та ОСОБА_3
був укладений договір позики на
загальну суму 400 000,00 грн., які останній
зобов'язувався повернути до 22.12.2011 року,
на підтвердження чого була складена
розписка. Проте борг не було повернуто,
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики з
урахуванням 3% річних та інфляційних
витрат, а також судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду
міста Житомира від 30 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто зі
ОСОБА_3 417 492,53 грн. на користь ОСОБА_2,
вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
представником відповідача ОСОБА_3,
подана апеляційна скарга, в якій він
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухваливши нове про відмову у
задоволенні позовних вимог за
безпідставністю в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, зокрема не взято до уваги, що
ОСОБА_3 розписку про отримання коштів у
борг не писав. Крім того, суд
безпідставно не вирішив питання про
призначення почеркознавчої
експертизи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобові повернути позикодавцеві таку ж
суму грошових коштів (суму позики) або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК
України договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа , - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК
України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Наслідки порушення договору
позичальником визначені ст. 1050 ЦК
України, згідно частини 1 якої, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього кодексу, тобто сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позичальник має право, відповідно до
абз.1 ст. 1051 ЦК України, оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
установлено договором.

При цьому, за змістом абз. 2 цієї ж
статті, якщо договір позики має бути
укладений в письмовій формі (крім
випадків укладення його під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини), рішення суду
не може ґрунтуватися на поясненнях
свідків для підтвердження того, що
гроші або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
установлено договором. Безгрошовість у
даному випадку може бути підтверджена,
відповідно до ч.2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України,
лише належними і допустимими доказами.

Виходячи з положень статей 6, 626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 22.12.2009 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений у простій
письмовій формі договір позики за
умовами якого останній зобов'язувався
повернути позикодавцю грошові кошти в
сумі 400 000,00 грн. до 22.12.2011 року. На
підтвердження умов договору позики та
факту отримання грошових коштів ОСОБА_3
власноруч написав розписку, оригінал
якої долучений до матеріалів справи в
суді першої інстанції. У строк,
визначений умовами договору,
відповідач грошові кошти не повернув.

Заперечуючи проти позову представник
відповідача зазначила, що фактично її
довіритель грошові кошти за розпискою
не отримував. Факт написання розписки
апелянт в суді першої інстанції не
визнав, разом з тим будь-яких дій на
підтвердження даного факту не вчинив. В
суді першої інстанції представником
відповідача було заявлено клопотання
про призначення почеркознавчої
експертизи. Разом з тим, представником
відповідача не подано суду вільних
зразків почерку (підпису) ОСОБА_3 за
період складання розписки, не заявлено
клопотання про витребування таких
документів з певних установ. Крім того,
суд першої інстанції був позбавлений
можливості взяти експериментальні
зразки підпису відповідача для
проведення експертизи, оскільки
останній перебував у розшуку, до суду
не з'являвся.

Крім того, слід зазначити, що під час
апеляційного розгляду апелянтом
(представником) не заявлялося
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи. Посилання ж
апелянта на те, що гроші йому позивач не
передав, не заслуговують на увагу,
оскільки будь-яких доказів на
підтвердження цього суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, оскільки надані позивачем
докази є належними та допустимими,
підтверджують факт укладення між
сторонами 22.12.2009 року договору позики
на суму 400 000,00 грн. (50 000 доларів США за
курсом 8,00 грн. за 1,00 долар США).

Враховуючи, що зобов'язання за
вищевказаним договором відповідачем у
визначений строк не виконано, кошти за
розпискою повернуто, суд першої
інстанції правильно задовольнив позов
частково, стягнувши зі ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 417 492,53 грн. боргу.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді