Справа № 127/699/13- ц
Провадження № 2/127/681/14
Вступна та резолютивна частини
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Алексюк В. О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі - продажу недійсним та
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу недійсним та
стягнення коштів - відмовити.
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

CУДДЯ

Повне рішення буде виготовлено 22.01.2014 р.

Справа № 127/699/13- ц

Провадження № 2/127/681/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Алексюк В. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі - продажу недійсним та
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -
продажу недійсним та стягнення коштів,
мотивуючи позов тим, що 27.08.2007 року між
нею та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу кімнат в гуртожитку.
Відповідно до п. 1 даного договору
ОСОБА_3 передала у власність, а вона
прийняла від неї в секції № 6 кімнати №
402, 403, які становлять 4/25 частки секції №
6 в будівлі гуртожитку АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 3 договору
відчужуються в секції №6 кімнати № 402,
403: кімната 402-1, 403-1, а також відповідна
частка приміщень загального
користування: 4/25 коридору І, ІІ, VІІІ, ХV,
ХVІ; 4/25 душової III; XІІІ: 4/25 туалету ІV, XII;
4/25 комори VІ, VІІ X; 4/25 IX; 4/25 умивальника V,
XI, 4/25 електрощитової XIV. Житлова площа
становить 22,6 кв. м., загальна площа
становить 37, 3 кв. м. Відповідно до п. 7
договору продаж нерухомості вчинено
між сторонами за 95 950 грн. Зазначена
ціна є остаточною і змінам після
укладання цього договору не підлягає.
На виконання договору вона повинна
сплачувати продавцю щомісячно до 20
числа поточного місяця по 1600 грн. до
27.08.2012 року, до повного розрахунку (п.8
договору). Відповідно до п. 21 договору
нею внесено до укладання договору 959
грн. 00 коп. в якості збору на обов'язкове
пенсійне страхування в розмірі одного
відсотка. Всього було внесено 27 200 грн. в
рахунок оплати кімнат і 86 грн. 20 коп.
комісійних. В 2007 році нею було внесено 6
400 грн. по договору та 54 грн. 20 грн.
комісійних. В 2008 році внесено 19200 грн.
плати за квартиру та 69 грн. 60 коп.
комісійних. В 2009 році було внесено 12 800
грн. плати за квартиру та 33 грн. 60 коп.
комісійних. З серпня 2009 року по грудень
2009 року вона внесла плату за квартиру
на рахунок ОСОБА_3, в розмірі 8 000 грн. та
55 грн. 80 коп. комісійних. В 2010 році
внесено на рахунок ОСОБА_3 19 200 грн.
вартості квартири та 144 грн. комісійних.
В січні 2011 року внесено на рахунок
ОСОБА_3 1600 грн. плати за квартиру по
договору та 16 грн. комісійних. Таким
чином, в рахунок вартості квартири за
договором купівлі- продажу внесено 67 200
грн. та 330 грн. комісійних, з яких на
рахунок ОСОБА_4 38 557 грн. 60 коп., 157 грн. 60
коп. комісійних та на рахунок ОСОБА_3 48209
грн. 60 коп. за квартиру та 172 грн. 60 грн.
комісійних. 21.06.2010 року рішенням
господарського суду Вінницької
області задоволено позов першого
заступника прокурора Вінницької
області і договір № 23 купівлі-продажу
майна державного підприємства
укладений між Фондом комунального
майна Вінницької області та Вінницьким
орендним підрядним спеціалізованим
ремонтно-будівельним управлінням № 1
від 03.03.1994 року визнано недійсним в
частині купівлі-продажу гуртожитку по
АДРЕСА_1 апеляційного господарського
суду від 18.11.2010 року рішення
господарського суду Вінницької
області від 21.06.2010 року у справі № 7/72/10
залишено без змін, а апеляційна скарга
ОСОБА_3 - без задоволення. Рішенням
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 30.03.2012 року було
витребувано від ОСОБА_2 у власність
Вінницької обласної ради 47/50 часток
будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1. Ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 18.05.2012 року рішення Замостянського
районного суду м. Вінниці залишено без
змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2
залишена без задоволення. Цей договір
визнано недійсним з моменту укладання,
тобто з 03.03.1994 року. Крім того, на момент
укладання договору купівлі-продажу,
рішення Замостянського районного суду
м. Вінниці від 16.04.2007 року, яким
встановлено право власності ОСОБА_3,
було скасовано. Якби вона знала про
судовий розгляд справи про визнання
договору купівлі-продажу гуртожитку
недійсним, вона б ніколи не погодилася
би на купівлю вказаної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, із
матеріалів спадкової справи до майна
померлої ОСОБА_3 вбачається, що
спадщину після її смерті прийняв син
ОСОБА_2 Ухвалою Замостянського
районного суду м. Вінниці від 21.11.2011
року в справі №206/1892/2012 вбачається, що
первісного відповідача ОСОБА_3 було
замінено на належного відповідача
ОСОБА_2, тому позовні вимоги заявлено до
нього. Просить (з урахуванням уточнених
позовних вимог) визнати недійсним
договір купівлі-продажу кімнат №402, 403 в
будинку АДРЕСА_1, укладений між нею та
ОСОБА_3 27 серпня 2007 року, стягнути
ОСОБА_2 86 609 грн. 60 коп. понесених в
рахунок куплених кімнат, 351 грн. 20 коп.
комісійних, 959 грн. 50 коп. збору на
обов'язкове пенсійне страхування, 867
грн. 67 коп. судового збору, 5000 грн. за
надання юридичних послуг.

Представник позивача ОСОБА_5 судовому
засіданні позов підтримав з наведених
у ньому підстав та суду пояснив, що
вважає, що саме ОСОБА_2 має відповідати
за даним позовом, оскільки він є
спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3
Крім того, зазначив, що ухвалою
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 21.11.2011 року в справі
№206/1892/2012 первісного відповідача
ОСОБА_3 було замінено на належного
відповідача ОСОБА_2, тому позивач
звернулася з даним позовом саме до
нього. На даний час придбані позивачем
кімнати знаходяться у володінні
позивача, позивач проживає в даних
кімнатах та користується ними. Просить
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнала та
суду пояснила, що вважає, що підстав для
задоволення позовних вимог немає.
Зазначила, що заявляючи вимогу про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, позивач обґрунтовує свої
позовні вимоги, статтями ЦК України,
якими регулюється розірвання договору.
Крім того, зазначила, що відповідач
ОСОБА_2 не прийняв спадщину після
смерті своєї матері ОСОБА_3, яка була
власником нерухомого майна та укладала
спірний договір, відповідач немає
зареєстрованих прав на будівлю
гуртожитку по АДРЕСА_1, а отже не може
відповідати за даними позовними
вимогами. На даний час відповідач
постійно проживає в США, не претендує
на квартиру, придбану позивачем у його
матері. Просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
надані докази у справі, суд приходить
до висновку, що позов є необґрунтованим
та не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено,
27.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
кімнат в гуртожитку.

Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_3
передала у власність, а позивач
прийняла від неї в секції № 6 кімнати №
402, 403, які становлять 4/25 частки секції №
6 в будівлі гуртожитку АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 договору
відчужуються в секції №6 кімнати № 402,
403: кімната 402-1, 403-1, а також відповідна
частка приміщень загального
користування: 4/25 коридору І, ІІ, VІІІ, ХV,
ХVІ; 4/25 душової III; XІІІ: 4/25 туалету ІV, XII;
4/25 комори VІ, VІІ X; 4/25 IX; 4/25 умивальника V,
XI, 4/25 електрощитової XIV. Житлова площа
кімнат становить 22,6 кв. м., загальна
площа становить 35, 3 кв. м. Відповідно до
п. 7 договору продаж нерухомості
вчинено між сторонами за 95 950 грн.
Зазначена ціна є остаточною і змінам
після укладання цього договору не
підлягає. Відповідно до п. 8 договору
позивач повинна сплачувати продавцю
щомісячно до 20 числа поточного місяця
по 1600 грн. до 27.08.2012 року, до повного
розрахунку. Згідно п. 21 договору
позивачем внесено до укладання
договору 959 грн. 00 коп. в якості збору на
обов'язкове пенсійне страхування в
розмірі одного відсотка. Всього було
внесено 27 200 грн. в рахунок оплати
кімнат і 86 грн. 20 коп. комісійних.

В 2007 році позивачем було внесено 6 400
грн. по договору та 54 грн. 20 грн.
комісійних. В 2008 році внесено 19200 грн.
плати за квартиру та 69 грн. 60 коп.
комісійних. В 2009 році було внесено 12 800
грн. плати за квартиру та 33 грн. 60 коп.
комісійних. З серпня 2009 року по грудень
2009 року позивач внесла плату за
квартиру на рахунок ОСОБА_3, в розмірі 8
000 грн. та 55 грн. 80 коп. комісійних. В 2010
році позивачем внесено на рахунок
ОСОБА_3 19 200 грн. вартості квартири та 144
грн. комісійних. В січні 2011 року
позивачем внесено на рахунок ОСОБА_3 1600
грн. плати за квартиру по договору та 16
грн. комісійних. Таким чином, в рахунок
вартості квартири за договором
купівлі- продажу позивачем внесено 67 200
грн. та 330 грн. комісійних, з яких на
рахунок ОСОБА_4 позивачем внесено 38 557
грн. 60 коп., 157 грн. 60 коп. комісійних та
на рахунок ОСОБА_3 позивачем внесено 48209
грн. 60 коп. за квартиру та 172 грн. 60 грн.
комісійних.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 21.06.2010 року
задоволено позов першого заступника
прокурора Вінницької області в
інтересах держави в особі Вінницької
обласної ради до ЗАТ
«Ремонтно-будівельне управління №1»
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу, договір № 23
купівлі-продажу майна державного
підприємства укладений між Фондом
комунального майна Вінницької області
та Вінницьким орендним підрядним
спеціалізованим ремонтно-будівельним
управлінням № 1 від 03.03.1994 року визнано
недійсним в частині купівлі-продажу
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 18.11.2010 року
рішення господарського суду
Вінницької області від 21.06.2010 року у
справі № 7/72-10 залишено без змін, а
апеляційна скарга ОСОБА_3 - без
задоволення.

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 30.03.2012 року було
задоволено позов прокуратури
Вінницької області в інтересах
Вінницької обласної ради до ОСОБА_2 про
витребування майна та було витребувано
від ОСОБА_2 у власність Вінницької
обласної ради 47/50 часток будівлі
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 18.05.2012 року рішення
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 30.03.2012 року залишено без
змін, апеляційна скарга ОСОБА_2
залишена без задоволення.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні копії спадкової справи
заведеної в Першій вінницькій
державній нотаріальній конторі до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,
відповідач ОСОБА_2 звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
матері, зазначивши в заяві, що
документи необхідні для отримання
свідоцтва про право на спадщину будуть
подані додатково. Однак, як вбачається
з матеріалів спадкової справи,
свідоцтво про право на спадщину після
смерті матері ОСОБА_2 не видавалося.

Згідно ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів, може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 203, ст.
204 ЦК України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

В судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі-продажу кімнат
укладено між позивачем та ОСОБА_3 в
письмовій формі, договір нотаріально
посвідчений, зміст правочину не
суперечить нормам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особи, які вчинили правочин, мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Правочин вчинено у формі,
встановленій законом. З тексту
спірного договору вбачається, що
сторони досягли всіх істотних умов
договору, нотаріусом перевірено
дієздатність сторін; сторонам
роз'яснено зміст і правові наслідки
правочину.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
мотивує позов тим, що ОСОБА_3 приховала
від неї, що справи щодо нерухомого
майна, а саме гуртожитку, розглядаються
в судах, якби вона знала про судовий
розгляд справи про визнання договору
купівлі-продажу гуртожитку недійсним,
вона не погодилася би на купівлю
вказаних кімнат.

З пояснень представника позивача
вбачається, що на даний час придбані
позивачем кімнати знаходяться у
володінні позивача, позивач проживає в
даних кімнатах та користується ними.
Треті особи будь-яких прав на дані
кімнати не заявлять та не оспорюють
права позивача на дані кімнати. Як
стверджує в судовому засіданні
представник відповідача, відповідач на
дані кімнати не претендує.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви, позивач обґрунтовує свої
позовні вимоги обставинами, наслідком
яких є розірвання договору
купівлі-продажу, однак ставить вимогу
про визнання договору недійсним. В
подальшому, представник позивача
посилався, як на підставу заявлених
позовних вимог, на п. 2 ч. 2 ст. 16, ч. 3 ст. 215,
ст. ст. 216, 230 ЦК України.

Що стосується посилання позивача у
позові на норми ст. 230 ЦК України як на
підставу для визнання договору
недійсним суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до п. п. 2, 19, 20 постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не
може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину
не має істотного значення.

Отже, відповідно до статей 229- 233 ЦК
України, правочин, здійснений під
впливом помилки, обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представником однієї сторони з іншою
стороною або внаслідок збігу тяжких
обставин (кабальний правочин), є
оспорюваним та може бути визнаний
судом недійсним. Заявлені вимоги
можуть бути задоволені, якщо доведено
факти обману, насильства, погрози,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною або
збіг тяжких для сторони обставин і
наявність їх безпосереднього зв'язку
із волевиявленням сторони вчинити
правочин на вкрай невигідних для неї
умовах.

Як встановлено в судовому засіданні,
договір купівлі - продажу було укладено
між позивачем та покійною ОСОБА_3,
відповідач ОСОБА_2 не є стороною
договору, крім того, як вбачається з
матеріалів справи, свідоцтво про право
на спадщину після смерті матері ОСОБА_2
не видавалося, суд вважає, що в даному
випадку застосування ст. 230 ЦК України
виключається, оскільки в розумінні ст.
230 ЦК України обман має місце, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення. Позивачем
не доведено, що правочин вчинено під
впливом обману з боку відповідача. Крім
того, посилання позивача на те, що їй не
було відомо про судові справи з приводу
нерухомого майна не свідчать про те, що
правочин вчинено під впливом обману і
що ОСОБА_3, яка нині є покійною,
приховала обставини, які перешкоджали
укладенню договору купівлі-продажу.
Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, цивільні справи, які
розглядалися в судах щодо даного
нерухомого майна, інтересів позивача
не зачіпають та не впливають на його
права.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження недійсності договору
купівлі-продажу з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України
позивачем не надано.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що при укладенні договору
купівлі-продажу сторони діяли в межах
норм цивільного законодавства,
однаково розуміли значення і умови
цього правочину та його правові
наслідки, підтвердили дійсність
намірів при укладені договору та те, що
договір не носить характеру фіктивного
чи удаваного правочину, не є правочином
зловмисним, не приховує інший правочин
і відповідає дійсним намірам сторін.
Сторони уклали без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного так
і психічного. Ці обставини
підтверджуються змістом договору. А
тому суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
даного правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не доведено, а судом за
результатами розгляду справи не
встановлено, що оспорюваний правочин -
договір купівлі-продажу вчинено під
впливом обману однієї із сторін
правочину та не встановлено підстав,
передбачених законодавством, для
визнання оспорюваного правочину
недійсним. Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд бере до уваги, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
тому підстав для відшкодування судових
витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу недійсним та
стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

CУДДЯ