Справа №: 343/3343/13-ц
Провадження №: 2/0343/75/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді -
Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

адвоката -
ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_2 до Малотур"янської
сільської ради, ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_5, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить визначити їй
додатковий строк тривалістю три місяці
для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті її матері ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мама
ОСОБА_6. Покійна ОСОБА_6 проживала в
житловому будинку АДРЕСА_1 що належало
їй та її чоловіку ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В даному будинку вона
виросла та проживала, а після одруження
переїхала в будинок, що межує з
будинком батьків, по АДРЕСА_2. Однак
фактично вона з мамою проживали разом.
Більше того, в останні роки свого життя
мама постійно тяжко хворіла, за нею
необхідний був постійний догляд. Через
хворобу вона навіть не вставала з
ліжка.

Мама померла у віці 86 років. Всі витрати
на поховання вона несла самостійно.

Ні син ОСОБА_6, а її брат, - ОСОБА_4, ні
невістка - ОСОБА_8, ні внук - ОСОБА_5 не
доглядали за ОСОБА_6 Навіть на похороні
покійної матері ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не
були.

Невістка ОСОБА_8, претендуючи на
будинок, вимагала, щоб мама подарувала
його її синові ОСОБА_5, проте ОСОБА_6
відмовилась. Заповіт на користь ОСОБА_4
мама написала під тиском, про що
свідчить відсутність підпису ОСОБА_9,
якавідмовилась поставити свій підпис в
заповіті. ОСОБА_4 в подальшому відчужив
будиноковолодіння, своєму синові
ОСОБА_5

ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої
черги та має обов'язкову частку в
спадщині, оскільки є інвалідом ІІ
групи. Натомість ОСОБА_5 почав
звертатись до неї та до її дочки із
безпідставними позовами, заявляючи
вимоги ще і на майно, яке ніколи не
належало ОСОБА_6 В серпні 2013 року, в
період розгляду справи в Долинському
районному суді, із розмови зі сусідкою
ОСОБА_10 вона довідалась, що її мама
перед смертю хотіла змінити заповіт на
її користь. В останні місяці свого
життя ОСОБА_6 тяжко хворіла, фактично не
вставала з ліжка. За нею постійно
необхідно було доглядати. ОСОБА_10
раніше працювала в лікарні, тому вона
кожного дня приходила і робила мамі
уколи. Розмовляючи з нею, ОСОБА_6
повідомила, що бажає змінити заповіт,
однак не встигла цього зробити,
оскільки померла.

У встановлений законом шестимісячний
строк вона не звернулась до Долинської
міської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини по тій причині, що тільки
нещодавно в серпні 2013 року вона
довідалась про бажання матері
заповісти все майно їй. Крім того, на
час смерті матері вона фактично
проживала разом з нею, оскільки
постійно за нею доглядала. Заяви про
відмову від спадщини в нотаріальну
контору вона не подавала. Через похилий
вік та захворювання (їй встановлено II
групу інвалідності) вона не знала
встановленого законодавством порядку
прийняття спадщини.

За таких обставин вважає, що пропустила
строк з поважних причин та просить
продовжити їй строк для подання заяви
про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, зіславшись на
вищевикладені обставини, додатково
пояснила, що у 1991 році помер її тато.
Мама залишилася сама. ОСОБА_1 жила по
сусідству з мамою. ОСОБА_1 постійно
допомагали один одному, жили однією
сім"єю. В кінці 2003 року вона потрапила у
ДТП, важко захворіла, перенесла не одну
операцію. Проте, коли мама злягла,
змушена була залишити обласну лікарню
і самостійно доглядати за нею, так як
ніхто: ні брат, ні його сім"я не хотіли
допомагати, хоча вона не раз просила їх
про допомогу. Навіть знаючи про
заповіт, брат та його сім"я жодного разу
не провідали маму, не допомагали
доглядати за нею.

Після того, як її брат ОСОБА_4 прийшов на
похорон матері, його дружина вигнала
його з дому, і він якийсь час проживав у
материному будинку. Тоді вона не могла
претендувати на будинок, оскільки брат
не мав, де жити. Крім того, їй було
відомо, що мама склала заповіт на
користь брата. Оскільки це була воля
мами, вона на спадщину не претендувала,
і в суді, де брат плакав, що не має де
жити, не заперечила, щоб він зміг
оформили спадщину.

З будинку матері після її смерті нічого
не виносила, це відповідач, а ще більше
невістка безперестанку її в чомусь
звинувачують.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. З 2005 року
постійно лікується у лікарнях
(стаціонарно чи амбулаторно), проходить
різні обстеження, процедури,
спостерігається у різних лікарів. Коли
мама померла та деякий час після її
смерті стояло питання не про прийняття
нею спадщини після смерті матері, а про
її життя. Та їй і не було відомо, що вона
як інвалід 2 групи, непрацездатна, має
право на обов"язкову частку у
спадковому майні.

У 2013 році під час неодноразових судових
розглядів справ за позовами сина її
брата ОСОБА_5, який претендує в тому
числі і на її майно та майно її дочки,
від сусідки ОСОБА_10 вона дізналася, що
мама хотіла змінити заповіт. А тому,
оскільки вона вела з мамою спільний
побут, проживала, хоча і не у спадковому
будинку, але поруч у сусідньому
будинку, практично на одному подвір"ї,
самостійно здійснювала догляд за
лежачою мамою до її смерті, враховуючи
стан її здоров"я, наявність
інвалідності, вік, незнання норм
законів та інші обставини, у зв"язку з
якими вона вчасно не звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, просила продовжити
їй строк на подання заяви про прийняття
спадщини, а позов задоволити.

Представник відповідача
Малотур"янської сільської ради -
сільський голова Кузеляк Л.Л. в
судовому засіданні не заперечила проти
задоволення позову. Пояснила, що ОСОБА_2
до 2005 року до дня смерті ОСОБА_6
проживала по сусідству з матір"ю,
допомагала їй. Офіційно документи про
догляд вона не оформляла, але, зі слів
сусідів, свідків, знає, що фактично
такий догляд здійснювала. Також їй
відомо, що ОСОБА_2 потрапила у ДТП,
тривалий час лікувалася, є інвалідом.
Проживає позивачка з дочкою, чоловік
якої помер.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнав, пояснив, що його мама
ОСОБА_6 склала заповіт на його кристь.
Заповіт складений та засвідчений у
встановленому порядку в присутності
його сестри ОСОБА_2 та тітки ОСОБА_9 У
зв"язку з тим, що ним був пропущений
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, він звертався до суду з
аналогічним позовом. У судовому
засіданні була присутня позивачка, яка
ствердила, що на спадкове майно після
смерті матері не претендує. На підставі
рішення суду він зміг оформити
спадщину, а згодом подарував
успадковане будинковолодіння своєму
синові ОСОБА_5

Вважає, що даний позов не може бути
задоволений, оскільки на даний час
пройшло майже 10 років з часу смерті
матері.

ОСОБА_2 проживала окремо від мами у
власному будинку. Мама отримувала
мінімальну пенсію, а тому він постійно
їй допомагав матеріально та по
господарству. Коли ОСОБА_2 потрапила в
ДТП і була в лікарні, він та члени його
сім"ї постійно доглядали за мамою,
купували необхідні речі, приносили
гарячу їжу. Похорон організували
спільно зі сестрою, розподіливши між
собою обов"язки. Поховали маму за кошти,
які вона сама собі наскладала.
Пам"ятник на кладовищі поставив він за
власні кошти. Після смерті ОСОБА_6
позивачка забрала з будинку матері все,
що вважала за необхідне. Без дозволу
мами, без рішення сільської ради ОСОБА_2
приватизувала землю біля свого будинку
з частковим вторгненням у його
власність, а саме у земельні ділянки,
які належали їх матері, а тепер повинні
належати його синові, з приводу чого
розглядається справа у суді.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не
визнала, пояснила, що ОСОБА_5 є
обдарованим, тому ніхто не має права
забрати у нього майно. З того часу
пройшло уже 10 років. Позивачка забрала
з будинку матері все, що хотіла: гроші,
швейну машинку та інші речі. Ще
покійний батько та мати відповідача
говорили, що будинок залишиться її сину
ОСОБА_5. ОСОБА_4 прийняв вказаний
будинок у спадщину після смерті матері,
а тоді подарував його третій особі. На
похороні матері ОСОБА_4 був, а її та сина
не було. І батько, і мати за життя
казали, що все мають на випадок смерті,
тому вони й не допомагали їм, бо вони
цього не потребували. Останні три
місяці перед смертю спадкодавця, вони
не відвідували її, проте вона була
лежачою тільки три тижні, про що їй
відомо від сусідів. Після смерті матері
позивачка сама віддала ключі від її
будинку, і вони прийняли спадщину.
Просила відмовити у задоволенні
позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши та оцінивши
здобуті та перевірені в судовому
засіданні докази в їх сукупності,
вважає, що даний позов підставний і
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Як встановлено ч. 1 ст. 1272 ЦК України,
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Про те, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року, свідчить копія свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 08.02.2005 року,
актовий запис № 27 (а.с. 6).

Згідно довідки, виданої Долинським
комбінатом комунальних підприємств, №
23 від 03.02.2005 року ОСОБА_2 похоронила
ОСОБА_6 на Долинському міському
кладовищі (а.с. 5).

Батько позивачки та відповідача ОСОБА_4
- ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що
свідчить копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 від 20.07.1991 року, актовий
запис № 129 (а.с. 7).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт,
посвідчений секретарем
Малотур"янської сільської ради в
присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_2,
зареєстрований за № 4 від 03.03.2004 року,
згідно якого все її майно, яке буде
належати їй на праві особистої
власності, вона заповіла ОСОБА_4 (а.с. 39).

06.02.2006 року ОСОБА_4 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом (а.с. 42).

04.05.2006 року успадковане
будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_4
подарував своєму синові ОСОБА_5, що
підтверджується нотаріально
посвідченим договором дарування від
04.05.2006 року (а.с. 62).

На даний час згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 11013349 від 22.06.2006 року власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5
(а.с. 43).

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка є дочкою покійної ОСОБА_6, про
що свідчать копії свідоцтва про
народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від
04.04.1962 року та свідоцтва про одруження
ОСОБА_2 та ОСОБА_15 серії НОМЕР_4 від
01.01.1965 року (а.с. 8-9).

На час смерті матері та на даний час
ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, що
підтверджується довідкою серії МСЕ №
145231, дата огляду 09.11.2004 року (а.с. 4). А
тому згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК
України вона має право на обов"язкову
частку у спадщині після смерті матері
ОСОБА_6

Як вбачається з відповіді зав.
Долинською міською ДНК №112/01-16 від
26.03.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв"язку з пропуском шестимісячного
строку, встановленого для прийняття
спадщини (а.с. 81).

Про тривалість та складність
захворювання позивачки, неодноразові
обстеження та огляди, а також про
характер лікуванння свідчать численні
записи в медичній картці ОСОБА_2 за
2005-2007 роки (а.с. 27-33, 36-37, 53-61), виписки із
медичної картки стаціонарного хворого
№ 544706, направлень на обстеження,
виписки № 67-46-1610 з історії хвороби
стаціонарного хворого (а.с. 34-35, 52). Як
вбачається з описаних документів та
встановлено в судовому засіданні, з
жовтня 2003 року ОСОБА_2 хворіла, у зв"язку
з чим майже постійно перебула на
амбулаторному та стаціонарному
лікування в Долинській центральній
районній лікарні та Івано-Франківській
обласній клінічній лікарні. Так, з
23.10.2003 року по 27.10.2003 року вона
знаходилась на стаціонарному
лікуванні у відділі неврології
Вигодської міської лікарні (травма
внаслідок ДТП, збив автомобіль); з 28.10.2003
року по 03.01.2004 року знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділенні
Долинської центральної лікарні,
діагноз: закритий компресійний перелом
тіла (четвертого поперекового хребця) II
ступеня; закрита черепно-мозкова
травма; забій головного мозку І
ступеня. Видані лікарняні № 698074, № 707807;
з 04.01.2004 року по 20.04.2004 року знаходилась
на амбулаторному лікуванні з
постійними оглядами в Долинській ЦРЛ.
Видавались лікарняні листки № 715509, №
230304, № 12213; з 21.04.2004 року по 29.04.2004 року
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в Долинській ЦРЛ
(хірургічний відділ). Діагноз:
панкреатит в стадії загострення.
Лікарняний № 122567; з 30.04.2004 року по 30.06.2004
року знаходилась на стаціонарному
лікуванні в Івано-Франківській ОКЛ
(хірургічний відділ). Діагноз: гострий
деструктивний панкреатит. Хірургічне
втручання. Тотальний панкреонекроз.
Лікарняний № 711143; з 30.06.2004 року по 31.12.2004
року знаходилась на амбулаторному
лікуванні з періодичним оглядом в ОКЛ.
Діагноз: зовнішня змішана
панкреатично-тонкокишкова нориця.
Злукова хвороба органів черевної
порожнини з порушенням
моторно-евакуатрної функції кишечника.
Видавались лікарняні №№ 122716, 122896, 123194;
09.11.2004 року оглянута МСЕК, визнана
інвалідом II групи по загальному
захворюванню; з 01.01.2005 року по 20.03.2005
року знаходилася на амбулаторному
лікуванні в Долинській ЦРЛ, періодичні
огляди в Івано-Франківській ОКЛ; з
20.03.2005 року по 01.04.2005 року знаходилась на
стаціонарному лікуванні в
Івано-Франківській ОКЛ; з 02.04.2005 року по
15.05.2005 року знаходилась на
амбулаторному лікуванні в Долинській
ЦРЛ; з 16.05.2005 року по 31.05.2005 року
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в Долинській ЦРЛ Діагноз:
зовнішня змішана
панкреатично-тонкокишкова нориця.
Видавались лікарняні №№ 030957, 031882;
31.05.2005 року - огляд хірурга, продовжено
лікування з 01.06.2005 року по 10.06.2005 року
(амбулаторне лікування в Долинській
ЦРЛ); з 11.06.2005 року по 31.07.2005 року
продовжене амбулаторне лікування.

Крім того, як ствердила в судовому
засіданні позивачка, вона періодично
змушена звертатись за медичною
допомогою в медичні заклади,
лікуватися амбулаторно та стаціонарно
по даний час.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснила, що є дочкою позивачки. ОСОБА_1
проживає у будинку по АДРЕСА_2, а бабуся
проживала АДРЕСА_1. ОСОБА_1 виросла біля
бабусі, постійно допомагала їй. Коли
бабця захворіла і була лежачою, біля
неї постійно була її мама ОСОБА_2 А вона
допомагала мамі доглядати за бабусею.
ОСОБА_2 у 2003 році збив автобус, був
пошкоджений хребет та внутрішні
органи. У 2004 році маму прооперували. Три
роки вона була з дренажами. В такому
стані доглядала за бабусею. ОСОБА_2
постійно їздить у лікарню, то в м.
Долину, то у м. Івано-Франківськ. Після
перенесеної нею травми, у неї почали
хворіти всі внутрішні органи.
Нещодавно від сусідки ОСОБА_10, коли
мама розказувала їй про постійні
судові позови зі сторони ОСОБА_4 та його
родини, вона дізналася про те, що бабуся
ОСОБА_6 мала намір поміняти заповіт і
заповісти майно ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 та її
покійної мами ОСОБА_6 Знає їхню родину,
але не дуже близько. Коли захворіла
ОСОБА_6, вона приходила на прохання
ОСОБА_2 робити уколи, які призначив
дільничий лікар. До ОСОБА_6 вона ходила
часто протягом півроку. За цей час
жодного разу не бачила у будинку ні
ОСОБА_4, ні його дружину та дітей. За
ОСОБА_6 доглядала її дочка ОСОБА_2, яка
сама була після операції з дренажами і
якій також потрібно було допомагати на
той час. Але вона самостійно доглядала
за мамою, яка була лежачою, сама її
піднімала, повертала. ОСОБА_2 тоді
потрібно було зробити операцію, але
вона її не зробила, так як мала
доглядати маму. ОСОБА_1 часто
розмовляла з ОСОБА_6 Остання не раз
плакала, що хотіла би бачити сина,
онуків, але вони не проходили. ОСОБА_6
говорила, що хоче переписати заповіт на
дочку, але не може ходити. ОСОБА_1 казала
ОСОБА_6, що приведе когось з
представників сільської ради, які
мають право складати заповіт, але не
встигла це зробити, так як ОСОБА_6
померла.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснила, що є двоюрідною
сестрою покійної ОСОБА_6 ОСОБА_2
потрапила в автокатастрофу, була в
тяжкому стані, але ходила за мамою, яка
важко хворіла, була лежачою. У ОСОБА_2
були пошкоджені внутнішні органи, вона
була вся у трубках, і так ходила біля
ОСОБА_6

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_2, потрапивши восени 2003 року в
дорожньо-транспортну пригоду, тривалий
час перебувала на стаціонарному, а
згодом на амбулаторному лікуванні в
обласній та районній лікарнях.
Проходила велику кількість обстежень,
оглядів, перенесла декілька операцій.
До сьогоднішнього часу вона лікується
з приводу травм, які зазнала під час
ДТП. У 2005 році, коли її мама ОСОБА_6 тяжко
захворіла та потребувала постійного
стороннього догляду, позивачка
залишила своє лікування та, покинувши
стаціонар, поїхала доглядати маму, з
якою була аж до її смерті. В той же час
брат позивачки ОСОБА_4 та його сім"я
відмовилися допомагати ОСОБА_2 у
догляді за мамою, незважаючи на те, що
остання склала заповіт на його користь,
та не беручи до уваги те, що позивачка
була хворою, після операцій і за станом
здоров"я їй було тяжко доглядати лежачу
людину.

Оскільки після смерті матері стан
здоров"я позивачки потребував
негайного лікування, вона не мала змоги
займатися питаннями спадкування. Крім
того, на той час у будинок матері
перейшов жити її брат ОСОБА_4, якого
вигнала дружина і який не мав іншого
житла. Так як ОСОБА_2 стало відомо про
заповіт на користь брата, поважаючи
волю матері та враховуючи прохання
брата, ні у шестимісяний строк після
смерті ОСОБА_6, ні коли брат продовжував
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, вона не заперечували проти
цього. Тільки у 2013 році під час
неодноразових судових розглядів справ
за позовами сина її брата ОСОБА_5 від
сусідки ОСОБА_10 вона дізналася, що мама
хотіла змінити заповіт на її користь,
проте не встигла це зробити у зв"язку зі
смертю. А також їй став відомий той
факт, що вона як інвалід ІІ грипи має
право на обов"язкову частку у
спадковому майні матері, від якої вона
не відмовлялася.

А тому, беручи до уваги обставини, які
склалися, та підстави, у зв"язку з якими
позивачка вчасно не звернулася до
нотаріальної контори зі заявою про
прийняття спадщини, характер відносин
кожного з дітей зі спадкодавцем,
враховуючи правову позицію щодо
дотримання справедливості, яку
Конституційний Суд України висловив у
рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, та
згідно якої правосуддя за своєю суттю
визнається таким лише за умови, що воно
відповідає вимогам справедливості і
забезпечує ефективне поновлення в
правах, суд приходить до переконання
про задоволення позову.

На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу
України, керуючись ст.ст. 213-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

РІШИВ:

Позов задоволити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для
подання до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті її матері ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тривалістю 3
(три) місяці з дня вступу рішення в
законну силу.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: