Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/1072/14
Головуючий у 1 інстанції: Наумова О.О.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 12 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до КС «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди.

В позові зазначав, що 26.05.2008 року між ним
та КС «Порада» було укладено
депозитний договір № 209
«Накопичувальний» про залучення
внеску на депозитний рахунок.
Відповідно до вимог договору він вніс
на депозитний рахунок 14 000,0 грн. на
умовах договору, строком на 36 місяців -
до 26.05.2011 року.

Вказане підтверджується квитанцією до
прибуткового ордеру № 5492 від 26.05.2009
року. Відповідно до п. 1.2 договору
процентна ставка за користування
внеском протягом строку внеску
складала 22% річних. Відповідно до п. 2.1
договору строк користування внеском
діє 36 місяців-до 26.05.2011 року.

Крім того, 26.06.2008, 26.07.2008, 26.08.2008, 26.09.2008,
27.10.2008, 26.11.2008, 26.12.2008, 26.01.2009, 27.04.2009, 26.05.2009
року між ним та КС було укладено угоди
про зміну та доповнення договору про
залучення внеску на депозитний рахунок
№ 209 від 26.05.2008 року, відповідно до якого
він додатково вніс суми 12 100,0 грн., 5 000,0
грн., 2 600,0 грн., 3 500,0 грн., 3 000,0 грн., 3 000,0
грн., 4 000,0 грн., 1 300,0 грн., 2 900,0 грн.,
відповідно до додаткових угод. Вказане
підтверджується квитанціями до
прибуткових ордерів № 7035 від 26.06.2008
року, № 8282 від 26.07.2008 року, № 9506 від
26.08.2008 року, № 10716 від 26.09.2008 року, № 2589
від 26.05.2009 року, № 11692 від 27.10.2008 року, №
12565 від 26.11.2008 року, № 407 від 26.01.2009 року,
№ 13296 від 26.12.2008 року, № 2083 від 27.04.2009
року.

Після спливу строку договору він
звертався до відповідача з вимогою
повернути кошти та проценти, що
залишено без уваги.

У зв'язку з чим, у КС перед ним
утворилася заборгованість в розмірі 504
978,4 грн., що складається з: суми
прострочення з відсотками по договору
-109 081,28 грн.; суми трьох процентів річних
від простроченої суми - 5 003,67 грн.; суми
пені за 6 місяців прострочення - 390 893,44
грн.

Крім того внаслідок невиконання
договірних зобов'язань відповідачем,
він зазнав моральних страждань, які він
оцінює в грошовому еквіваленті в
розмірі 60 000,0 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилається також на визнання
відповідачем суми боргу яка складає 504
978,4 грн., та на часткове визнання
моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 12 грудня
2013 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України. Даним вимогам закону
рішення не відповідає.

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
судовим рішення в іншій справі належна
за договором сума депозиту з
відсотками вже стягнута на користь
позивача, а тому підстави для її
повторного стягнення відсутні.
Нарахування відсотків після
закінчення строку договору не
передбачено його умовами, а стягнення
пені, 3% річних і сум на відшкодування
моральної шкоди призведе до порушення
прав інших членів кредитної спілки.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 26 травня 2008 року
сторони уклали депозитний договір №209
«Накопичувальний» про залучення
внеску на депозитний рахунок.
Відповідно до вимог договору він вніс
на депозитний рахунок 14 000,0 грн. на
умовах договору, строком на 36 місяців -
до 26.05.2011 року.

Вказане підтверджується квитанцією до
прибуткового ордеру № 5492 від 26.05.2009
року. Відповідно до п. 1.2 договору
процентна ставка за користування
внеском протягом строку внеску
складала 22% річних. Відповідно до п. 2.1
договору строк користування внеском
діє 36 місяців - до 26.05.2011 року.

Крім того, 26.06.2008, 26.07.2008, 26.08.2008, 26.09.2008,
27.10.2008, 26.11.2008, 26.12.2008, 26.01.2009, 27.04.2009, 26.05.2009
року між ним та КС було укладено угоди
про зміну та доповнення договору про
залучення внеску на депозитний рахунок
№ 209 від 26.05.2008 року, відповідно до якого
він додатково вніс суми 12 100,0 грн., 5 000,0
грн., 2 600,0 грн., 3 500,0 грн., 3 000,0 грн., 3 000,0
грн., 4 000,0 грн., 1 300,0 грн., 2 900,0 грн.,
відповідно до додаткових угод. Вказане
підтверджується квитанціями до
прибуткових ордерів № 7035 від 26.06.2008
року, № 8282 від 26.07.2008 року, № 9506 від
26.08.2008 року, № 10716 від 26.09.2008 року, № 2589
від 26.05.2009 року, № 11692 від 27.10.2008 року, №
12565 від 26.11.2008 року, № 407 від 26.01.2009 року,
№ 13296 від 26.12.2008 року, № 2083 від 27.04.2009
року.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 02.09.2010
року задоволено позов ОСОБА_3 до
кредитної спілки « Порада» про
розірвання договору № 209 від 26.05.2008
року, Накопичувальний» та стягнуто з
кредитної спілки « Порада» на користь
ОСОБА_3 52 258грн.30 коп. та вирішено
питання про судовий збір. ( а.с.13)

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу і
відсотків на загальну суму 504978,4 грн. на
підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК України
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі в цій частині
позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд про нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з 26 травня 2008 року день закінчення
нарахувань по депозитному договору у
відповідності з даними, що містяться в
особовій картці вкладник, по 19 вересня
2013 року - день звернення до суду з
відповідним позовом.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить.
(а.с.4: п.2.4 Договору №209).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 26 травня 20011
року, вимоги ОСОБА_3. про нарахування і
стягнення процентів після закінчення
строку договору, не відповідають п.2.4
цього договору, а тому передбачених
законом підстав для задоволення цієї
частини позовних вимог судова колегія
не вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 390 893,44 грн., та 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилався на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем, які виникли з
приводу депозитного договору, Закон
України „Про захист прав споживачів"
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС „ Порада"
грошових зобов'язань за депозитним
договором від 26 травня 2008 року його
умовами не передбачалась, то і
правових підстав для її стягнення суд
не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_3 про
стягненні з кредитної спілки грошових
коштів на підставі ст.625 ЦК України
являються такими, що підлягають
задоволенню.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань кредитної спілки
та не виключає її відповідальності за
порушення строків розрахунків, тому
вимоги вкладника про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості на підставі ст. 625 ЦК
України являються обґрунтованими.

За таких обставин з кредитної спілки на
користь кредитора ОСОБА_3на підставі
ст.625 ч.2 ЦПК України підлягають
стягненню 3% річних від простроченої
суми боргового зобов'язання у сумі 5003,67
грн.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України позивачем не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в позовній заяві на те, що
складений сторонами 02.09.2013 року акт
звіряння рахунків(а.с.3) слід вважати
додатковими умовами до договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором (ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
скасуванню, провадження у справі в
частині вимог про стягнення
депозитного вкладу з відсотками на
суму 109081,28 грн. - закриттю, в іншій
частині позову - з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову і стягнення з кредитної спілки
на користь ОСОБА_3 3% річних в порядку
ст.625 ЦК України на загальну суму 5003,67
грн. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України з
кредитної спілки на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
загальній сумі 565 грн.

Керуючись ст. ст.307, 309,310,313,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 12 грудня 2013
року по цій справі скасувати.

Провадження у справі в частині відмови
про стягнення грошових коштів з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_3 депозитного вкладу з
відсотками закрити.

Стягнути з кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_3 5003,67 - 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. У задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Стягнути з кредитної спілки «Порада»
на користь держави судовий збір на суму
565 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: