Справа № 567/300/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 ,ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про втрату права
користування жилим приміщенням та
зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення

встановив:

Позивачка звернулася із позовом в суд
та просить визнати відповідача таким ,
що втратив право користуватися
квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свою
заяву тим що відповідач залишив цю
квартиру та не проживає в ній без
поважних причин з 2011 року.
Формальна приписка відповідача в
квартирі створює для неї додаткові
затрати і позбавляє можливості
отримати субсидію на оплату
комунальних послуг, а також вільно
розпоряджатися своєю власністю. Будь
яких витрат за комунальні послуги
відповідач не несе.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали в повному об'ємі .

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги
позивачки не визнав та пояснив ,що він
має право на проживання в квартирі як
член сім'ї ,однак позивачка поміняла
замки та поселила в квартиру
квартирантів , що унеможливлює його
проживання там. Разом з тим на даний час
він проживає в господарстві своєї мами
ОСОБА_6 так як вона потребує
стороннього догляду. Будь якого іншого
житла не має ,а тому просить усунути зі
сторони позивачки створені йому
перешкоди для проживання в спірній
квартирі та вселити його в це житло.
Визнав що в спірній квартирі не
проживає з 2012 року.

ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_4 не
визнала та пояснила що будь яких
перешкод йому в користуванні
квартирою не чинила. Замки змінила
після оформлення на себе права
власності на квартиру ,так як там
квартира була в запущеному стані та
потребувала ремонту. Ключі від
квартири для неї ОСОБА_4 не дав ,а тому
вона змушена була поставити свій замок
і для того щоб розплатитися за борги за
комунальні послуги ,що залишив для неї
ОСОБА_4 вона змушена була туди дійсно на
декілька місяців поселити
квартирантів. Зараз в квартирі ніхто не
проживає.

Суд заслухавши сторони по справі,
представників сторін та свідків,
вивчивши матеріали справи рахує , що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про втрату
права користування жилим приміщенням
підлягає до задоволення , а зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення до задоволення
не підлягає із наступних підстав.

ОСОБА_7 був власником квартири АДРЕСА_1.

Ще за свого життя ОСОБА_7 оформив
договір дарування вищевказаної
квартири для своєї дружини ОСОБА_1 .
Даний факт підтверджується договором
дарування від 26.11. 2009 року.

В цій же квартирі був зареєстрований
та на той час проживав відповідач по
справі ОСОБА_4 ,котрий є рідним сином
нині покійного ОСОБА_7 , що
підтверджується відміткою про
реєстрацію в паспорті відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового
кодексу України, члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового
кодексу України, припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином в судовому засіданні було
встановлено ,що до моменту укладення
договору дарування спірної квартири (9
26.11.2009 року) ОСОБА_4 проживав у квартирі
на правах сина власника цієї квартири
,хоча разом із власником не проживав та
не був членом його сім'ї , так як на той
час сам ОСОБА_7 проживав разом із своєю
дружиною ОСОБА_1 за зовсім іншою
адресою в АДРЕСА_2. Вони не вели
спільного господарства та проживали за
різними адресами.

Тим більше ОСОБА_4 ніколи не був та не
міг бути членом сім'ї позивачки ОСОБА_1,
котра була третьою дружиною нині
покійного ОСОБА_7 Вони разом ніколи не
проживали та не вели спільного
господарства.

Сам ОСОБА_4 в судовому засіданні сказав
«Я з позивачкою не спілкувався».

Відповідач ОСОБА_4 не надав суду будь
якого доказу ,що його мама потребує
стороннього догляду ,та що він
постійно проживає в її господарстві
,бодай навіть без прописки.

Більше того свідки з його сторони
вказали на той факт ,що він в мами
проживає періодично ,а періодами живе в
співмешканки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК - член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено ,що
після смерті чоловіка ОСОБА_1 -
позивачка ОСОБА_1 пред'явила претензії
на свою квартиру , у період відсутності
ОСОБА_4 поміняла там замки , зробила
ремонт та поселила квартирантів.

Цей факт в судовому засіданні
підтвердили як сторони по справі так і
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
Всі ці роботи були виконані ОСОБА_1 в
період перебування ОСОБА_4 на
заробітках в Польщі.

По приїзду додому ОСОБА_4 звернувся із
заявою в Острозький МВ УМВС України в
Рівненській області. З приводу своєї
заяви він 01.10.2012 року отримав відповідь
про результати перевірки. В цій
відповіді значиться ,що заявник сам
пояснив ,що перед смертю його батько
оформив заповіт на спірну квартиру на
свою дружину . В своїй заяві ОСОБА_4 уже
на той час пояснював дільничному ,що
він не проживав у квартирі протягом
останніх пів року, а коли на початку
липня 2012 року повернувся в квартиру, то
виявив що там замінені замки у вхідних
дверях та в будинку проживають
сторонні особи.

Таким чином ОСОБА_4 про своє порушене
право знав уже як мінімум з 01.10. 2012 року
,з висновку про результат розгляду його
заяви ,відповідно до котрого розгляд
його заяви було припинено. Однак не
зважаючи на цей факт він для
відновлення свого права нікуди більше
не звертався , а проживав у своєї мами а
також співмешканки ,що також
підтвердили свідки по справі. Таким
чином суд не може рахувати доведеним
той факт, що ОСОБА_4 не проживав у
спірній квартирі з поважних причин.

Позивачка при таких обставинах не може
скористатися всіма наданими для неї
правами, а зокрема не може отримувати
субсидію для оплати комунальних послуг
та вільно розпоряджатися своєю
власністю, так як приписаний ОСОБА_4 не
виписався добровільно із її житла, хоча
фактично там не проживає. На даний час
він не є ні членом сім'ї позивачки ,ні
квартиронаймачем в спірному житлі.
Комунальні послуги не платив і не
платить.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 391, 405 ЦК України ,ст. ст. 150, 156 ЖК
України, ст.ст. 15, 30, 61, 209, 212-215 ЦПК
України , суд

вирішив :

Визнати ОСОБА_4 таким що втратив
право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення
,відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуПоліщук Т.М.