АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/972/14
Головуючий в 1 інстанції - Литвинова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі: Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 06 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства «Печерська брама»
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про усунення порушень прав споживача
житлово-комунальних послуг та
зобов'язання вчинити дії, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення сторін, представника третьої
особи, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
«Печерська брама» Печерської районної
у м. Києві державної адміністрації, у
якому просила зобов'язати відповідача
вчинити дії, пов'язані з укладанням
окремого договору, як зі споживачем
житлово-комунальних послуг, на оплату
житлово-комунальних послуг та
утримання прибудинкової території по
квартирі АДРЕСА_1, виходячи з її частини
власності у квартирі, мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що відповідач
відмовив їй в укладанні такого
окремого договору.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 06.12.2013 року в
задоволені позову відмовлено .

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
про усунення порушень прав споживача
житлово-комунальних послуг та
зобов'язання вчинити дії. Зобов'язати
КП «Печерська брама» укласти договір
між Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
«Печерська брама» Печерської районної
у місті Києві державної адміністрації
та мною, ОСОБА_1, на надання
житлово-комунальних послуг та
утриманню будинку та прибудинкової
території мені, ОСОБА_1, та моїм
малолітнім синам, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 , виходячи з моєї частини
власності у квартирі.

В апеляційній скарзі вказувала на те,
що ухвалюючи рішення були грубо
порушені норми процесуального та
матеріального права, рішення є
незаконним та необґрунтованим, в ньому
було навмисно викривлено зміст
позовних вимог. Суд порушив норми
матеріального права, передбачені ст.20-24
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», відповідно до яких
відповідач зобов`язаний укласти з
споживачем договір, про який просила
позивач. Суд помилково не врахував
вимоги ст. 360 ЦК України, відповідно до
яких «Співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.» Згода
співвласників на виконання такого
обов'язку цією статтею не передбачена.
Оскільки спірні відносини однозначно
врегульовані ст. 360 ЦК України,
застосування аналогії закону у вигляді
ст. 358 ЦК України є не правомірною.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи скарги підтримала.

Представник відповідача та третьої
особи заперечували проти задоволення
апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ч.2 ст.16 ЦК України не містить
вичерпного переліку способів захисту
цивільних прав та інтересів судом. В
статті зазначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК
України).

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст.ст. 20,22, 24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», балансоутримувач
зобов`язаний укласти із споживачем
житлово-комунальних послуг договір про
надання таких послуг.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, квартира АДРЕСА_1,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 23.02.1994 р..
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 в рівних долях.

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру, її загальна площа становить
59,02 кв.м. і вона складається з трьох
житлових кімнат, площею 9,8 кв.м., 19,4 кв.м.
та 12,5 кв.м.

Рішенням місцевого суду Московського
району м. Києва від 03.10.2001 р.
встановлений порядок користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
за яким ОСОБА_7 виділена у користування
кімната, площею 9,8 кв.м., а ОСОБА_8, ОСОБА_2
та ОСОБА_1 виділені у користування
житлові кімнати, площею 12,5 кв.м. та 19,4
кв.м. Приміщення коридору, туалету,
кухні, ванної кімнати, комірки залишені
у загальному користуванні.

За договором купівлі-продажу від 21.03.2002
року ОСОБА_7. продав ОСОБА_1 належну йому
1/4 частину квартири АДРЕСА_1, таким
чином позивачка загалом має у
власності 1/2 частину квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8.

Як встановлено в судовому засіданні з
пояснень позивача ОСОБА_1 та
представника третьої особи ОСОБА_2,
належну ОСОБА_8 1/4 частку спірної
квартири, вона заповіла ОСОБА_7., який
спадщину прийняв, проте свідоцтво про
право на спадщину не отримав.

З довідки за формою 3, виданою КП по
утриманню та експлуатації житлового
господарства «Печерська брама» 14.08.2013
р., вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано п'ять осіб: позивачка
ОСОБА_1, троє її неповнолітніх дітей -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та третя особа
ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтвердила, що в квартирі
зареєстрована вона, троє її
неповнолітніх дітей та третя особа
ОСОБА_2 Також в квартирі мешкає без
реєстрації її чоловік ОСОБА_3 та її
батько ОСОБА_7 Вона, діти та чоловік
користуються кімнатою площею 9,8 кв.м.,
ОСОБА_7 займає кімнату площею 12,5 кв.м.,
житловою кімнатою площею 19,4 кв.м.
користуються усі особи, що проживають у
квартирі, а ОСОБА_2 взагалі у квартирі
не проживає.

З листів відповідача КП «Печерська
брама» від 10.12.2012 р. № 336-К, від 01.02.2013 р. №
К-59/1 вбачається, що позивачка протягом
2012 - 2013 років зверталась до відповідача
з заявами про укладення окремого
договору по сплаті комунальних
платежів та утримання прибудинкової
території, але їй було відмовлено, так
як для розподілу особових рахунків
необхідно визначити частки та розмір
житлового помешкання окремо для
кожного власника, оскільки нарахування
проводяться відповідно до п. 5 Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 р. № 560 та
калькуляційною одиницею є 1 кв.м.
загальної площі квартир будинку.

Суд встановив, що відповідач
правомірно відмовляє позивачу в
укладенні з нею договору про надання
житлово-комунальних послуг на
запропонованих нею умовах, так як
співвласники не досягли згоди, щодо
порядку користування спірною
квартирою, члени сім`ї позивача
фактично користуються більшою часткою
квартири, ніж позивачу належить на
праві власності, а тому укладення
договору на умовах запропонованих
позивачем, порушуватиме права інших
співвласників.

Виходячи з наявних у справі та
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, вищенаведені
обставини, які суд вважав
встановленими є доведеними.

Висновок суду про безпідставність
заявлених позивачем вимог відповідає
цим обставинам справи.

Так, відповідно до положень частин 1, 2
ст. 162 ЖК УРСР плата за користування
жилим приміщенням в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться
крім квартирної плати за затвердженими
в установленому порядку тарифами.

Згідно п.2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями власники
приватизованого житла в
багатоквартирних будинках (до яких
належать і власники квартир у
кооперативних будинках та викуплених
квартир) є співвласниками всіх
допоміжних приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат у
загальних витратах на утримання
будинку (житла) та прибудинкової
території пропорційно до займаної
площі. Послуги з утримання будинків,
споруд і прибудинкових територій
зобов'язані сплачувати як
квартиронаймачі, так і власники
викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до пункту 11 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення. затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630,
передбачено, що у разі встановлення
будинкових засобів обліку води у
багатоквартирному будинку, де окремі
квартири обладнані квартирними
засобами обліку, споживач, який не має
квартирних засобів обліку, оплачує
послуги згідно з показаннями
будинкових засобів обліку, не
враховуючи витрати води виконавця,
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, які є власниками або
орендарями приміщень у цьому будинку,
та сумарних витрат води за показаннями
усіх квартирних засобів обліку.
Різниця розподіляється між
споживачами, які не мають квартирних
засобів обліку, пропорційно кількості
мешканців квартири в разі відсутності
витоків із загальнобудинкової мережі,
що підтверджується актом обстеження,
який складається виконавцем у
присутності не менш як двох мешканців
будинку.

Пунктом 10 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від
08.10.1992 року передбачено, що за умови
відсутності поквартирного
(покімнатного) обліку щодо оплати
житлово-комунальних та інших послуг
плата розподіляється: - за газ,
водопостачання та водовідведення,
освітлення підсобних приміщень - за
чисельністю членів сім'ї, що проживають
у квартирі, житловому приміщенні у
гуртожитку, та осіб, які проживають у
квартирі, житловому приміщенні у
гуртожитку більше ніж місяць.

Частиною 2 ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Таким чином суд першої інстанції вірно
виходив з того, що укладення окремого
договору на утримання квартири,
виходячи з її частини власності у
квартирі буде суперечити інтересам
інших співвласників, оскільки в
квартирі зареєстровано п'ять осіб:
позивачка ОСОБА_1, троє її
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги з приводу
обов`язку відповідача укласти з нею
договір відповідно до Закону «Про
житлово-комунальні послуги», колегія
суддів не приймає, так як відповідно до
цього Закону, договір має відповідати
типовому договору.

В разі укладення з позивачем договору,
про оплату нею житлово-комунальних
послуг відповідно до її частки у праві
власності, будуть порушені
вищенаведені вимоги нормативних актів,
відповідно до яких, нарахування за
різні види послуг, повинні проводитись
або відповідно до площі, яку займають
одержувачі послуг, або відповідно до
кількості осіб, які ці послуги
використовують. Таким чином укладення
такого договору без згоди інших
співвласників, буде порушувати їх
права. Посилання апелянта на ст. 360 ЦК
України, відповідно до якої кожен із
співвласників повинен нести
відповідальність за утримання його
майна, не спростовує вищенаведених
висновків суду, про обов`язок позивача
оплачувати частину
житлово-комунальних послуг, виходячи з
кількості членів її сім`ї.

Суд правильно виходив з того, що саме
позивачка та її чоловік зобов`язані
нести витрати за послуги, які надаються
її неповнолітнім дітям, що проживають
разом з нею.

Крім того, суд правильно, виходив з
того, що оскільки на час розгляду
справи один з співвласників не оформив
до кінця свої права в порядку
спадкування, та між співвласниками не
встановлений конкретний порядок
користування спільним майном,
укладення договору про який просила
позивач порушуватиме вимоги законів
щодо порядку нарахування оплати за
житлово-комунальні послуги, виходячи з
площі приміщень, яку ті використовують.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення
для даної справи. Висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні. Доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Суд при винесенні рішення правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 06 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: