Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6205/13-ц
Провадження №: 2/332/86/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2014 р.
м.
Запоріжжя

Заводський районний суд м.
Запоріжжя в складі: головуючого судді
Ретинської Ю.І., при секретарі
Івановій Д.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Запорізький
металургійний комбінат
«Запоріжсталь», третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди,
завданої хронічним професійним
захворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.11.2013 року звернулася
до суду із позовною заявою до
відповідача Відкритого акціонерного
товариства «Запорізький металургійний
комбінат «Запоріжсталь» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої хронічним професійним
захворюванням.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила наступне. З ВАТ
«Запоріжсталь» перебувала в трудових
відносинах з 19.12.1977 року по 31.10.2013 року.

30.07.2010 року актом розслідування
хронічного професійного захворювання
їй був поставлений діагноз: хронічна
шийна радикулопатія в стадії неповної
ремісії помірним мязево-тонічним та
больовим синдромами. Професійне
захворювання виникло внаслідок
наступних обставин: статичного
навантаження, вимушеного положення
тіла, а його причиною є статичне
навантаження на обидві руки 63558 кг*С,
перебування в положенні нахилу до 30
градусів - 50,6 % тривалості робочої
зміни, температура повітря робітничої
зони в холодну пору року + 15 градусів С.

Згідно з актом МСЕК від 17.09.2010 року, вона
втратила професійну працездатність на
40 % та їй встановлена третя група
інвалідності, після повторного огляду
МСЕК 18.09.2012 року їй була підтверджена
третя група інвалідності та
встановлено 60 % втрати професійної
працездатності безстроково.

Хворобою та утратою професійної
працездатності їй заподіяна моральна
шкода, тому що вона постійно відчуває
фізичний біль, їй важко виконувати
фізичну працю, вона змушена приймати
лікарські препарати, змушена
обмежувати себе у фізичному
навантаженні, не може вести звичайний
та повноцінний спосіб життя, чим
порушений звичайний ритм її життя. Вона
постійно переживає за своє здоров'я,
переносить душевні хвилювання через
свою хворобу, не має змоги в повному
обсязі реалізувати свої звички та
бажання. Все це дезорганізовує її життя
й негативно відображається на її
нервовій системі та загальному
самопочутті.

Просить суд стягнути з відповідача
спричинену йому моральну шкоду в
розмірі 100000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник позов підтримали повністю,
просили суд задовольнити вимоги з
підстав, які викладені в заяві.

Представник відповідача позов визнала
частково, просить суд задовольнити
позовні вимоги у розмірі 10000 грн., що
відповідає засадам справедливості,
розумності та виваженості.

Представник третьої особи - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя до
суду не з'явилась, хоча належним чином
була сповіщена про день та час слухання
справи, про що в матеріалах справи
міститься підтвердження про отримання
суової повістки.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом установлено, що з ВАТ
«Запоріжсталь» ОСОБА_1 перебувала в
трудових відносинах з 19.12.1977 року по
31.10.2013 року, що підтверджується копією
трудової книжки.

Відповідно до Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 30.07.2010 року позивачу був
поставлений діагноз: хронічна шийна
радикулопатія в стадії неповної
ремісії помірним мязево-тонічним та
больовим синдромом. Професійне
захворювання виникло внаслідок
наступних обставин: статичного
навантаження, вимушеного положення
тіла, а його причиною є статичне
навантаження на обидві руки 63558 кг*С,
перебування в положенні нахилу до 30
градусів - 50,6 % тривалості робочої
зміни, температура повітря робітничої
зони в холодну пору року + 15 градусів С
(а.с. 17-18).

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_1
вперше було встановлено 40 % втрати
працездатності 17.09.2010 року, встановлена
третя група інвалідності. (а.с. 19)

За результатами висновку останнього
обстеження Медико-соціальної
експертної комісії від 18.09.2012 року у
результаті професійного захворювання
їй було встановлено третю групу
інвалідності з 60% стійкої втрати
професійної працездатності -
безстроково (а.с. 20-21).

У зв'язку з професійним захворюванням
ОСОБА_1 періодично проходить лікування,
що підтверджується наданими позивачем
медичними документами (а.с. 22-24).

Отже, внаслідок професійного
захворювання позивач змушена тривалий
час знаходитись на лікарняному, у
зв'язку із чим було порушено її
нормальні життєві зв'язки.

Згідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю
України встановлено, що забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25
травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Однак, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.
"е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які потягли
втрату працездатності" у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам та членам їхніх
сімей.

Крім того, із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до
положень Закону України від 23
лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до
суду Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачено
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому та членам їх сімей
моральну шкоду, то таку шкоду позивачу,
законні права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець згідно з
правилами ст. 1167, 1168 ЦК України.

Внаслідок отриманого професійного
захворювання позивач змушена тривалий
час знаходитися на лікарняному,
проходити чисельні медичні огляди та
обстеження, медико-соціальні експертні
комісії, відновлювальні процедури,
вона постійно відчуває фізичний біль,
їй важко виконувати фізичну працю, не
може вести звичайний та повноцінний
спосіб життя, чим порушений звичайний
ритм її життя. Отримане позивачем
професійне захворювання призвело до її
моральних страждань, порушення
нормальних життєвих зв'язків, до
позбавлення можливості реалізувати
свої звички та бажання.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, суд при визначенні
розміру грошового відшкодування
моральної шкоди, окрім глибини
фізичних та душевних страждань, має
також враховувати характер
правопорушення, форму та ступінь вини
особи, яка завдала моральну шкоду, а
також інші обставини, які мають істотне
значення. За таких обставин, беручи до
уваги конкретні обставини справи,
ступінь втрати професійної
працездатності, характер отриманих
позивачем захворювань і пов'язані з
ними фізичні і моральні страждання
позивача, істотність вимушених змін у
життєвих стосунках і наслідків, що
настали, виходячи із збалансованості
інтересів сторін, суд вважає, що вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню у розмірі 10000 грн.

Оскільки позивачі по даній категорії
справ звільняються від сплати судового
збору при подачі позову, то такий на
користь держави має бути стягнути з
відповідача у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Запорізький металургійний
комбінат «Запоріжсталь» на користь
ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. на
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Запорізький металургійний
комбінат «Запоріжсталь» на користь
держави судові витрати у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Ю.І. Ретинська