Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/28/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Кавун
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

10.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретареві: Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 24
травня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: відділ
Держкомагенства у Маловисківському
районі, про визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю та скасування
державної реєстрації, -

встановила:

16.04.2013 року позивач
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
обґрунтовуючи його тим, що він є
власником земельної ділянки НОМЕР_1
площею 4,3855 га, розташованої на
території Хмелівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯК №427022,
виданого 15 жовтня 2012 року
Маловисківською районною державною
адміністрацією Кіровоградської
області, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право приватної власності на землю та
на право постійного користування
землею, договорів оренди землі за
№01884. Вказане право власності
було набуто на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
02.08.2012 року Маловисківською державною
нотаріальною конторою Кіровоградської
області після смерті ОСОБА_4, який
володів земельною ділянкою НОМЕР_1 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії КР
МВ 2326, виданого 15.12.2000 року Хмелівської
сільською радою Маловисківського
району Кіровоградської області,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №2171.
Звернувшись до СТОВ «Агрофірма
«Вікторія» з проханням про виділення
йому в натурі земельної ділянки згідно
схеми поділу земель та плану зовнішніх
меж земельної ділянки, отримав відмову,
яка мотивована тим, що земельна ділянка
НОМЕР_1 належить громадянці ОСОБА_5 -
жительці АДРЕСА_1. На підтвердження
даного факту посадові особи СТОВ
«Агрофірма «Вікторія» надали копію
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-КР №016436,
виданого 19 серпня 2002 року
Маловисківською районною державною
адміністрацією Кіровоградської
області ОСОБА_2, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право приватної власності на
землю за №9498. Просив суд визнати
вказаний державний акт на право
приватної власності на землю серії
недійсним та зобов'язати відділ
Держкомземагенства у Маловисківському
районі Кіровоградської області
скасувати державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку, видану
на ім'я ОСОБА_5 відповідно до вказаного
державного акту на право приватної
власності на землю.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 24
травня 2013 року позов задоволено.
Визнано державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІV-КР №016436, виданий 19 серпня 2002 року
Маловисківською районною державною
адміністрацією Кіровоградської
області на ім'я ОСОБА_5, зареєстрований
в книзі записів реєстрації державних
актів на право приватної власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за №9498, недійсним. Зобов'язано
відділ Держкомземагенства у
Маловисківському районі
Кіровоградської області скасувати
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку, видану на ім'я ОСОБА_5,
відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-КР №016436, виданий 19 серпня 2002 року
Маловисківською районною державною
адміністрацією Кіровоградської
області. Додатковим рішенням суду від
25.07.2013 року вирішено питання судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити. Зокрема,
зазначив, що ОСОБА_4, померлий у
ІНФОРМАЦІЯ_1, не міг отримати не лише
державний акт на право власності на
землю у 2000 році, а й сертифікат на право
на земельну частку (пай), оскільки
порядок видачі сертифікатів та
державних актів врегульовано лише у 1995
році Указом Президента України №720/95.
Тому, державний акт, виданий
позивачеві, є незаконним, здійсненим з
грубим порушенням вимог чинного
законодавства.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача, його представника,
дослідивши письмові докази по справі,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, встановлених ст. 303
ЦПК України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 4,3855 га, розташованої на
території Хмелівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯК №427022,
виданого 15.10.2012 року Маловисківською
районною державною адміністрацією
Кіровоградської області,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №01884
(а.с.11). Спірну земельну ділянку позивач
отримав у порядку спадкування після
смерті свого батька - ОСОБА_4

ОСОБА_2 також є власником спірної
земельної ділянки, що підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-КР №016436,
виданим на ім'я ОСОБА_5 на підставі
розпорядження Маловисківської
райдержадміністрації ради народних
депутатів, згідно з яким їй передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 4,40 га, за НОМЕР_1, що розташована
на території Хмелівської сільської
ради Маловисківського району
Кіровоградської області,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 9498 (а.с.10, 32-33).

Дану земельну ділянку
ОСОБА_2 отримала у спадок від своєї баби
- ОСОБА_6, що підтверджується заповітом
від 22.08.1991 року, складеним ОСОБА_6 (а.с.34).

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки ОСОБА_5 отримала
державний акт на спірну земельну
ділянку пізніше, ніж батько позивача -
ОСОБА_4, а саме у 2002 році, вказаний
державний акт має бути визнаний
недійсним з наступним скасуванням
права власності на земельну ділянку
ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з такого.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Оспорюване рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам не
відповідає.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої цієї статті (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування
щодо приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин). Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.153 ЗК України власник
не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Вказана правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
23.10.2013 року по справі №6-цс13.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ч.1 ст. 360-7
ЦПК України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Як убачається з розпорядження голови
Маловисківської РДА Кіровоградської
області від 29.04.2002 року №136-р «Про
передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам -
власникам земельних часток (паїв)
передано у приватну власність земельні
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
громадянам - власникам сертифікатів на
право на земельну частку (пай) із земель
колективної власності, у тому числі КСП
«Хмелівське» згідно додатку 1 (а.с.57). У
додатку до вказаного розпорядження
визначено список громадян, яким
передається земельна частка (пай),
зокрема по КСП «Хмелівське» - ОСОБА_5
(сертифікат серії РН №405496, номер
ділянки - НОМЕР_1 площею 4,4 га) (а.с.56).

Як свідчить належним чином завірений
витяг з книги реєстрації сертифікатів
на право на земельну частку (пай), що
видаються, сертифікат серії РН №405496
було видано ОСОБА_6 (бабі відповідача)
30.03.2001 року, а згодом внесено прізвище
ОСОБА_5 з позначкою «спадщина» (а.с.14).

При цьому позивач вимоги про
скасування розпорядження голови
Маловисківської РДА Кіровоградської
області від 29.04.2002 року №136-р, на
підставі якого ОСОБА_5 отримала
державний акт на право приватної
власності на землю серії ІV КР №016436,
зареєстрований у книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №9498 19.08.2002 року
(а.с.32-33), не ставив.

Суд першої інстанції зробив
висновок, що оскільки даною земельною
ділянкою володів ОСОБА_4 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії КР МВ 2326,
виданого 15 грудня 2000 року Хмелівською
сільською радою Маловисківського
району Кіровоградської області,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №2171, а
земельна ділянка НОМЕР_1 згідно схеми
розподілу земель КСП «Хмелівське»
рахується за ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою Хмелівської
сільської ради Маловисківського
району від 21 червня 2012 року №848, ОСОБА_2
має бути позбавлена права власності на
земельну ділянку.

Слід зазначити, що, як встановлено
рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 05.03.2014
року, ухваленого по справі №392/2157/13-ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу
Державного агентства земельних
ресурсів України у Маловисківському
районі, Хмелівської сільської ради,
державного нотаріуса Маловисківської
державної нотаріальної контори,
Маловисківської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
про визнання недійсними рішення
Маловисківської районної державної
адміністрації від 03.04.1996 року №148-р,
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії РН № 396083 від 16.10.2000
року, рішення Хмелівської сільської
рада від 23.12.1999 року №49, державного акту
на право власності на земельну ділянку
КР МВ № 2326 від 15.12.2000 року, свідоцтва про
право на спадщину від 02.08.2012 року,
розпорядження Маловисківської
районної державної адміністрації від
20.08.2012 року №707-р, державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК №427022 на ім'я ОСОБА_3,
покладення обов'язку на відділ
Держземагенства у Маловисківському
районі Кіровоградської області
скасувати державну реєстрацію про
право власності на земельну ділянку,
державний акт серії КР МВ №2326 від 15.12.2000
року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на право
власності на земельну ділянку НОМЕР_1
площею 4,40 га, що розташована на
території Хмелівської сільської ради,
не можна вважати правовстановлюючим
документом, оскільки він, в порушення
п.2.11 чинної на час його видачі
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної
власності на землю, затвердженої
наказом Державного Комітету України
по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43,
не підписаний Хмелівським сільським
головою та не скріплений відповідною
гербовою печаткою, а тому відсутні
правові підстави для визнання його
недійсним (а.с.164-166).

Суд на зазначене уваги не звернув, не
дав правової оцінки державному акту,
виданому ОСОБА_4, не роз'яснив
позивачеві права на оскарження рішення
органу виконавчої влади, на підставі
якого ОСОБА_2 отримала державний акт, а
тому не дав правової оцінки
розпорядженню голови Маловисківської
РДА Кіровоградської області від 29.04.2002
року №136-р, на підставі якого ОСОБА_2
отримала державний акт на право
приватної власності на землю, що
призвело до невірного висновку суду
про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

У порушення вимог вказаної статті
суд надав перевагу доказам позивача, а
саме довідці, виданій Хмелівською
сільською радою від 21.06.2012 року №848
згідно з якою за померлим ОСОБА_4 згідно
схеми розподілу земель КСП "Хмелівське"
рахується земельна ділянка НОМЕР_1 в
кількості 4,40 га, на яку заборона (арешт)
відсутні, та довідці, виданій відділом
Держкомзему у Маловисківському районі
Кіровоградської області від 14.06.2012 року
про те, що державну реєстрацію права
власності за №2171 в книзі записів
державних актів про право приватної
власності на землю, відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серія КР МВ №2326,
виданого 15.12.2000 року Хмелівською
сільською радою Маловисківського
району, було здійснено за ОСОБА_4 (а.с.9,
15).

При цьому оцінку доказам, наданим
відповідачем, про правомірність
набуття спірної земельної ділянки, суд
в оскаржуваному рішенні у порушення
ст.212 ЦПК України не дав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.215 ЦПК
України рішення суду складається у
тому числі з мотивувальної частини, в
якій зазначено встановлені судом
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини; мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти; чи були
порушені не визнані або оспорені права,
свободи чи інтереси, за захистом яких
особа звернулася до суду, а якщо були,
то ким; назви, статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на
підставі якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Жодної норми матеріального права, на
підставі якої судом задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 та фактично позбавлено
відповідача права власності на
земельну ділянку, якою він володіє з 2002
року, мотивувальна частина
оскаржуваного рішення суду не містить.

Зазначені обставини не були
доводами апеляційної скарги. Проте,
відповідно до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права. За таких
обставин рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 24 травня 2013 року підлягає
скасуванню. Не може залишатись без змін
та підлягає скасуванню і додаткове
рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 25
липня 2013 року .

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 24
травня 2013 року та додаткове рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 25 липня 2013
року скасувати.

У позовних вимогах ОСОБА_3 про визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю та
скасування державної реєстрації
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: