Справа № 202/3396/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
стягнення аліментів, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з 11 липня 2008 року по
31 липня 2012 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого вони мають малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться
на утриманні позивача, проте
відповідач, проживаючи окремо від
позивача з дитиною, не бере у повному
обсязі участі у вихованні і витратах
необхідних для виховання сина, хоча має
такий обов'язок, тому позивач просила
суд стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дитини в
розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення
дитиною повноліття.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, через канцелярію суду 24
березня 2014 року подала заяву про
розгляд справи у її відсутність,
підтримуючи свої вимоги у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, подав через канцелярію суду 25
березня 2014 року заяву про визнання
позову в частині обов'язку сплачувати
аліменти на сина, проте клопотав про
стягнення аліментів у частці від
заробітку в розмірі 1/3 щомісяця,
оскільки він працює за трудодвим
договором в ТЮВ «Гюнсел» та має
стабільний заробіток.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази, вважає за
необхідне ухвалити рішення про
часткове задоволення позову, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка
набула чинності для України 27.09.1991,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Стверджуючи ці
положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України
та ст. 180 СК України встановлюють
обов'язок батьків утримувати дітей до
їх повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 11 липня 2008 року по 31 липня 2012 року
перебувають у шлюбі, зареєстрованому
Індустріальним відділом РАЦС
Дніпропетровського МУЮ
Дніпропетровської області, актовий
запис №358, та розірваному на підставі
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012
року, яке набрало законної сили 31 липня
2012 року (а.с. 6, 8). Сторони є батьками,
народженої у цьому шлюбі дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, долученим
до матеріалів справи в копії (а.с.7).

Дитина проживає разом із матір'ю та
перебуває на її утриманні, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї з КП «ЖЕП №26» 18 березня 2014 року
(а.с.16) та визнано відповідачем у
поданій заяві, обставини чого у зв'язку
з цим за правилами ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Одночасно судом встановлено, що
позивач з 09 квітня 2012 року не працює,
про що свідчить трудова книжка в копії
(18-19), доходів від іншої діяльності не
має, соціальні виплати не отримує.

Відповідач є працездатним, працює за
трудовим договором на посаді водія
автотранспортних засобів ТОВ «Гюнсел»,
має постійний заробіток, розмір якого
за даними довідки про доходи з місця
роботи №4 від 17 грудня 2013 року за
період з червня по листопад 2013 року
склав 8400,00 грн. (а.с. 22) та інших осіб на
утриманні не має.

Також судом встановлено, що
домовленості (договору) щодо сплати
аліментів на утримання дитини між
сторонами у даній справі досягнуто не
було та оскільки відповідач з дитиною
не проживає, регулярного утримання їй
не надає, то належить визнати, що ним
порушено покладений на нього статтею 180
СК України обов'язок по утриманню, який
є безумовним, виникає в результаті
народження дитини з моменту її
народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, а тому вбачаються
усі підстави для присудження до
стягнення з відповідача за цим позовом
на користь позивача аліментів на
утримання неповнолітньої дитини.

Водночас, визначаючи розмір аліментів,
які підлягають присудженню до
стягнення з відповідача, суд виходить з
положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2
ст.182 СК України, які передбачають
присудження за рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліменти) у частці
від доходу її матері, батька, розмір
яких, у будь-якому випадку, не може бути
меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відтак, при вирішенні питання щодо
присудження до сплати аліментів та їх
розміру, суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, яка є
малолітньою, мешкає разом із матір'ю
(позивачем), перебуває на її утриманні,
потребує піклування, утримання, а також
стан здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, який є
працездатним, має постійне місце
роботи та заробіток, інших дітей та
непрацездатних членів сім'ї на
утриманні не має, а також інші
обставини, що мають істотне значення,
зокрема, визнання позову відповідачем
в повному обсязі, суд приходить до
висновку про можливість відповідача
сплачувати аліменти на утримання
дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісяця до
повноліття дитини, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 214, 215, 218, 367, 81, 88,
222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Дніпропетровськ
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки
м. Дніпропетровська (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2), на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
1/3 частини з усіх видів заробітку
(доходу) щомісяця до повноліття дитини,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи стягнення
з 06 березня 2014 року та до досягнення
дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню в межах
місячних платежів.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті
сорок три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко