Справа №442/2100/14-ц
Провадження №2/442/1007/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

16 квітня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та про зняття її з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачки, в якому просить визнати
її такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_2 та зняти її з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою. Вимоги мотивує тим, що на
підставі договору про представлення в
безтермінове користування земельної
ділянки під будівництво
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності,
посвідченого другою Дрогобицькою
держконторою 28.06.1974 року за реєстр. № 4621
і Акту прийомки будинку в експлуатацію
від 01.02.1979 року за № 80 належить житловий
будинок АДРЕСА_2. Вказані
правовстановлюючі документи 18 вересня
1984 року зареєстровані в КП Львівської
обласної ради « Дрогобицьке МБТІ та ЄО»
за реєстровим № 2972, в книзі № 30. При
цьому, 28.07.2000 року за вищевказаною
адресою була зареєстрована його
колишня невістка, відповідачка по
даній справі ОСОБА_2 Так, згідно рішення
Дрогобицького міськрайонного суду від
28.05.2013 року шлюб між його сином та
відповідачкою було розірвано. Разом з
тим, ще у 2012 році відповідачка залишила
належний йому будинок та перейшла на
постійне місце проживання до своєї
матері за адресою: АДРЕСА_1, де і
проживає по даний час. З моменту
розірвання шлюбу та добровільної зміни
відповідачкою місця свого проживання
за місцем своє реєстрації більше не
поверталась і такої спроби не робила.
Факт формальної реєстрації
відповідачки, яка не проживає, створює
додаткові витрати по сплаті
комунальних послуг та унеможливлює
оформити субсидії по відшкодуванню
витрат за користування комунальними
послугами. Також на даний час його син
створив нову сім'ю і позивач має намір
зареєструвати в будинку його дружину.
Поряд з цим, факт відсутності
відповідачки за її місцем реєстрації
доводиться актом про відсутність за
місцем реєстрації від 30.01.2014 року, який
був складений за участю посадових осіб
КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання
«Дрогобицької міської ради.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та дав пояснення, які
по суті, змісту і мотивам відповідають
викладеному в позовній заяві. Жодних
речей відповідачки у вказаному
житловому будинку немає. Більше того, у
неї є інше житло, де така проживає зі
своїми родичами, її дії свідчать про
відсутність наміру повертатися до
спірного житла. Жодних перешкод щодо
користування вищевказаним житлом їй не
чинилося.

Відповідачка. на розгляд справи не
з'явилася не повідомивши причин своєї
неявки, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи, а тому суд визнав її неявку
неповажною та провів розгляд у її
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового засідання, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази у
сукупності, дійшов висновку, що позовна
заява підлягає до задоволення з огляду
не таке.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

На підставі договору про представлення
в безтермінове користування земельної
ділянки під будівництво
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності,
посвідченого другою Дрогобицькою
держконторою 28.06.1974 року за реєстр. № 4621
і Акту прийомки будинку в експлуатацію
від 01.02.1979 року за № 80 позивачу належить
житловий будинок АДРЕСА_2. Вказані
правовстановлюючі документи 18 вересня
1984 року зареєстровані в КП Львівської
обласної ради « Дрогобицьке МБТІ та ЄО»
за реєстровим № 2972, в книзі № 30. (а.с.7,10).
Відповідно до копії будинкової книги, у
зазначеному вище житловому будинку є
зареєстрованими, зокрема, позивач та
відповідачка ОСОБА_2 (а.с.8)- колишня
дружина сина позивача (рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 28.05.2013 року у
справі №442/730/13-ц, шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 розірвано (а.с.5).

Встановлено, що відповідачка в будинку
АДРЕСА_2 фактично не проживає з 2012 року.
Даний факт підтверджується актом про
відсутність ( не проживання ) за місцем
реєстрації від 30.01.2014 року, який був
складений за участю посадових осіб КП «
Житлово-експлуатаційне об'єднання
«Дрогобицької міської ради,
підтверджений підписами сусідів.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою за
змістом ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України) (постанова
Верховного Суду України від 16.01.2012 року
у справі №6-57цс11).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЦК України, до
членів сім`ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права і
обов'язки.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" місце проживання
- адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

З роз'яснень, які містяться у п.11
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вбачається,
що на ствердження вибуття суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Поряд з цим, суд також приймає до уваги
покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
суду дали покази про те, що є сусідами
для позивача, ОСОБА_2, яка є для позивача
колишньою невісткою, яку за місцем його
проживання не бачили більше як два
роки.

Беручи до уваги наведене та те, що
відповідачка є колишнім членом сім»ї
власника житла, фактично добровільно
залишила таке житло і в ньому не
проживає понад встановлені законом
терміни, не сплачує комунальних послуг,
її особисте майно в будинку відсутнє,
не бере участі в утриманні житла,
проживає разом зі своїми родичами за
іншою адресою, суд приходить до
висновку про те, що такі її дії свідчать
про втрату інтересу до вказаного житла.
Окрім цього, будь-яких доказів щодо
наявності домовленостей щодо порядку
користування житловим будинком між
позивачем та відповідачкою не здобуто,
а з наданих доказів вбачається, що вона
самостійно залишила жиле приміщення і
протягом тривалого часу не намагалися
вселитись у таке.

При цьому, слід врахувати, що за
правилами ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі, зокрема,
судового рішення про позбавлення права
користування житловим приміщенням.
Відтак визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням має наслідок зняття її з
реєстрації. А тому позовні вимоги слід
задоволити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224,226 ЦПК
України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - житловим будинком
АДРЕСА_2, з подальшим зняттям її з
реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П.
Івасівка