Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/50/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Безуматов М.В.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.01.2014

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л..;
Єгорової С.М.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 27 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя. Неодноразово
змінюючи предмет спору визначила
вимоги, якими просить стягнути з
відповідача 33 505 грн. 50 коп. в рахунок
відшкодування ? частини витрат на
ремонтно-будівельні роботи в
домоволодінні за період спільного
сумісного проживання та 5577 грн. 10 коп.
вартість ? частини за придбаний
автомобіль в період шлюбу, понесені
судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 29
травня 1993 року по 11 червня 2012 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. З 1995 року проживають в
будинку, який подарований ОСОБА_4 його
матір'ю (а.с. 11). За час спільного
проживання ними як подружжям було
проведена численна кількість
перебудов для облаштування житла,
зокрема, газ, встановлено огорожу та
ворота, здійснено перекриття будинку,
замінені вікна, при вселенні спірне
житло перебувало в занедбаному стані.

Також в 2007 році ними за спільні кошти
був придбаний автомобіль, в порядку
поділу якого просить на свою користь
стягнути компенсацію.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 27
червня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково та стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі
15216 грн. в рахунок відшкодування ?
частини витрат на ремонтно-будівельні
роботи в домоволодінні АДРЕСА_1 та 5577
грн. 10 коп., вартість ? частини
транспортного засобу; судові витрати в
розмірі 2942 грн. 40 коп. та 707 грн. 04 коп.

ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції подала апеляційну
скаргу в якій просить про скасування та
ухвалення нового рішення, яким
стягнути з ОСОБА_4 на її користь 33444,75
грн., в рахунок відшкодування витрат на
ремонтно - будівельні роботи.

ОСОБА_4 також подав апеляційну скаргу
на рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 27 вересня 2013 року, в якій
просить про скасування та закриття
провадження у справі.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційних
скарг за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції встановив
слідуючи обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 22 травня 1993 року по червень 2012
року (а.с.7), мають спільну дитину -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

У 1995 році ОСОБА_4 на підставі договору
дарування від 28 серпня 1992 року
складеного на ім'я останнього його
матір'ю ОСОБА_6.(а.с.11) перейшов
проживати разом з дружиною в будинок по
АДРЕСА_1 (а.с.33).

За цей час подружжя здійснювали і
проводили роботи які вплинули на
вартість спірного майна, тому суд
досліджуючи доводи та заперечення
сторін показами свідків, технічним
паспортам на будинок та висновком
судової будівельно-технічної
експертизи № 968-969 від 08 серпня 2013 року
визначився з обсягом робіт у
домоволодінні АДРЕСА_1 (а.с.156-162). Так,
сторонами самочинно забудована
прибудова літ. «а1» та тераса літ «а2»,
збільшено площу житлового будинку із
41,30 кв.м до 73,50 кв.м, побудовано сарай літ
« 3», колодязь літ «К», убиральня літ.
«О», ж/ями літ. «Ж,Ш», огорожа, ворота,
фіртка, замощення літ. «II». Вартість
будинку з урахуванням збільшення
загальної площі на 32,2 кв.м - 69441,00 грн.,
вартість будинку без урахування
збільшення загальної площі на 32,2 кв.м -
39019 грн. ( 156-162). Суд першої інстанції
встановив, що під час спільного
проживання в період шлюбу сторони
спільною працею та матеріальними
витратами поліпшили якість будинку
внаслідок чого збільшилась його
вартість. З врахуванням експертної
оцінки визначив позивачу до стягнення
15216,00 грн.

З таким висновком повністю
погоджується суд апеляційної
інстанції. За положеннями ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" п. 22 поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що
вартість будинку збільшилась до 66889,50
грн., тому сума компенсації має
становити 33 444,75 грн. Суд при визначенні
розміру компенсації не врахував
капітальні перебудови проведені по
всьому будинку. Крім того, неправильно
визначився з розрахунком ціни
будинку і вказує, що вартість дару на
сьогоднішній день становить 2551,20 грн.,
тобто 2430 крб. (вартість дарунка) х 1,05
коефіцієнт, а відтак між сторонами
підлягає поділу сума 69441,00 грн. (згідно
експертного висновку) - 2551,50 грн.
(розрахунок позивача із застосуванням
коефіцієнту), що дорівнює 33 444,75 грн.
Такий розрахунок є хибним, суд
правильно його не прийняв до уваги.

Щодо оцінки судом обсягу робіт
проведених подружжям і визначенням
компенсації, необхідно вказати, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК
України). Зазначені норми права
роз'яснювались сторонам судом першої
інстанції та судом апеляційної
інстанції, сторони також
попереджувались про наслідки вчинення
чи невчинення процесуальних дій,
зокрема, щодо подання доказів про
вартість автомобіля, проте таких
доказів не надано.

Виходячи з положень ст. 212 ЦПК України,
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку, що вартість
капітального ремонту та покращень,
зроблених сторонами в період шлюбу,
становить 30422,00 грн. частка кожного із
сторін відповідно 15211,00 грн.. і ця сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації ( ч.2 ст.331 ЦК
України). До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна) (ч.3ст.331
ЦК України). Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).
Вартість самовільної прибудови, може
бути предметом для стягнення
вартіості вкладених в будівництво
матеріалів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідач заперечуючи проти
висновків суду першої інстанції щодо
стягнення компенсації вартості робіт
проведених в домоволодінні по АДРЕСА_1
вказав, що ні стороною ні судом не
визначений склад спільного майна
подружжя, а саме обсяг проведених
робіт. Крім того, він як і його бувша
дружина в будинку були лише наймачами і
зобов'язані були утримувати житлове
приміщення в належному стані,
здійснювати ремонтні роботи. До
теперішнього часу власником будинку є
ОСОБА_7 Договір дарування є недійсним,
оскільки дарителька, його мати, не
оформила свого права власності на
будинок за заповітом, а відтак без
правових підстав здійснила його
відчуження.

Стосовно оскарження ОСОБА_4 щодо
належності йому будинку необхідно
зазначити наступне. Договором
дарування від 25 серпня 1992 року ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар:
жилий будинок деревяно-глигняний,
обложений цеглою, вкритий шифером, що
знаходиться в селі Івангород,
Олександрівського району
Кіровоградської області. Будинок
належить дарителю ОСОБА_8 на підставі
довідки, виданої виконкомом
Івангородської сільської Ради
народних депутатів від 28.08.1992 року № 325
(а.с.11). Даний договір посвідчений
головою сільської Ради. (а.с.12). Так,
дійсно в матеріалах справи міститься
довідка (а.с.22) від 30.11.2011 року, що
власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_7. Яка
за життя склала заповіт (а.с.13),
посвідчений секретарем виконкому
Івангородської сільської ради
Олександрійського району
Кіровоградської області, яким все своє
майно заповідала ОСОБА_6. Як вказав
відповідач, з часу довідки виданої ОКП
«КООБТІ» Олександрівська дільниця,
змін реєстрації щодо не відбувалось. У
зв'язку з чим наголошує, що не є
власником домоволодіння.

Згідно п. 4 «Прикінцеві та перехідні
положення ЦК України» ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Договір дарування укладено у 1992 році,
дані правовідносини регулюються ЦК
УРСР 1963 року, Відповідно до ст. ст. 244, 227
ЦК УРСР договір дарування нерухомого
майна повинен бути нотаріально
посвідченим та підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої ради
народних депутатів, однак строки
такої реєстрації законом не визначені.

Згідно зі ст. 243 ЦК УРСР за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передання майна обдаровуваному. До
передачі речей прирівнюється також
передача коносаменту або іншого
розпорядчого документа на речі (ст. 128
ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 14 Закону ВР УРСР, від
25.12.1974, № 3377-VIII "Про державний нотаріат"
(чинний на час укладення договору) у
населених пунктах, де немає державних
нотаріальних контор, виконавчі
комітети міських, селищних, сільських
Рад народних депутатів вчиняють
нотаріальні дії як посвідчення
заповіті, посвідчення договорів, в
тому числі дарування. Відповідач є
обдарованою особою, в передбаченому
законом порядку не оспорював договір
дарування. В дар майно прийняв,
вселився в будинок, в ньому проживав і
проживає до теперішнього часу,
здійснював разом з дружиною його
догляд та облаштування. На час
укладення спірного договору дарування
положення цивільного законодавства не
пов'язували момент виникнення права
власності з його державною
реєстрацією, відтак, ОСОБА_4 набув
право власності на будинок, оскільки в
ньому проживає та зареєстрований, що
підтверджує факт передачі майна
обдарованим.

Колегія суддів також погоджується з
вирішенням судом першої інстанції
спору щодо поділу автомобіля ВАЗ 2105,
шляхом стягнення компенсації 12
частини його вартості, за положеннями
ст. 60 СК.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 01.02.2007 року
НОМЕР_2 ОСОБА_4 належить автомобіль ВАЗ
21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.58).
Транспортний засіб придбаний
відповідачем за час перебування у
шлюбі, а тому належить сторонам у
справі на праві спільної сумісної
власності. Оскільки ОСОБА_3 просила
стягнути на її користь грошову
компенсацію в сумі 5 577,00 грн., що і
здійснено судом на підставі
експертної оцінки від 29.07.2013 року
(а.с.141-153), за якою вартість транспорту
складає 11154,19 грн.

Обидві сторони оскаржили рішення і в
цій частині, але мотивації підстав
оскарження не навели. Навпроти, ОСОБА_3
в суді апеляційної інстанції
вказувала, що погоджується з висновком
суду, претензій до визначеної
компенсації немає. ОСОБА_4 і в суді
першої інстанції, і в апеляційній
інстанції вказував, що не заперечує
сплатити ? вартість автомобіля
придбаного в період шлюбу, щодо розміру
визначеної компенсації також не
заперечував.

Судом вірно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, дотримані
положення цивільного процесуального
закону. Передбачені ст. 309 ЦПК України
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції, в тому
числі з наведених у апеляційних
скаргах мотивів відсутні.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст.
314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 27 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя :

Судді: