АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3125/13
Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району м. Києва, третя
особа: ОСОБА_4 про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва,
відповідно до заявлених позовних вимог
просила суд: «Скасувати наказ №154 від 07
жовтня 2013 року та поновити її на посаді
провідного архітектора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва. Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва на свою користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
50 000,00 грн. моральної шкоди.

18 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2 подала
до суду заяву про збільшення позовних
вимог, відповідно до поданої заяви
просила суд: «Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва на свою користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 15 443,48 грн.».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 до Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району м. Києва, третя
особа: ОСОБА_4 про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного
архітектора Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва.
Стягнуто з Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з 08
жовтня 2013 року по 18 грудня 2013 року в
розмірі 15443 (п'ятнадцять тисяч
чотириста сорок три) грн. 48 коп.
Стягнуто з Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва на
користь держави судовий збір в розмірі
229 (двісті двадцять дев'ять)грн. 40 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Рішення в частині
поновлення ОСОБА_2 на посаді провідного
архітектора Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва
допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції позивач та її
представник подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач та її
представник порушують питання про
зміну рішення суду першої інстанції в
частині вимог про відшкодування
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу з ухвалення в цій частині
судового рішення про стягнення з
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва
стягнути на її користь 50 000,00 грн.
моральної шкоди та 5 500,00 грн. витрат на
правову допомогу, мотивуючи тим, що
рішення суду першої інстанції в цій
частині ухвалено з порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначили, що судом першої інстанції не
враховано, що її незаконне звільнення
з підприємства, де вона працювала
довгий час, та ще й з таким
формулюванням причин звільнення,
призвели до моральних страждань, в
результаті чого вона потрапила до
лікарні з діагнозом гіпертонічна
хвороба І-ІІ ст., гіпертонічний криз
07.10.2013, про що позивачем було надано до
суду копію лікарняного листка та
виписку № 3755 із медичної картки
стаціонарного хворого. Крім того, з
метою підтвердження завдання
моральних страждань позивачу її
представником було заявлено
клопотання про призначення
судово-психологічної експертизи.
Однак, судом необгрунтовано було
відмовлено в задоволенні клопотання.
Вважають, що відмова в задоволенні
клопотання призвела до неможливості
позивачкою довести у порядку та у
спосіб передбачений законодавством,
належними та допустимими доказами
факту завдання їй моральної шкоди та
розміру такої моральної шкоди. Також
судом безпідставно відмовлено у
долучені до матеріалів справи
документів, які підтверджують
здійснення витрат на правову допомогу:
оригіналу квитанції про сплату витрат
на правову допомогу від 31.10.2013 року та
оригіналу акту приймання-передачі
наданих послуг №1 від 18.12.2013 року до
договору №01-10-10/2013 від 10.10.2013 з метою
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_3 підтримали доводи
апеляційної скарги. Представник
відповідача Волошина Я.Л. -
заперечувала. Третя особа: ОСОБА_4 в
судові засідання не з'явився, про час і
місце розгляду справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку. У відповідності до вимог
статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
Комунальне підприємство по утриманню
зелених насаджень Подільського району
міста Києва створено за рішенням
Київської міської ради від 02.10.2001 №59/1493
«Про деякі питання діяльності
підприємств, що входять до складу
Київського державного комунального
об'єднання зеленого будівництва
«Київзеленбуд», є правонаступником
Державного комунального підприємства
по озелененню та благоустрою виробнича
фірма «Флора-сервіс», Державного
комунального підприємства по
експлуатації зелених насаджень
Шевченківського району, Державного
комунального підприємства по
експлуатації зелених насаджень
Печерського району м. Києва, в частині
прав та обов'язків, що випливають з
переданого ними майна, засновано на
комунальній власності територіальної
громади м. Києва і підпорядковується
Київській міській державній
адміністрації. Підприємство здійснює
свою діяльність на засадах повної
господарської самостійності,
госпрозрахунку, є юридичною особою, має
самостійний баланс, розрахунковий та
інші рахунки в установах банку, круглу
печатку із своїм найменуванням, штамп,
бланки та інші реквізити. Комунальне
підприємство по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва діє на підставі cтатуту, який
затверджено розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
17.12.2001 №2715, зареєстрований Подільською
районною у місті Києві державною
адміністрацією за №0089-1444 від 14 січня 2002
року (а.с.61-70).

Управління підприємством здійснює
директор. Директор Підприємства
призначається на посаду та
звільняється з посади власником або
уповноваженим ним органом на
контрактних умовах. ( п. 7.1 та п. 7.2
Статуту). Відповідно до своїх трудових
обов'язків директор Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва зобов'язаний знати фінансовий
стан підприємства, контролювати
правильність витрачення коштів по
затвердженому фінансовому плану та
кошторисам, проводити аналіз стану
фінансово-господарської діяльності,
шукати шляхи в її закріпленню. Директор
підприємства несе відповідальність за
стан бухгалтерського обліку і
звітності, стан
фінансово-господарської діяльності,
витрати грошових коштів за
призначенням, своєчасне і в повному
обсязі відрахування коштів і податків.

З матеріалів справи вбачається, що з 03
грудня 2012 року ОСОБА_2 призначено
виконуючим обов'язки директора
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва на
період перебування керівника
підприємства у щорічній відпустці з 03
грудня 2012 року по 15 грудня 2012 року, про
що видано наказ №237 від 29 листопада 2012
року та з 17 грудня 2012 року за наказом №
263 про продовження виконання обов'язків
директора підприємства з 17 грудня 2012
року на час відсутності директора у
відповідності до Розділу 3 пункту
Посадової Інструкції заступника
директора КП УЗН Подільського району
(а.с.36, 37).

За наказом директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва ОСОБА_4 від 06 червня 2013 року за № 94
ОСОБА_2 - заступника директора, з 06
червня 2013 року переведено на посаду
провідного архітектора Відділу з
капремонту, реконструкції та
експлуатації будівель та споруд з
посадовим окладом згідно штатного
розпису (а.с.38).

Як встановлено судом першої інстанції,
22 серпня 2013 року (вих.№26-10-14-14/11305)
заступник начальника Державної
фінансової інспекції в місті Києві
Єфименко С.М. направив на адресу
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва лист
про усунення виявлених ревізією
порушень, яка проводилась Державною
фінансовою інспекцією в м. Києві
відповідно до Плану
контрольно-ревізійної роботи на III
квартал 2013 року щодо
фінансово-господарської діяльності
Комунального підприємства по
утриманню зелених засаджень
Подільського району міста Києва за
період з 01.01.2012 по 01.04.2013, якою
встановлено ряд порушень при веденні
бухгалтерсько-фінансової звітності,
викладених в Акті від 17 липня 2013 року
№10-30/1623 та на момент закінчення ревізії
виявлена нестача на загальну суму 228
539,26 грн., яку вимагали стягнути з
колишнього в.о. директора ОСОБА_2
(а.с.31-34).

На підставі наказу директора
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва ОСОБА_4
від 07 жовтня 2013 року за №154 звільнено
ОСОБА_2 - провідного архітектора (голову
комітету з конкурсних торгів) з роботи
07 жовтня 2013 року з наступним
формулюванням причин звільнення -
згідно п.1 ст.41 КЗпП України за
одноразову грубе порушення, що
призвело до збитків підприємства на
суму 228 539 грн.26 коп. на виконання вимог
п.3 листа - вимоги Державної фінансової
інспекції м. Києва №26-10-14- 14/11305 від
22.08.2013 «Про усунення виявлених ревізією
порушень» колишнього В.о. директора
ОСОБА_2 (переведена на посаду
провідного архітектора Відділу з
капремонту, реконструкції та
експлуатації будівель та споруд згідно
Наказу № 94 від 06.06.2013 (а.с.29).

Матеріали справи містять дані про те,
що в день звільнення ОСОБА_2 видано
лікарняний листок про її тимчасову
непрацездатність АВО №988763, у зв'язку з
перебуванням на стаціонарному
лікуванні у Київській міській
клінічній лікарні № 2 з 07.10.2012 по 11.10.2013
(а.с.5).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
надаючи оцінку зібраним у справі
доказам в межах заявлених позивачем
вимог щодо порушення трудових прав
позивача,колегія суддів виходить із
такого:

При розгляді справи про звільнення за
пунктом 1 статті 41 КЗпПсудами
враховується, що за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків трудовий
договір може бути розірвано лише з
керівником підприємства, установи,
організації (філії, представництва,
відділення, іншого відокремленого
підрозділу), його заступниками,
головним бухгалтером підприємства,
установи, організації, його
заступниками, а також із службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів контролю за цінами.

Правила про недопустимість звільнення
працівника в період тимчасової
непрацездатності, а також у період
перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП)
стосуються як передбачених статтями 40,
41 КЗпП, так й інших випадків, коли
розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
провадиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не може бути визнано обгрунтованим,
якщо в день звільнення працівнику
видано лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Встановивши у ході розгляду справи, що
з 06 червня 2013 року по день звільнення
позивач ОСОБА_2 обіймала посаду
провідного архітектора Відділу з
капремонту, реконструкції та
експлуатації будівель та споруд
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва, а тому
на момент звільнення не відносилась до
кола осіб, до яких може бути
застосована звільнення з підстав,
передбачених пунктом 1 статті 41 Кодексу
законів про працю України, при цьому на
день звільнення, тобто 07 жовтня 2013 року,
позивач перебувала на лікарняному, суд
першої інстанції прийшов до законного
висновку про те, що звільнення позивача
відбулось з порушенням вимог трудового
законодавства про порядок звільнення
працівника та в період тимчасової
непрацездатності.

Відповідає вимогам закону - статті 235
КЗпП висновок суду першої інстанції
про одночасне ухвалення рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 08 жовтня 2013 року по 18 грудня 2013
року. При обчислені виплати, суд першої
інстанції правильно виходив із розміру
середньої заробітної плати 296,99 грн. у
день згідно довідки про доходи, при
цьому враховував положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року N 348), а тому прийшов до
законного висновку про те, що за 52
робочих днів вимушеного прогулу із
розрахунку середньоденного заробітку
в розмірі 296,99 грн. сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
складає 15 443,48 грн., яка підлягає
стягненню на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції
зроблені на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та в повній мірі
відповідають вимогам закону.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо поновлення ОСОБА_2 на
роботі без зазначення дати з якої
відбудеться поновлення її прав,
виходячи з наступного.

У відповідно до вимог статті 241-І КЗпП
строки виникнення і припинення
трудових прав та обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями.

Так, визнавши незаконним звільнення
ОСОБА_2, суд першої інстанції визнав цим
рішенням недійсною і дату звільнення
працівника, а тому відновлення прав
працівника на попередній роботі має
бути здійснено із дня незаконного
звільнення.

Таким чином, резолютивна частина
рішення підлягає доповненню датою
поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді
провідного архітектора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району міста
Києва із зазначенням - з 07 жовтня 2013
року.

Також колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
вимог ОСОБА_2 у частині відшкодування
моральної шкоди, виходячи з наступного:

Захист порушеного права у сфері
трудових відносин забезпечується як
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права (наприклад,
поновлення на роботі), так і механізмом
компенсації моральної шкоди, як
негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли в
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого
здійснюється відшкодування моральної
шкоди, обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин
(статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

Так, стаття 237-1 КЗпП передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди в обраний ним спосіб та містить
перелік юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

В обґрунтування вимог щодо
відшкодування моральної шкоди позивач
посилалась на незаконне звільнення з
підприємства, де вона працювала довгий
час, та ще й з таким формулюванням
причин звільнення, що призвели до
моральних страждань, у результаті чого
вона потрапила до лікарні з діагнозом
гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.,
гіпертонічний криз 07.10.2013, про що
позивачем було надано до суду копію
лікарняного листка та виписку № 3755 із
медичної картки стаціонарного хворого.
Компенсація завданої моральної шкоди
оцінена позивачем у сумі 50 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що наведені
позивачем обставини свідчать про
негативні наслідки (втрат) немайнового
характеру, що виникли в результаті
душевних страждань, яких позивач
зазнала у зв'язку з посяганням на її
трудові права, а тому установивши
порушення трудових прав позивача та
наявність підстав для покладення на
роботодавця відповідальності за
завдану працівникові моральну шкоду,
судова колегія приходить до висновку
про застосовування до відповідача
відповідальність, що передбачена
статтею 237-1 КЗпП.

При визначенні розміру моральної
(немайнової) шкоди, колегія суддів
враховує положення статті 237-І КЗпП
України та роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», викладені в пункті
9, та з урахуванням тривалості і
характеру моральних страждань
позивача, виходячи із засад розумності
приходить до висновку, що розмір
моральної шкоди необхідно визначити в
сумі 500 (п'ятсот) 00 грн. А тому рішення
суду першої інстанції в цій частини
підлягає скасуванню з ухваленням
нового, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району м. Києва, третя
особа: ОСОБА_4 про відшкодування
моральної шкоди слід задовольнити
часткового.

Доводи апеляційної скарги позивача та
її представника про те, що судом першої
інстанції безпідставно відмовлено у
долучені до матеріалів справи
документів, які підтверджують
здійснення витрат на правову допомогу:
оригіналу квитанції про сплату витрат
на правову допомогу від 31.10.2013 та
оригіналу акту приймання-передачі
наданих послуг №1 від 18.12.2013 до договору
№01-10-10/2013 від 10.10.2013 з метою стягнення з
відповідача витрат на правову допомогу
є обґрунтованими, судом першої
інстанції неправомірно відмовлено в
дослідженні вказаних документів для
вирішення питання про розподіл судових
витрат між сторонами.

Так, згідно зі статтею 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Таким чином, загальне правило
розподілу витрат полягає в тому, що
сторона, яка правомірно звернулася до
суду, і як наслідок, довела свої вимоги,
не повинна зазнавати жодних втрат. Тому
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач скористався передбаченими
чинним законодавством правом та
звернувся до суду за захистом своїх
прав. Під час судового розгляду довела
свої вимоги та судом ухвалено рішення
на її користь, а тому підлягають
стягненню на її користь і витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката.

Колегією суддів встановлено, що при
розгляді цивільної справи у суді
першої інстанції правову допомогу
позивачу надавала адвокат ОСОБА_3, що
підтверджується витягом з договору від
10.10.2013, ордером на надання правової
допомоги, актом приймання -передачі
наданих послуг № 1 від 18 грудня 2018 року
(а.с. 19, 20, 138), оплатою послуг згідно
квитанції від 31 жовтня 2013 року на суму 5
500,00 грн. (а.с.137).

При визначенні розміру витрат на
правову допомогу, колегією суддів,
враховується положення статті 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», в якій передбачено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що
адвокат ОСОБА_3 приймала участь у
судових засіданнях: 26 листопада 2013 року
- 1 годину 24 хвилини; 13 грудня 2013 року - 2
години; 18 грудня 2013 року - 1 годину 40
хвилини та тричі знайомилась з
матеріалами справи, що у сукупності
становить 06 - 00 (шість) годин. Із
розрахунку 40% від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі (
у листопаді 2013 року - 1 147,00 грн., з грудня
2013 року - 1218,00 грн.) за годину роботи х 06 -
00 (шість) годин дорівнює 2 706 ( дві тисячі
сімсот шість) гривень 64 копійки, які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим, правових підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 грудня 2013 року в частині
відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частини
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 до Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району м. Києва, третя
особа: ОСОБА_4 про відшкодування
моральної шкоди задовольнити
часткового. Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Подільського району м. Києва
на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі
500 (п'ятсот) гривень 00 копійок.

Доповнити резолютивну частину рішення
датою поновлення ОСОБА_2 на роботі на
посаді провідного архітектора
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Подільського району міста Києва,
зазначивши з 07 жовтня 2013 року. В іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Подільського району м. Києва на користь
ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в
сумі 2 706 ( дві тисячі сімсот шість)
гривень 64 копійки.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: