Справа № 466/3561/13
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/856/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., ,Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 22 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
третя особа ОСОБА_7 про відшкодування
витрат на будівництво житлового
будинку та господарської споруди,-

в с т а
н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_7 про
відшкодування витрат на будівництво
житлового будинку та господарської
споруди відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову. Зазначає, що
судом порушено норми процесуального та
матеріального права. Посилається на те,
що ним заявлено вимоги щодо
відшкодування понесених витрат на
будівництво житлового будинку та
господарської споруди, а не про
створення спільної власності, проте
суд не визначив правовідносини, які
виникли між сторонами і не покликався
на роз'яснення суду вищої інстанції та
норми матеріального права. Також
зазначає, що за час його проживання з
його колишньою дружиною з дозволу
відповідача спірний будинок будувався
за спільні кошти подружжя, а також за
кошти відповідача, яка проживала разом
з ними, як член сім»ї. Вважає, що має
право на відшкодування своїх витрат,
оскільки на будівництво будинку та
господарської споруди (гаражу) ним
затрачено значні кошти та вкладено
його працю, які він надавав відповідачу
не безоплатно, і які складаються із
вартості придбаних будівельних
матеріалів. Умовою вкладення коштів
було його проживання у будинку і
надання цих коштів було добровільним,
однак не безоплатним. Вказує на те, що
судом не взято до уваги покази свідків

Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підтримання скарги, ОСОБА_5 на її
спростування, дослідивши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для її задоволення і
тому відхиляє за безпідставністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 з 1989 р. перебували у шлюбі, який
рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 03.06.2010 р. було
розірвано.

З 29.09.1989 р. позивач зареєстрований
у АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 01.04.2008 р.
визнано ОСОБА_8 власником житлового
АДРЕСА_1, що й підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а.с. 13-14, 16).

Із державного акту на право
власності на земельну ділянку
убачається, що ОСОБА_8 є власником
земельної ділянки площею 0,1000 га,
цільове призначення якої є
обслуговування житлового будинку.

Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач зазначав, що він має
право на відшкодування витрат на
будівництво житлового АДРЕСА_1 та
господарської будівлі, оскільки
приймав участь у будівництві своєю
працею та коштами, затраченими на
будівельні матеріали. Крім того
зазначав, що ОСОБА_8 зверталась із
позовом про визнання за нею права
власності на спірний будинок, оскільки
їй на праві власності належала
земельна ділянка, на якій побудований
будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як роз'яснено в постанові Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р.
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» земельна ділянка для
будівництва житлового будинку і
господарських будівель надається
громадянину у приватну власність,
участь інших осіб у будівництві не
створює для них права приватної
власності на жилий будинок, крім
випадків, коли це передбачено законом.
Інші особи, які приймали участь у
будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно
(п.п. 4 п. 4 даної постанови). Таке ж право
за цих умов належить членам сім»ї
власника жилого будинку, якщо вони
приймали участь лише у будівництві
підсобних будівель (літньої кухні,
сараю, тощо) і підсобних приміщень, або
коли їх затрати на ремонт жилого
будинку перевищували покладений на них
ст.. 156 ЖК обов'язок.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем на підтвердження
своїх вимог представлено копії
квитанцій на прізвище ОСОБА_3, із яких
убачається придбання будівельних
матеріалів, однак не вбачається, що
будівельні матеріали були придбані за
його власні кошти і для будівництва
саме цього будинку, а лише встановлено
факт придбання цих матеріалів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивачем не
представлено належних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог, а
також ним не визначено вартість витрат
на будівництво будинку.

Твердження апелянта про те, що судом не
взято до уваги покази свідків, є
невірним, оскільки свідки підтвердили
факт надання ними допомоги у
будівельних роботах, однак
непідтвердженим залишився факт хто із
сторін з ними розраховувався, і в яких
сумах.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити, рішення залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись
п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 22
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскарженою в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: