Ухвала

іменем україни

15 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Юридичне агентство
«Юрвіс» про розірвання договору про
надання правової допомоги, стягнення
сплаченої суми, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у
якому просила розірвати договір від 20
березня 2010 року про надання юридичної
допомоги, укладений між нею та ПП
«Юридичне агентство «Юрвіс» в особі
директора Башкової Т.В., та додаткову
угоду № 1 до вищевказаного договору від
20 березня 2010 року, стягнути з
останнього на її користь кошти у
розмірі 7 683 грн, сплачені нею за
договором, моральну шкоду, яку оцінила
в 5000 грн, та зобов'язати Башкову Т.В.
повернути їй (позивачці) технічні
паспорти на домоволодіння, розташовані
в АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що 20 березня 2010 року між нею та ПП
«Юридичне агентство "Юрвіс" в особі
директора Башкової Т.В був укладений
зазначений вище договір для надання
юридичної допомоги щодо оформлення
спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та батька
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка
складається з домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1

19 березня 2010 року нею передані
документи на вказаний вище будинок, а 27
березня 2010 року - надана довіреність
для отримання документів та звернення
до суду, а також сплачені грошові кошти
в розмірі 7 683 грн.

За умовами договору відповідач повинна
була оформити у нотаріальної конторі
її (позивача) право на спадщину та
отримати правовстановлюючі документи,
зокрема, свідоцтво про право на
спадщину.

Посилаючись на те, що ПП «Юридичне
агентство «Юрвіс» не виконало умови
договору, просила задовольнити позов.

Рішенням Краснолиманського міського
суду Донецької області від 11 липня 2013
року позов задоволено.

Розірвано договір, укладений між
ОСОБА_3 та ПП «Юридичне агентство
«Юрвіс» в особі директора Башкової Т.В.,
від 20 березня 2010 року про
надання юридичної допомоги та
розірвано додаткову угоду № 1 до
вищевказаного договору від
20 березня 2010 року.

Стягнуто з ПП «Юридичне агентство
"Юрвіс»" на користь ОСОБА_3 сплачені за
договором кошти в розмірі 7533 грн,
моральну шкоду 5000 грн та судовий збір в
розмірі 458,80 грн.

Зобов'язано Башкову Т.В. повернути
ОСОБА_3 технічні паспорти на
домоволодіння, розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 17 жовтня
2013 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 11 липня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що
20 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ПП
«Юридичне агентство «Юрвіс» в особі
директора Башкової Т.В. укладено
договір про надання юридичної допомоги
з приводу прийняття та оформлення
спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1,
та після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 pоку, на
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1

Згідно з умовами вказаного вище
договору Башкова Т.В. взяла на себе
зобов'язання повністю надати правову
допомогу позивачці по оформленню в
нотаріальній конторі права на спадщину
та отримання правовстановлюючих
документи, тобто свідоцтва про право на
спадщину.

20 березня 2010 року між сторонами
укладено додаткову угоду № 1
до зазначеного договору щодо сплати 4000
грн за надання послуг (а.с. 12).

19 березня 2010 року ОСОБА_3 передано ПП
«Юридичне агентство «Юрвіс» в особі
директора Башкової Т.В. документи на
вказаний вище будинок, 27 березня 2010
року - надана довіреність для отримання
документів та звернення до суду, а
також сплачені грошові кошти в розмірі
7 683 грн.

Також встановлено, що умови договору
про надання правової допомоги
позивачці не виконувались
відповідачем протягом трьох років, не
вживалось необхідних дій для
оформлення спадкових прав ОСОБА_3, у
зв'язку із чим остання зверталася до
Башкової Т.В. з вимогами щодо його
розірвання, повернення сплачених
грошових коштів, а також із заявами до
органів міліції та прокуратури (а.с.
14-26).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем не виконані зобов'язання
перед позивачем за договором про
надання правової допомоги та
безпідставно утримуються
правовстановлюючі документи на
спадкове майно, внаслідок чого остання
не може отримати в нотаріальній
конторі документи про право на
спадщину та використовувати зазначене
майно за призначенням.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із відсутності
підстав для розірвання договору про
надання правової допомоги та із
недоведеності позивачем вимог про
невиконання відповідачем його умов.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно з нормами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, апеляційний суд
зазначив, що згідно з актом передачі
документів від 19 березня 2010
року позивачем будо передано
відповідачу 9
правовстановлюючих документів,
зокрема, свідоцтво про народження
ОСОБА_7, свідоцтво про укладення шлюбу;
свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_6
та ОСОБА_3; свідоцтва про смерть ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_9; інвентарні справа на
будинки АДРЕСА_1; ІНН ОСОБА_6; свідоцтво
про народження ОСОБА_9; свідоцтво про
смерть ОСОБА_10

При цьому 20 січня 2012 року повернуто
було лише 6 документів, а саме,
свідоцтво про народження ОСОБА_7,
свідоцтво про укладення шлюбу;
свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_6
та ОСОБА_3; свідоцтва про смерть ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, про що свідчить
підпис позивачки на а.с. 97.

Докази про повернення інших документів
(інвентарних справ на будинки АДРЕСА_1;
ІНН ОСОБА_6; свідоцтва про народження
ОСОБА_9; свідоцтва про смерть ОСОБА_10) в
матеріалах справи відсутні.

На зазначене апеляційний суд уваги не
звернув.

Крім того, є помилковим й посилання
суду, як на підставу відмови в позові,
на те, що 26 травня 2011 року Башкова Т.В.
направила ОСОБА_3
претензію щодо неявки для підписання
позову, оскільки згідно з довіреністю,
виданою 07 серпня 2010 року, відповідач
мала всі повноваження на підпис і
подачу позову від імені позивачки (а.с.
14).

Не можна погодитись з висновком суду
про наявність перешкод з боку
позивачки для виконання умов
оспорюваного договору.

Так з матеріалів справи вбачається, що
в порядку виконання договору від 20
березня 2010 року запит на підставі ст.5
Закону України «Про адвокатуру»
направлений до БТІ м. Славянська лише
12 лютого 2011 року, тобто
майже через рік після підписання
зазначеного вище договору, а судовий
збір за подачу позову до суду сплачений
лише 06 травня 2011 року.

Також вбачається, що у зв'язку з
невиконанням умов договору позивачка
направляла Башковій Т.В. претензійний
лист від 15 червня
2011 року з вимогами про його розірвання,
повернення документів і грошей, на який
остання не відповіла (а.с. 19),
зверталася в міліцію, про що свідчать
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 21 червня 2011
pоку і 22 червня 2011 pоку, та зверталася до
прокуратури 15 червня 2011 року (а.с.24-26).

Проте зазначеним обставинам
апеляційний суд оцінки не дав.

Крім того, покладаючи на Башкову Т.В.
відповідальність повернути ОСОБА_3
технічні паспорти на домоволодіння,
розташовані в АДРЕСА_1, суд не звернув
увагу на те, що останню навіть не було
залучено до участі у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що
викладаючи зміст позовної заяви,
дійсно саме позивач визначає коло
відповідачів, до яких він заявляє
позовні вимоги.

Проте суд, як державний
орган, на який покладено обов'язок
вирішення справи відповідно до закону,
має право й зобов'язаний визначити
суб'єктивний склад спору залежно від
характеру правовідносин і норм
матеріального права, які підлягають
застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст.
130 ЦПК України та іншими нормами
процесуального права, які передбачають
заміну неналежного відповідача чи
залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК
України).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір,
у порушення вимог ст.ст. 214, 215
ЦПК України, на зазначені положення
закону уваги не звернув, не вирішив
питання про склад осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Ураховуючи те, що судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Краснолиманського міського
суду Донецької області від 11 липня 2013
року та рішення апеляційного суду
Донецької області від 17 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік