Провадження №2/592/207/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Суми

Ковпаковський райсуд м. Суми в складі
головуючого судді Алфьорова А.М., при
секретарі Літовченко С.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Суми цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи втратившою право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою, вимоги якої з
представником підтримала у судовому
засіданні та обґрунтовує тим, що є
власником трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі
зареєстровано п'ятеро осіб.

Відповідачка вселилась в зазначену
квартиру та була зареєстрована у ній як
член сім'ї власника (невістка
позивачки) у 2005 р. у зв'язку зі шлюбом,
укладеним з сином позивачки - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у відповідачки
народилась донька ОСОБА_4, яка також
була зареєстрована і проживала в
зазначеній квартирі.

На початку 2011 р. подружні стосунки між
відповідачкою та сином позивачки були
припинені, і з травня 2011 р. ОСОБА_2 з
дитиною не проживає в вказаній
квартирі.

У 2012 р. до відповідачки пред'являвся
позов про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, у зв'язку з чим було
ухвалено рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 18 червня 2012 р.
та рішення Апеляційного суду Сумської
області від 25 жовтня 2012 р. Зазначеним
рішенням апеляційної інстанції, в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Після набрання законної сили рішення
Апеляційного суду Сумської області від
25 жовтня 2012 р., минуло більше одного
року. Однак протягом цього часу
відповідачка у спірній квартирі не
проживала, плату за комунальні послуги
не вносила, жодного інтересу до
квартири не проявляла, ніяких заходів
для вселення не вживала, бажання
проживати також не висловлювала.

Оскільки відповідачка разом з дитиною
не знялась з реєстрації місця
проживання в зазначеній квартирі, чим
створює перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
позивачка просить суд визнати ОСОБА_2,
разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Відповідачка з представником позовні
вимоги не визнали, засвідчивши в суді,
що не проживає у зазначеній квартирі з
березня 2011 р. Просять суд відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки є
необґрунтованими.

Допитані у судовому засіданні свідки:
ОСОБА_5, ОСОБА_4 підтвердили факт не
проживання відповідачки більше року в
квартирі АДРЕСА_1.

Суд вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи та
вивчивши надані докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Згідно договору купівлі-продажу від 27
червня 1994 р., посвідчений державним
нотаріусом другої Сумської державної
нотаріальної контори Краснощок Л.М.,
зареєстровано в реєстрі № 4-2270, ОСОБА_1
придбала квартиру АДРЕСА_1 /а.с.5-6/.

24 вересня 2005 р. ОСОБА_3 уклав шлюб з
ОСОБА_2, зареєстрований сільвиконкомом
Пристайлівської сільської ради
Лебединського району Сумської області,
актовий запис № 07 /а.с.10/. Від даного
шлюбу мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
/а.с. 11/.

Видана довідка Комунального
підприємства «Сумижитло» Сумської
міської ради, підтверджує про
реєстрацію в кв. АДРЕСА_1: ОСОБА_1,
ОСОБА_3 (син позивачки), ОСОБА_10 (син
позивачки), ОСОБА_2 (невістка позивачки),
ОСОБА_4 ( онука позивачки) /а.с.9/.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 29 червня 2011 р., шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний та
стягнуто на користь відповідачки
аліменти на утримання дочки, ОСОБА_4
/а.с.11-13/.

18 вересня 2012 р. рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми, ОСОБА_2 разом із
малолітньою дочкою, було визнано
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 /а.с.14/. Але рішенням
Апеляційного суду Сумської області від
25 жовтня 2012 р., рішення суду першої
інстанції було скасовано /а.с.15-16/.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усуненні будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом

Для встановлення настання правових
наслідків не користування жилим
приміщенням для постійного проживання,
необхідно встановити причини
відсутності особи у квартирі,
наявність чи відсутність у неї
інтересу до даної квартири та
безперервність не користування особою
даною квартирою.

Суд має достатній обсяг доказів, що
підтверджують про не проживання
відповідачки у спірній квартирі, що
також не оспорюється нею у судовому
засіданні, відповідно дає можливість
обґрунтовано винести рішення та
визнати відповідачкою такою, що
втратила право користування кв.
АДРЕСА_1.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання малолітньої ОСОБА_4, такою, що
втратила право користування житловим
приміщення, то в цій частині необхідно
відмовити, оскільки неповнолітня
дитина повинна бути зареєстрована за
місцем реєстрації одного з батьків та
враховуючи інтереси дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, якщо інше
місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична
особа, яка досягла чотирнадцяти років,
вільно обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Враховуючи те, що малолітня донька
відповідачки, ОСОБА_4 в спірній
квартирі не проживає, а її мати у
власності іншого житла не має, суд
вважає, що оскільки відсутні законні та
обґрунтовані підстави для визнання
малолітньої дитини такою, що втратила
право користування жилим приміщення, з
метою захисту його прав, відсутні
підстави для задоволення даних вимог
позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 215
ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,-

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 втратившою
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський райсуд м. Суми.

Суддя:
А.М. Алфьоров