АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №674/1442/13-ц
Провадження №22-ц/792/106/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Спірідонової Т.В.

при секретарі: Чебан О.М.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 15 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкоди в користуванні будинком
шляхом виселення, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В
И Л А :

у вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом від імені ОСОБА_4 про
виселення тимчасових мешканців з
житлового будинку без надання іншого
житла.

На підтримання позовних вимог
зазначав, що ОСОБА_4 є власником
житлового будинку та земельних ділянок
площею 0,25 га і 0,03 га по АДРЕСА_1, що
підтверджується договорами
купівлі-продажу від 30 квітня 2013 року,
які посвідчені приватним нотаріусом
Дунаєвецького нотаріального округу
і зареєстровані за № № 569, 571, 573.

В належному позивачу будинку
зареєстровані та проживають ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, які були членами сім'ї
попереднього власника будинку

________________________________________________________________________
_

Головуюча в першій інстанції - Кучерява
А.В. Категорія № 41,42

Доповідач - Харчук В.М.

ОСОБА_7 Проте дані особи не є членами
сім'ї позивача і в нього відсутній
будь-який обов'язок щодо надання житла
для їхнього проживання.

Оскільки відповідачі чинять
ОСОБА_4 перешкоди щодо володіння,
користування та розпорядження його
майном, тому представник позивача
просив виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як тимчасових
мешканців з належного позивачу
житлового будинку по АДРЕСА_1 без
надання іншого житла.

В подальшому представник
позивача подав заяву з уточненням
позовних вимог, в якій просив усунути
перешкоди в користуванні будинком
шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
належного ОСОБА_4 житлового будинку по
АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи
представник позивача позов
підтримував, представники
відповідачів проти задоволення позову
заперечували.

Рішенням Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 15
листопада 2013 року позов задоволено,
усунуто перешкоди в користуванні
ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення з цього будинку ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з рішенням суду
першої інстанції не погодилися подали
апеляційну скаргу, вказують на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянти зазначають, що
представником позивача було змінено
позовні вимоги в останньому судовому
засіданні про усунення перешкод в
користуванні будинком шляхом їх
виселення, тому вони були позбавлені
можливості подати свої заперечення
проти таких позовних вимог.

Апелянти посилаються на те, що не
були тимчасовими мешканцями в спірному
житловому будинку, а були прописані в
житловому будинку постійно.

ОСОБА_2 зазначала, що з 27 травня 2003
року була прописана в даному будинку по
АДРЕСА_1 як член сім'ї власника будинку
ОСОБА_9, що підтверджується її заявою,
яку вона написала при оформленні
реєстрації місця проживання.

На думку ОСОБА_2, оскільки вона
постійно проживала в спірному
житловому будинку, вселилася в нього як
член сім'ї власника, тому набула право
на користування цим житловим
приміщенням разом зі своїм сином
ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_4 вигнав їх з
будинку ще в серпні 2013 року, тому вони
не можуть чинити йому перешкоди в
користуванні будинком, оскільки в
ньому не проживають.

Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять
скасувати рішення Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 15 листопада 2013 року і ухвалити нове
рішення, яким закрити провадження у
справі.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянтів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 61, ч. 1,
ст. ст.213, 308 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявлених позовних вимог та
на підставі наданих на їх
підтвердження чи спростування
належних і допустимих доказів.

Кожна сторона повинна доказами
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Обставини, визнані сторонами у
справі та іншими особами, які беруть
участь у справі, доказуванню не
підлягають.

Судове рішення повинне бути
законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 64, 150, 155, ч.ч. 1,
2, 4 ст. 156 Житлового кодексу України, що
діяв на час виникнення спірних
правовідносин і вселення в будинок
ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 на травень 2003
року та липень 2006 року, громадяни, які
мали у приватній власності жилий
будинок, користувались ним для
власного проживання та для проживання
членів їх сімей, і мали право володіти,
користуватись та розпоряджатись своєю
власністю, в тому числі вселяти в
будинок на правах членів сім»ї осіб,
які підтримували із власником сімейні
стосунки, спільно вели господарство,
мали спільний сімейний бюджет.

Власники будинку вправі були на
власний розсуд продавати, дарувати,
заповідати свою власність, укладати
інші не заборонені законом угоди.

До членів сім'ї власника будинку
належали, як кровно споріднені особи
(діти, дружина, батьки, внуки), так і інші
особи, з якими власник підтримував
сімейні стосунки, вів спільно сімейне
господарство, мав спільний бюджет і
таке інше.

Власник будинку не міг бути
позбавлений свого права власності,
окрім випадків, встановлених законом.

Члени сім'ї власника будинку при
їх вселенні на правах членів сім'ї
набували права користування житлом
нарівні з його власником, якщо при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування приміщенням.

За згодою власника будинку член
сім'ї мав право вселяти в будинок інших
членів своєї сім'ї.

Припинення сімейних відносин із
власником будинку не позбавляло права
вселених на правах членів сім'ї
власника осіб користуватись і надалі
займаним приміщенням.

Однак, у зазначених осіб не
виникало самостійного права на
користування будинком, це право було
похідним від права власника будинку і у
випадку припинення права власності у
власника будинку, припинялось і право
користування будинком у членів чи
колишніх членів його сім'ї.

При переході права власності на
будинок до іншої особи, не пов'язаної із
зазначеними особами сімейними
стосунками, до нового власника жилого
будинку не переходив обов'язок по
забезпеченню житлом членів сім'ї
колишнього власника будинку.

Ці особи могли бути виселені
новим власником будинку як тимчасові
жильці, якщо житло необхідне було для
його власного проживання та для
проживання членів його сім»ї та якщо
між новим власником будинку та особами,
які проживали в будинку не було
досягнуто іншої домовленості щодо
користування житлом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 3) ст. 16, ч. 1
ст. 317, ч.ч. 1, 2, 6, 7, ст.. 319, ч.ч. 1 та 2 ст. 321, ч.
1, п. 11) ст. 346, ч. 1 ст. 383, ст. 391, ч. 1 ст. 405 ЦК
України 2003 року, який діє і регулює
спірні правовідносини між сторонами на
час звернення позивача до суду та
ухвалення судом першої інстанції
судового рішення, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
порушеного права та інтересу.

Одним із способів відновлення
порушеного права є припинення дії, яка
це право порушує.

Лише власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Власник здійснює своє право
власності на власний розсуд і має право
вчиняти щодо власного майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Держава не втручається у законне
здійснення власником свого права
власності.

Діяльність власника може бути
обмежена чи припинена або власника
може бути зобов'язано допустити до
користування своїм майном інших осіб
лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Однією із підстав припинення
права власності є смерть
власника-фізичної особи та перехід
права власності до його спадкоємців.

Власник жилого будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Члени сім'ї власника житла, які
проживають з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, в тому числі і шляхом
звернення до суду з позовними вимогами
про усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом виселення з нього інших
осіб, які без законних підстав в цьому
житлі проживають.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача ОСОБА_4 та ухвалюючи рішення
про усунення перешкод в користуванні
ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення з будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
Дунаєвецький районний суд виходив з
того, що відповідачі вселялись в даний
будинок на правах членів сім'ї
колишнього власника ОСОБА_9, який помер
і спадщину після смерті якого оформив
його ОСОБА_7, який продав будинок
позивачу ОСОБА_4

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являлись
членами сім'ї ОСОБА_7, не являються
членами сім'ї власника будинку ОСОБА_4 і
з моменту набуття ним права власності
на будинок без законних підстав
проживають в ньому, зареєстровані в
будинку, чим створюють перешкоди
позивачу в користуванні своєю
власністю.

При таких обставинах суд
правильно встановив обставини справи,
застосував норми права, які спірні
правовідносини регулюють, ухвалив
законне та обґрунтоване судове
рішення.

Судом встановлено, що власником
жилого будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 був ОСОБА_9, який на правах
співмешканки вселив в будинок в травні
2003 року ОСОБА_2, дав згоду на її прописку
у будинку.

ОСОБА_2 вселилась в будинок на
правах члена сім'ї його власника,
зареєструвала своє проживання 07 травня
2003 року, вела з власником житла спільне
господарство, підтримувала сімейні
стосунки.

В цей же будинок на правах члена
сім'ї його власника за згодою
останнього також вселився син ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який зареєструвався в будинку з
21.07.2006 року.

Власник будинку ОСОБА_9 помер, його
право власності на будинок припинилось
у зв'язку зі смертю і перейшло в порядку
спадкування до спадкоємця за заповітом
ОСОБА_7, який 20 травня 2008 року отримав в
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за заповітом та
зареєстрував право власності на
будинок в Дунаєвецькому МКП
«Інвентарбюро» 20.06.2008 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являлись
членами сім'ї ОСОБА_7, однак останній не
ставив питання про їх виселення з
будинку, в якому вони продовжували
проживати.

30 квітня 2013 року гр. ОСОБА_7 продав
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4, який зареєстрував
своє право власності, вселився в
будинок, зареєстрував своє проживання
в ньому 13 червня 2013 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являлись і не
являються членами сім'ї нового
власника будинку ОСОБА_4 і без законних
підстав користуються його власністю.

На вимогу ОСОБА_4 звільнити
будинок для його проживання, знятись з
реєстрації в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не погодились, вважаючи себе його
законними користувачами.

Наведені обставини фактично
визнаються представниками сторін та
повністю підтверджуються дослідженими
судом належними і допустимими
доказами: витягом з реєстру прав
власності на будинок (а.с. 13), довідками
Рахнівської сільської ради (а.с. 26, 50),
адресними довідками про реєстрацію
відповідачів в будинку (а.с.30-31), копією
заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_9 до
Дунаєвецького РВ УМВСУ про реєстрацію
співмешканки в будинку власника (а.с.45).

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
та дав оцінку доказам, які ці обставини
підтверджують, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави до
скасування якого в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

Судова колегія не бере до уваги
доводів апеляційної скарги апелянта в
тій частині, що позивач в останньому
судовому засіданні змінив підстави та
предмет позову, що процесуально не
допускається.

Із первинної та уточненої
позовних заяв (а.с.3-4, 51-52) вбачається, що
представник позивача посилався на одні
і ті ж фактичні та правові обставини та
підстави відновлення порушеного права:
порушення прав власника житла,
відсутність у відповідачів законного
права користування житлом, усунення
перешкод в здійсненні прав власності
шляхом виселення відповідачів.
Представник позивача лише уточнив
заявлені первинні позовні вимоги,
посилаючись на одні і ті ж норми права,
які регулюють спірні правовідносини,
одні і ті ж обставини, один і той же
спосіб захисту порушеного права.

На впливають на законність
судового рішення і посилання апелянтів
на їх фактичне виселення позивачем в
червні 2013 року, відсутність у зв'язку із
цим перешкод з їх боку в користуванні
житлом самим позивачем.

Відповідно до застосованих судом
норм матеріального права особи, які
зареєстровані в будинку та в ньому
проживають, можуть бути виселені без
їхньої на те згоди лише в судовому
порядку. Крім того, до цього часу ОСОБА_2
та ОСОБА_3 залишаються зареєстрованими
в будинку, звертаються до різних
органів з вимогами до власника будинку
про їхнє вселення.

При цих обставинах права власника
будинку ОСОБА_4 є порушеними і
підлягають судовому захисту.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л И Л
А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити, рішення Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 15 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

Копія відповідає оригіналу:

Суддя апеляційного суду
В.М. Харчук