У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої Т.П., Колодійчука
В.М., Умнової О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення права
користування житловим приміщенням та
стягнення коштів в порядку регресу за
користування комунальними послугами,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 17 червня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом, вимоги
якого уточнили в ході розгляду справи
та просили стягнути з відповідача на
їх користь сплачені кошти за
комунальні послуги в сумі 5816,29 грн.,
позбавити ОСОБА_7 права користування
квартирою та виселити його.

Позов мотивований тим, що позивачам на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про
право власності на квартиру від 3
квітня 2003 року. Також в
квартирі проживає ОСОБА_7, який не є
власником квартири та не
зареєстрований у ній. Відповідач не
сплачує комунальні платежі,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння постійно вчиняє сварки,
чинить безлад, перешкоджає позивачам
користуватися місцями загального
користування, у зв'язку із чим, останні
звернулися до суду з відповідним
позовом про його виселення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2013 року
позов задоволено частково. Усунуто
ОСОБА_5, ОСОБА_6 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_7 Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь позивачів кошти в порядку
регресу за користування комунальними
послугами у розмірі по 2181,11 грн. В іншій
частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 17 червня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено
частково. Рішення місцевого суду
змінено в частині усунення позивачам
перешкод в користуванні вказаної
квартири шляхом виселення ОСОБА_7
Ухвалено у цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цих вимог. В
іншій частині рішення місцевого суду
залишено без змін.

Позивачі, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подали касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просять його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов в частині вимог про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
шляхом виселення відповідача виходив з
того, що останній систематично порушує
правила співжиття, робить неможливим
сумісне проживання з позивачами в
одній квартирі, а заходи запобігання
громадського впливу не дають
результатів. Спільне проживання
позивачів з відповідачем створює їм
перешкоди у користуванні квартирою, що
є підставою для виселення останнього.
До спірних правовідносин місцевим
судом застосовані ст.ст.321, 391 ЦК
України, які передбачають право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимог
про усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення з
ухваленням нового рішення у цій
частині про відмову у задоволенні цих
вимог апеляційний суд виходив з того,
що місцевим судом не з'ясовано підстав
передбачених законом для виселення
відповідача, на які посилаються
позивачі. Не враховано положення
статті 9 ЖК України. Позивачами не
надано належних та допустимих доказів,
які б підтверджували, що до відповідача
застосовувалися у встановленому
порядку заходи запобігання і
громадського впливу. За таких обставин
апеляційний суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до ОСОБА_7 про виселення
задоволенню не підлягають. При цьому,
апеляційний суд попередив ОСОБА_7 про
недопустимість порушення у подальшому
правил спільного проживання з ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у квартирі.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені судами
без належного з'ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, оцінки наданих ними доказів, з
огляду на наступне.

В порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України, суди попередніх інстанцій не
з'ясували характер та суть заявлених
позивачами вимог, норми права, якими
вони регулюються; не зазначили, чи мали
місце обставини, якими позивач
обґрунтовував свої вимоги; не дали
належної правової оцінки зібраним у
справі доказам.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині виселення
відповідача та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні цих вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів
систематичного порушення відповідачем
правил співжиття та застосування до
нього заходів попередження або
громадського впливу, а тому відсутні
підстави для задоволення позову з
підстав ст. 116 ЖК України.

Разом з тим, не спростував
досліджених місцевим судом доказів,
наданих позивачами в обґрунтування
таких обставин. Та не врахував, що
звертаючись до суду з позовом, позивачі
обґрунтовували свої вимоги не тільки
зазначеними обставинами, а посилалися
зокрема і на норму ст.391 ЦК України.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
ст.ст. 31,215 цього Кодексу суд не
може змінити без згоди позивача, є
обставини, якими останній обґрунтовує
вимоги, а не саме по собі посилання на
певну норму закону. Тому в разі
посилання позивача не на ту норму
закону суд уточнює підстави позову й
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивача.

В порушення зазначених вимог закону
суд першої інстанції належним чином не
з'ясував у позивачів правові підстави
заявленого ними позову.

Вирішуючи даний спір в частині
виселення відповідача суди попередніх
інстанцій не врахували, що виселення
колишнього члена сім'ї власника з
жилого приміщення може проводитись
лише на підставі норм житлового
законодавства.

У свою чергу суд апеляційної інстанції
хоч і послався на положення ст.ст. 116,
157 ЖК України, але належним чином не
з'ясував, чи є в діях відповідача
порушення, за які він може бути
виселений з зазначених підстав, в чому
вони полягають та чи застосовувались
до відповідача заходи, передбачені ч.1
ст.116 ЖК України, якими доказами це
підтверджується.

Не перевірено факт неможливості
спільного проживання позивачів з
відповідачем, та наявність у
останнього іншого місця проживання.

Не надано належної оцінки тим
обставинам, що відповідач не
зареєстрований у спірній квартирі та
має інше житло.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення в частині вирішення позовних
вимог про виселення не можуть
вважатися законними і обґрунтованими,
у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України їх слід скасувати у вказаній
частині з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Судові рішення в частині стягнення з
відповідача на користь позивачів
коштів за користування комунальними
послугами не оскаржується сторонами,
тому не переглядаються колегією суддів
на предмет законності і
обґрунтованості, у зв'язку із чим,
залишаються у цій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2013 року,
рішення апеляційного суду Луганської
області від 17 червня 2013 року в
частині позовних вимог про виселення
ОСОБА_7 скасувати.

Справу у цій частині передати до суду
першої інстанції на новий розгляд.

В іншій частині рішення судів
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді
Висоцька В.С. Дербенцева Т.П.
Колодійчук В.М. Умнова О.В.