АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/633/13- ц
Номер провадження 22-ц/786/1129/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою першого
заступника прокурора міста Полтави на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 1 лютого 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Полтавської міської ради про визнання
права власності на нежитлове
приміщення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
за ним право власності на нежитлове
приміщення по вул. Леніна,
11/21 у м. Полтаві, як окремий об'єкт
нерухомого майна, загальною площею 70,1
кв. м, що знаходиться на першому поверсі
зазначеного житлового будинку.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що як власник квартири АДРЕСА_1, за
погодженням з відповідними
контролюючими органами, здійснив її
реконструкцію та переобладнання під
магазин промислових товарів, проте
зареєструвати право власності на
нежитлове приміщення не має за
можливість через правові колізії.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 1 лютого 2013
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
нежитлове приміщення в житловому
будинку АДРЕСА_1, як об'єкт нерухомого
майна, що розташований на першому
поверсі у житловому будинку, та
складається з наступних приміщень:
приміщення НОМЕР_1 (тамбур), площею
1,0 кв. м, приміщення НОМЕР_2
(торгівельна зала), площею 36,1 кв. м,
приміщення НОМЕР_3 (торгівельна зала),
площею 19,6 кв. м, приміщення НОМЕР_4
(службове приміщення) площею 7,8 кв. м,
приміщення НОМЕР_5 (санвузол), площею 1,7
кв. м, приміщення НОМЕР_6 (кімната
персоналу), площею 3,9 кв. м, а всього,
загальною площею 70,1 кв. м.

У поданій апеляційній скарзі першого
заступника прокурора міста Полтави,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалене у справі судове рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що
відповідно до свідоцтва про право
власності (а.с. 9) та витягу БТІ про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с. 10) ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 68,30
кв. м.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що позивачем після
набуття у власність вказаної квартири,
здійснено її реконструкцію та
переобладнання у нежитлове приміщення
під магазин промислових товарів, на
яке, відповідно до положень ст. ст. 319, 328,
331 ЦК України, за позивачем можна
визнати право власності.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних умов і правил
експлуатації будинку.

Згідно ст. 152 ЖК УРСР переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

За правилами абз. 2 ст. 8 ЖК УРСР
переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі, як правило не
допускається. У виняткових випадках
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі може здійснюватися
за рішенням органів, зазначених у
частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 1.4.1. п. 1.4 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року №76,
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства.

Обґрунтовуючи підстави для
задоволення позову, ОСОБА_1 вказував на
погодження у органах державної влади
проведеного ним переобладнання
квартири, яка розміщується на першому
поверсі житлового будинку, просив
визнати за ним право власності на вже
закінчене реконструкцією нежитлове
приміщення, загальною площею 70,1 кв. м.

Місцевим судом встановлено, що у 2012
році за замовленням відповідача ТОВ
«АКБІ-Полтава» розроблена проектна
документація щодо реконструкції
квартири АДРЕСА_1.

29 жовтня 2012 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області здійснено
реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт (а.с. 58-61), а
23 листопада 2012 року Інспекцією ДАБК
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації
(а.с. 53-57).

Разом з тим, наявність зареєстрованої
Інспекцією ДАБК в Полтавській області
декларації про готовність нежитлового
приміщення до експлуатації не є
підставою для застосування ст. 331 ЦК
України і визнання за позивачем права
власності на реконструйовану ОСОБА_1
квартиру.

Судом першої інстанції залишено поза
увагою те, що відповідно до вимог ч. 1 ст.
15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення.

Позивачем не обґрунтовано та не надано
доказів, що свідчили б про наявність
порушення його права на оформлення
права власності на реконструйоване у
нежитлове приміщення.

У матеріалах справи не міститься
доказів звернення ОСОБА_1 до
відповідних органів з питання
оформлення права власності на
реконструйоване приміщення, розгляд
цього питання компетентним державним
органом, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Крім того, позивачем не надано доказів
на підтвердження того, що ним у
встановленому законом порядку
отримувався дозвіл на переобладнання
системи опалення у власній квартирі та
чи не призвело це до порушення системи
опалення житлового будинку в цілому, та
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла до висновку, що правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
місцевого суду слід скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора міста Полтави задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 1 лютого 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Полтавської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.