Єдиний унікальний номер 234/8655/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/454/2014
Головуючий 1 інстанції Клімов В.В.
Доповідач Курило В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Биліни Т.І.,

при секретарі Внуковій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2013 року до суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 про визнання права власності на
спадкове майно. Посилалась на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її син ОСОБА_5.
Після його смерті відкрилась спадщина
щодо усього його майна.

Їй достеменно відомо, що покійному
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1, приміщення гаражів,
розташованих на вулиці Парковій
(ймовірно у кооперативі «Венера»),
земельної ділянки, можливо також є
транспортні засоби, придбані у шлюбі з
ОСОБА_2 Наявні декілька рахунків у
різних банках. Проте скласти точний
перелік спадкового майна, на яке вона
бажає отримати право власності
неможливо, тому її позовні вимоги
будуть уточнюватися по мірі
надходження інформації.

Вона протягом шести місяців з дня
смерті сина звернулась в нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини. Проте свідоцтво про право на
спадщину вона не отримала через
наявність у них з іншими спадкоємцями
спору. Просила визнати за нею право
власності на ? частину спадкового
майна.

19 серпня 2013 року позивач подала заяву
про збільшення своїх позовних вимог,
пославшись на те, що їй стало відомо, що
у померлого на праві власності були
автомобілі: вантажний автомобіль MAN
модель NUTZEANRZEUGE, 2000, колір білий тип ТЗ
вантажний фургон, реєстраційний номер
НОМЕР_1;

Автомобіль марки MERSEDES - BENS 412D, 1996 року
випуску колір білий тип ТЗ фургон,
реєстраційний номер НОМЕР_2;

Автомобіль марки OPEL SINTRA, 1997 року
випуску, колій сірий, тип ТЗ легковий
універсал, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Проведена оцінка вказаних
транспортних засобів і1/8 частина їх
вартості складає 25 614 грн. Вказану суму
вона просила їй присудити.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року у задоволені позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій посилається на незаконне та не
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, ухваленого з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зокрема вказує, що суд неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, а саме суд не перевірив
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
Державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність
чи відсутність можливостей спадкоємця
самостійно виявити спадкову масу, не
врахував похилий вік спадкоємця і
задовільний стан здоров'я, проживання в
іншому місті за 800 км., не звернув увагу
на зловживання відповідачів своїми
процесуальними та спадковими правами
та їх ухилення від оформлення
спадкових прав. Позивач є спадкоємцем
першої черги і прийняла спадщину,
подавши у встановлений законом термін
відповідну заяву до нотаріальної
контори, однак оформити спадкові права
не може через відсутність
правовстановлюючих документів на
майно, тому нотаріус порадив їй
звернутися до суду. Інші спадкоємці
мають правовстановлюючі документи
однак отримувати Свідоцтво про право
на спадщину не поспішають,
правовстановлюючі документи позивачці
не надають, не надають і ніякої
інформації про спадкову масу, зокрема,
відносно майна набутого у шлюбі і
оформленого на дружину покійного, і
чинять усілякі перешкоди в оформленні
спадкових прав. Враховуючи характер
наявних порушень майнового права та
можливі шляхи його відновлення, вбачає
єдиним доцільним способом захисту
своїх прав це визнання права власності
на спадкове майно та присудження їй
грошової компенсації вартості
рухомого майна. Таким чином, обраний
апелянтом у цій справі спосіб захисту
порушеного права відповідає способу
передбаченому положеннями цивільного
кодексу України, оскільки інший спосіб
захистити права неможливий. У зв'язку з
викладеним просить скасувати рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив, що відповідно до
відповіді Першої Краматорської ДНК
вих.4636/02-14 від 13.11.2013 року заяви на
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року надійшли від ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В судовому засіданні, суду першої
інстанції, встановлено, що позивачкою
не було отримано свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції, виходив з
того, що відповідно до глави 7 п.1
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року № 296/5 із змінами та доповненнями,
вбачається, що відповідно до ст.46
Закону України «Про нотаріат» нотаріус
має право витребувати від фізичних та
юридичних осіб відомості та документи,
необхідні для вчинення нотаріальних
дій. Пунктом 1.2 Глави 10 Порядку
встановлено, що при зверненні
спадкоємця у зв'язку з відкриттям
спадщини нотаріус з'ясовує відомості
стосовно факту смерті спадкодавця,
часу і місця відкриття спадщини, кола
спадкоємців, наявності заповіту,
наявності спадкового майна, його
складу та місцезнаходження. У зв'язку
чим, прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки вимоги позивача щодо
вирішення питання про витребування
відомостей щодо спадкової маси не є
компетенцією суду. В даному випадку
відсутній спір про право, оскільки
позивачка не надала документів, якими
би можливо було підтвердити, що її
права як спадкоємця були порушені.

Апеляційний суд, повністю погоджується
з вказаними висновками суду першої
інстанції, вважає їх правильними,
обґрунтованими та таким, що
відповідають діючому законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину. Якщо
спадщину прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається кожному з них із визначенням
імені та часток у спадщині інших
спадкоємців.

У пункті 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" роз'яснено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 15
жовтня 2013 року отримала в Першій
краматорській державній нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/8 частину
грошових вкладів, які належали
померлому ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 не надала суду відмови
нотаріуса в оформленні її прав на
решту спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину щодо
квартири померлого, гаражів,
автомобілів, земельної ділянки вона не
отримувала і взагалі до нотаріуса з цих
питань не зверталась. Тому у суду
першої інстанції дійсно не було
підстав для задоволення її позовних
вимог.

Доводи ОСОБА_1 про те, що на час смерті
спадкодавця на його банківських
рахунках знаходилась більша грошова
сума, ніж вона отримала у спадщину за
свідоцтвом про право на спадщину не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду. Відповідно до частини 1
статті 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З позовної заяви ОСОБА_1 видно, що вона
просила визнати за нею право власності
на частину спадкового майна, у тому
числі на грошові вклади. Питання ж про
стягнення з інших спадкоємців будь
якої грошової суми, що ними була
отримала після смерті спадкодавця, в
суді не заявлялись. Тому у суду першої
інстанції як і суду апеляційної
інстанції не було підстав для
вирішення питання про стягнення на
користь позивача грошової суми з інших
спадкоємців. До того ж вона в
нотаріальній конторі свої спадкові
права на отримання частини
банківського вкладу реалізувала.

Не було у суду першої інстанції
підстав і для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про «присудження їй
грошової компенсації» вартості її
частки у спадкових автомобілях.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_5 відкрилась спадщина на половину
автомобілів: вантажного автомобіля MAN
модель NUTZEANRZEUGE, 2000, колір білий тип ТЗ
вантажний фургон, реєстраційний номер
НОМЕР_1; автомобіля марки MERSEDES - BENS 412D, 1996
року випуску колір білий тип ТЗ фургон,
реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіля
марки OPEL SINTRA, 1997 року випуску, колій
сірий, тип ТЗ легковий універсал,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

Проведена оцінка вказаних
транспортних засобів і1/8 частина їх
вартості складає 25 614 грн.

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом, які видані 6 лютого
2013 року державним нотаріусом Першої
краматорської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 оформила свої спадкові
права на належну їй частку вказаних
автомобілів у порядку спадкування.

Проте, спадщину після смерті ОСОБА_5
прийняли не тільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, а ще
й два сини померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Останні свої спадкові права на
автомобілі не оформили і свідоцтво про
право на спадщину на частку
автомобілів не отримали.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 364 ЦПК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

В суді відповідачі по справі - решта
спадкоємців відмовились сплачувати
позивачці грошову компенсацію її
частки у спадкових автомобілях. В
позовній заяві позивач не уточнила, з
кого конкретно із спадкоємців вона
просить стягнути грошову компенсацію
її частки вартості спадкового майна і
питання про припинення її права на
частку у праві спільної часткової
власності на автомобіля вона не
порушувала. За таких умов у суду першої
інстанції не було підстав для
«присудження» на користь позивача
компенсації вартості її частки
спадкового майна у вигляді
автомобілів.

Що стосується іншого спадкового майна,
зокрема, нерухомого майна, то позивач
не позбавлена можливості отримати у
порядку, передбаченому законом в
нотаріальній конторі відповідні
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
правильно встановив обставини справи,
правильно застосував норми
матеріального права і правильно
вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: