У Х В А Л А

15 квітня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква в залі суду
№4 справу за зая

вою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у
зв"язку з новови явленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2012 року Білоцерківським
міськрайонним судом було винесено
рішення суду по цивільній справі за №
1003/10880/12 2/1003/3137/12 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відповідно до якого позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
завданої дорожньо-транспортною
пригодою задоволено частково;
зобов»язано ОСОБА_1 відшкодувати
позивачу ОСОБА_2 в рахунок матеріальної
шкоди 35 164,77 грн. та в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.,
всього 40 164,77 грн.; судові витрати
залишити за позивачем. Відповідно до
ухвали колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 09.04.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11.10.2012 року залишене без змін.
Згідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.09.2013 року касаційну скаргу
представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилено,
а рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11.10.2012 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 09.04.2013 року
залишено без змін.

13.03.2014 року до канцелярії суду надійшла
заява ОСОБА_1 про перегляд
вищевказаного рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 11.10.2012 року у
зв"язку з нововиявленими обставинами. В
своїй заяві ОСОБА_1 вказував на те, що
вищевказане рішення суду від 11.10.2012
року має бути переглянуте у зв"язку з
нововиявленими обставинами, як на
нововиявлені обставини ОСОБА_1 в заяві
посилався на ті обставини, що йому
стало відомо 06.03.2014 року наступне: на
запит його адвоката листом Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 05.02.2014 року
№594/11/15-14 було повідомлено, що станом на
20.01.2012 року ФОП ОСОБА_2 не обслуговував
міжміські і приміські автобусні
маршрути загального користування, що
виходять за межі території області, та
не отримував відповідні дозвільні
документи, тобто договір про
здійснення регулярних пасажирських
перевезень в межах Київської та
Черкаської області з позивачем не
укладався. При цьому відповідно до ст. 7
ч.3 ст. 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт» перевезення
пасажирів автобусами в режимі
регулярних пасажирських перевезень
здійснюють автомобільні перевізники
на автобусних маршрутах загального
користування на договірних умовах із
органами місцевого самоврядування або
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері транспорту. З
встановлених нововиявлених обставин
вбачається, що позивач не мав
можливості здійснювати регулярні
пасажирські перевезення не через
пошкоджений внаслідок ДТП
автотранспортний засіб, а внаслідок
відсутності у нього укладеного із ним
відповідного договору про здійснення
регулярних пасажирських перевезень.
Заявник вказував на те, що суд
задовольнив позивачу до стягнення у
складі загальної суми матеріальних
збитків 3 800,00 грн. як втрачений
позивачем заробіток від здійснення
діяльності з регулярних пасажирських
перевезень, то таке рішення суду не
може вважатися законним оскільки
основувалося на неправдивій
інформації, а тому заява позивача про
втрату заробітку в розмірі 3800 грн.
через неможливість здійснення
регулярних пасажирських перевезень
пошкодженим автомобілем є
безпідставною, а документи надані
позивачем у якості доказів про право
здійснення підприємницької діяльності
та сплату єдиного податку додатки №№
6,7,8 до позовної заяви не можуть
слугувати доказами понесених втрат
заробітку від здійснення пасажирських
перевезень, через пошкодження в ДТП
автомобіля Volkswagen LT 35, р.н. НОМЕР_1 та не
повинні були прийматись судом до уваги.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 до
суду не з"явилися, про день і час
розгляду заяви були судом повідомлені
належним чином.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 до
суду не з"явилися, про день і час
розгляду заяви були повідомлені
належним чином, надали до суду письмові
заперечення на вищевказану заяву і в
своїх письмових запереченнях просили
справу розглядати без їхньої
присутності, а також просили у
задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд
рішення у зв»язку з нововиявленими
обставинами відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦПК України,
неявка заявника та інших осіб, які
беруть участь у справі не є перешкодою
для розгляду заяви.

Оглянувши заяву ОСОБА_1 та додані до
заяви копії документів, заперечення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5,
оглянувши цивільну справу № 1003/10880/12
2/1003/3137/12, суд вважає, що заява ОСОБА_1 є
необгрунтованою і не підлягає до
задоволення.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи № 1003/10880/12 2/1003/3137/12 11 жовтня 2012
року Білоцерківським міськрайонним
судом було винесено рішення суду по
цивільній справі за № 1003/10880/12 2/1003/3137/12
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відповідно до якого позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою задоволено частково;
зобов»язано ОСОБА_1 відшкодувати
позивачу ОСОБА_2 в рахунок матеріальної
шкоди 35 164,77 грн. та в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.,
всього 40 164,77 грн.; судові витрати
залишити за позивачем. Відповідно до
ухвали колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 09.04.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11.10.2012 року залишене без змін.
Згідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.09.2013 року касаційну скаргу
представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилено,
а рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11.10.2012 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 09.04.2013 року
залишено без змін. Таким чином
вищевказане рішення суду набрало
законної сили 09.04.2013 року.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник
посилається як на підставу для
перегляду рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 11.10.2012 року на
ч.2 п.1 ст. 361 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 361 ЦПК України,
підставами для перегляду рішення суду
у зв"язку з нововиявленими обставинами
є істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Як на нововиявлені обставини ОСОБА_1 в
заяві посилається на ті обставини, що
йому стало відомо 06.03.2014 року наступне:
на запит його адвоката листом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 05.02.2014 року
№594/11/15-14 було повідомлено,що станом на
20.01.2012 року ФОП ОСОБА_2 не обслуговував
міжміські і приміські автобусні
маршрути загального користування, що
виходять за межі території області, та
не отримував відповідні дозвільні
документи, тобто договір про
здійснення регулярних пасажирських
перевезень в межах Київської та
Черкаської області з позивачем не
укладався, а тому заявник вважає, що з
встановлених нововиявлених обставин
вбачається, що позивач не мав
можливості здійснювати регулярні
пасажирські перевезення не через
пошкоджений внаслідок ДТП
автотранспортний засіб, а внаслідок
відсутності у позивача укладеного із
ним відповідного договору про
здійснення регулярних пасажирських
перевезень.

Відповідно до копії відповіді
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 05.02.2014 року
№594/11/15-14 /за дорученням Міністерства
інфраструктури від 25.01.2014 року №3984/0/7-14/
було розглянуто звернення
адвокатського бюро «Путій та Партнери»
від 24.01.2014 року №01-24/01-2014, та в межах
компетенції» повідомлено наступне, що
станом на 20.01.2012 року ФОП ОСОБА_2 не
обслуговував міжміські і приміські
автобусні маршрути загального
користування, що виходять за межі
території області (міжобласні
маршрути), та не отримував відповідні
дозвільні документи. Згідно до копії
поштового конверта вказану відповідь
адвокатське бюро «Путій та Партнери»
отримало 06.03.2014 року про що свідчить
штамп Укрпошти на копії поштового
конверта. До суду не надано доказів про
те, що вказана відповідь Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 05.02.2014 року
№594/11/15-14 стосується саме ФОП ОСОБА_2
позивача по справі.

Також суд вважає, що заявником не було
доведено існування нововиявлених
обставин, а також відсутні підстави
для скасування рішення суду у порядку
статті 361 ЦПК України.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.
3, 4 постанови пленуму Вищого спе
ціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 30
березня 2012 року № 4 "Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судо вих
рішень у зв'язку з нововиявленими
обставинами", нововиявлені обставини -
це юридичні факти, які мають істотне
значення для розгляду справи та
існували на час розгляду справи, але не
були і не могли бути відомі заявнику, а
також, обставини, які виникли після
набрання судовим рішенням законної
сили та віднесені законом до ново
виявлених обставин (частина друга
статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК, є те, що
вони існували на час розгляду справи;
ці обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи; вони
входять до предмета доказування у
справі та можуть вплинути на висновки
суду про права та обов'язки осіб, які
беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають
підтверджуватися фактичними даними
(доказами), що в установленому порядку
спростовують факти, які були покладені
в основу судового рішення. Суд має
право скасувати судове рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
лише за умови, що ці обставини можуть
вплинути на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається.

Вирішуючи питання про наявність
нововиявлених обставин, суд повинен
розмежовувати нововиявлені обставини
та нові обставини. Обставини, що
обґрунтовують вимоги або заперечення
сторін чи мають інше істотне значення
для правильного вирішення справи,
існували на час ухвалення судового
рішення, але залишаються невідомими
особам, які беруть участь у справі і
стали відомими тільки після ухвалення
судового рішення, є нововиявленими
обставинами. Обставини, які виникли чи
змінилися тільки після ухвалення
судового рішення, і не пов'язані з
вимогою в цій справі, а тому не могли
бути враховані судом при ухваленні
судового рішення, є новими обставинами
і не можуть бути підставою для
пред'явлення нової вимоги. Судам
необхідно розрізняти нові докази та
докази, якими підтверджуються
нововиявлені обставини, оскільки нові
докази не можуть бути підставою для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

В п.5 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами" вказано,
що неподання стороною або особою, яка
бере участь у справі, доказу, про який
їй було відомо та який підтверджує
відповідні обставини не є підставою
для перегляду судового рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами.

А в п. 7 вищевказаної постанови
зазначено, що обставини, які відповідно
до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК
є підставою для перегляду судового
рішення, це юридичні факти, які
існували на час розгляду справи, але не
були і не могли бути відомі заявнику,
повинні бути істотними, тобто такими,
що могли вплинути на висновки суду при
ухваленні судового рішення і були
встановлені після набрання ним
законної сили.

Питання про те, які обставини можна
вважати істотними, є оціночним, і
вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
того, чи ці обставини могли спростувати
факти, покладені в основу судового
рішення, та вплинути на висновки суду
під час його ухвалення таким чином, що
якби вказана обставина була відома
особам, які беруть участь у справі, то
зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі та щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір, а тому підставою для скасування
судового рішення є не всі невідомі на
час розгляду справи обставини, а лише
ті, які входять до предмета доказування
у справі (стаття 179 ЦПК).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
обставини на які посилається заявник
ОСОБА_1 у поданій заяві, не можуть
розцінюватися судом як нововиявлені
обставини для перегляду рішення згідно
п.1 ч.2 статті 361 ЦПК, оскільки не є
істотними, тобто такими, що могли
вплинути на висновки суду при
ухваленні судового рішення. Суд також
вважає, що не було доведено про
існування нововиявлених обставин. Крім
вказаного, заявник фактично
посилається на новий доказ, а саме на
відповідь Державної інспекції України
з безпеки на наземному транспорті від
05.02.2014 року №594/11/15-14, а відповідно до
вищенаведеного в ухвалі суду, нові
докази не можуть бути підставою для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Суд також не приймає до уваги посилання
заявника на те, що суд задовольнив
позивачу до стягнення у складі
загальної суми матеріальних збитків 3
800,00 грн. як втрачений позивачем
заробіток від здійснення діяльності з
регулярних пасажирських перевезень, а
тому таке рішення суду не може
вважатися законним, оскільки
основувалося на неправдивій
інформації, а також на те, що заява
позивача про втрату заробітку в
розмірі 3800 грн. через неможливість
здійснення регулярних пасажирських
перевезень пошкодженим автомобілем є
безпідставною, а документи надані
позивачем у якості доказів про право
здійснення підприємницької діяльності
та сплату єдиного податку додатки №№
6,7,8 до позовної заяви не можуть
слугувати доказами понесених втрат
заробітку від здійснення пасажирських
перевезень через пошкодження в ДПТ
автомобіля Volkswagen LT 35, р.н. НОМЕР_1 та не
повинні були прийматися судом до уваги.
Так рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 11.10.2012 року
набрало законної сили 09.04.2013 року і при
перегляді рішення суду у зв"язку з
нововиявленими обставинами судом не
може даватися оцінка доказів по
вказаній справі, оскільки результат
оцінки доказів вже відображений судом
у рішенні суду від 11.10.2012 року, а також
до компетенції суду при перегляді
рішення суду у зв"язку з нововиявленими
обставинами не належить вирішення
питання щодо законності рішення суду,
яке вже набрало законної сили.

Згідно до ч.2 п.2 ст. 361 ЦПК України,
підставами для перегляду рішення у
зв"язку з нововиявленими обставинами є
встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, фальшивість документів
або речових доказів, що потягли за
собою ухвалення незаконного або
необгрунтова ного рішення.

Однак заявник в своїй заяві не
посилався на наявність встановлених
вироком суду, що набрав законної сили,
фальшивість документів, що потягли за
собою ухвалення незаконного або
необгрунтованого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відсутні правові підстави для
перегляду вищевказаного рішення суду
від 11.10.2012 року у зв"язку з
нововиявленими обставинами, а тому
заявнику необхідно відмовити в
задоволенні його вищевказаної заяви.

Керуючись ст.ст.
361-365 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 11.10.2012 року по
справі №1003/10880/12 2/1003/3137/12 у зв"язку з
нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 5 днів з дня проголошення
ухвали через Білоцерківський
міськрайонний суд. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п"яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя А. В. Голуб