У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук
С.О.,

суддів: Оніпко О.В., Боймиструка
С.В.

секретар судового засідання
Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
24 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Рівненська міська рада
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,

в с т
а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 грудня
2013 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Рівненська міська рада про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою відмовлено за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликається на його
незаконність, в зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Крім того, судом не враховано, що
відповідачі самовільною прибудовою
порушили норми добросусідства,
оскільки вона не може належним чином
користуватись земельною ділянкою, що
перебуває у спільному користуванні як
двір. Збудована конструкція створила
затінення та забруднення прилеглої
території, стічні води підтікають під
її частину будинку, внаслідок чого
виникають неприємні запахи та цвіль.

Просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В запереченні на апеляційну
скаруг ОСОБА_2 вказує, що рішення суду
законне та обґрунтоване. Просить
залишити його без зміни, а скаргу без
задоволення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не довела
суду, що проведена відповідачами
самовільна добудова порушує її права у
користуванні належною їй квартирою та
перешкоджає вільному доступу до цієї
квартири та проїзду спецтранспорту.

Такі висновки суду першої
інстанції є правильними.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Способи захисту цивільних прав, у тому
числі захисту права власності,
визначені в ст. 16 ЦК України, перелік
яких не є вичерпним.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386,
391 ЦК України власник вправі звернутися
до суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а
також власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4
ст. 376 та ст. 391 ЦК) (п. 5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ N 6 від 30 березня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З огляду на правила розподілу тягара
доказування, саме на позивача
покладено обов'язок з доведення факту
дійсного порушення його прав, яке, на
його думку, полягає у позбавленні
можливості вільно користуватися та
розпоряджатися належним йому майном.
Між тим, наведену обставину доведено у
встановленому порядку не було.

Суд першої інстанції, не встановивши
факту порушення відповідачем прав
власника щодо користування власністю і
об'єктивно існуючих перешкод у
здійсненні ним цих прав, дійшов
обґрунтованого висновку про
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: