№ 2/521/2307/14
Малиновський районний суд м.
головуючого судді - Тополевої Ю.В.
за участю секретаря - Борисової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації та визнання
особи такою, що втратила право
13 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації, після
уточнення якого просила також визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що 25.01.2010 року нею набуто у
власність на підставі договору
дарування квартиру АДРЕСА_1. Договір
дарування було укладено з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 ОСОБА_2 після укладення
договору дарування почав проживати в
іншому місці, однак з місця реєстрації
не знявся, що на думку позивача
перешкоджає її праву володіти,
користуватися та розпоряджатися
належним їй майном на власний розсуд.
Крім того позивач змушена самостійно
сплачувати квартирну плату та
комунальні послуги за не проживаючого
в спірній квартирі відповідача.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутністю,
позов підтримав та не заперечував
проти ухвалення у справі заочного
рішення.

Відповідач в судове засідання двічі не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про дату розгляду справи,
про причини неявки суд не повідомляв,
заяв про розгляд справи за його
відсутністю від відповідача не
поступало.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Зі згоди представника позивача, суд
ухвалює заочне рішення на підставі
існуючих в матеріалах справи доказів,
що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК
України.

Суд, вивчивши позовну заяву,
дослідивши матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини,
проаналізувавши і оцінивши докази в їх
сукупності вважає, що позовні вимоги
належить задовольнити частково.

Як встановлено в судовому засіданні, 25
січня 2010 року між ОСОБА_1 з однієї
сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої
сторони було укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3
подарували, а ОСОБА_1 прийняла в дарунок
вказану квартиру.

Договір дарування був посвідчений
державним нотаріусом Сьомої одеської
державної нотаріальної контори
Мельник Л.В., та зареєстровано в реєстрі
за № 2-13.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
25402145 від 24.02.2010 року ОСОБА_1
зареєструвала своє право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в КП «ОМБТІ та РОН» в
книзі 743пр-34, номер запису 215.

Згідно відповіді Центрального
адресно-довідкового бюро ГУМВС України
в Одеській області ОСОБА_2 дійсно
зареєстрований в АДРЕСА_1.

Актом від 01.08.2013 року встановлено, що
ОСОБА_2 в період з 15 жовтня 2012 року та до
часу складання акту в квартирі АДРЕСА_1
не проживав.

Не проживання ОСОБА_2 за місцем своєї
реєстрації в квартирі, яка належить
позивачу на праві власності
підтверджується також відповіддю
Міської клінічної лікарні № 10 про те,
що останній раз Михайлов звертався за
медичною допомогою за місцем своєї
реєстрації 11.05.2010 року.

Тобто, суд вважає доведеним той факт, що
ОСОБА_2, будучи зареєстрованим в
квартирі АДРЕСА_1, не проживає за
зазначеною адресою тривалий час, що
надає позивачу право звертатися до
суду з позовом про визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
вказаною квартирою.

Крім того, реєстрація ОСОБА_2 в
квартирі, яка належить позивачу на
праві власності, істотно порушує її
право володіння, користування та
розпорядження вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Надаючи правову кваліфікацію виниклим
між сторонами правовідносинам, суд
вважає, що правовідносини між
сторонами виникли в зв'язку із правом
користування чужим майном (сервітут) та
регулюються Главою 32 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення.

Суд дійшов до висновку, що реєстрація
ОСОБА_2 в спірній квартирі, власником
якої є ОСОБА_1, яка порушує її право
вільного володіння та розпорядження
належним їй майном є обставиною, яка
має істотне значення, а тому позов в
частині припинення права користування
ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 має бути
задоволений.

Що стосується позовних вимог про
зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку,
суд дійшов до наступних висновків.

Ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Тобто при наявності рішення суду про
позбавлення права користування
квартирою, подальше зняття з
реєстрації місця проживання такої
особи за рішенням суду не потрібно, так
як це є компетенцією відповідних
органів.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 391, 401, 406 ЦК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 10, 60, 169, 208, 213-215, 224 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом зняття з реєстрації
та визнання особи такою, що втратила
право користування - задовольнити
частково.

Припинити право користування ОСОБА_2
квартирою АДРЕСА_1.

Встановити порядок виконання рішення
суду, згідно з яким рішення є підставою
для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Ю.В.
Тополева