АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/40/2014
інстанції - Полякова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19 червня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про усунення від права на
спадкування, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника відповідачів,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення їх
від спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6, в
подальшому доповнив свої вимоги та
просив суд встановити факт родинних
стосунків між ним та ОСОБА_6, а саме
встановити факт, що померла доводилася
йому рідною сестрою.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
жовтні 2009 року пред'явили зустрічний
позов, в якому просили встановити факт
відсутності родинних стосунків між
ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_6

Справа неодноразово розглядалася
судами.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20.06.2011 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково,
встановлено факт родинних стосунків
між ним та померлою ОСОБА_6, у вимогах
про усунення відповідачів від
спадкування, - відмовлено. Зустрічні
вимоги відповідачів залишено без
задоволення.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 01 березня 2012 року вказане
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про усунення від права на
спадкування скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.
Усунуто ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 від
спадкування. В іншій часині рішення
залишено без змін.

Під час перегляду даної справи у
касаційному порядку, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від
27.06.2012 р. рішення Голосіївського
райсуду м. Києва від 20.06.2011 р. та рішення
Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2012 р.
в частині позовних вимог ОСОБА_5 про
усунення від права на спадкування, -
скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 про встановлення
факту родинних відносин, відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, - залишено без змін.

В ході нового розгляду позовних вимог
ОСОБА_5 про усунення від спадкування
відповідачів, позивач вказував, що він
як рідний брат померлої ОСОБА_6 є
спадкоємцем другої черги за законом,
спадкоємці першої черги - відсутні.
Вважав, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, які також є спадкоємцями другої
черги за законом згідно з правом
представлення, - мають бути усунуті від
права на спадкування, оскільки свідомо
ухилялись від надання будь-якої
допомоги померлій ОСОБА_6, яка тривалий
час через похилий вік та тяжку хворобу
перебувала у безпорадному стані.
Пояснив, що померла була одинокою
особою похилого віку, інвалідом першої
групи, з 2004 року - втратила здатність
пересуватися, та стала лежачою хворою.
Відповідачам, які доводяться померлій
внучатими племінниками, - було
достовірно відомо про її безпорадний
стан та необхідність у наданні їй
допомоги. Також, в обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що в 2002 році
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у невідомий йому
спосіб спонукали померлу, щоб вона
уклала договір довічного утримання з
їхніми дітьми. Разом з тим, цей договір
ніколи не виконувався ні ними, ні їх
дітьми, тому за заявою прокуратури в
інтересах його сестри ОСОБА_6 був
розірваний у березні 2006 року. Він
єдиний опікувався інтересами та
здоров'ям своєї сестри ОСОБА_6,
відповідачі не бажали їй допомагати. З
метою щоб позбавити його доступу до
сестри та можливості надавати їй
допомогу, відповідачі за спільною
згодою самоправно замінили замки на
вхідних дверях до квартири його сестри,
у такий спосіб залишивши її без
харчування, медичної допомоги,
спілкування. З цього приводу було
порушено кримінальну справу. В зв'язку
з визнанням його сестри недієздатною,
та для захисту її інтересів він
звернувся про призначення його
опікуном над нею. Жоден з відповідачів
наміру опікуватися недієздатною
ОСОБА_6 не мав, з відповідними заявами
не звертався. З лютого 2007 року та до дня
її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4. він
одноособово здійснював опіку над
сестрою, ніхто із відповідачів
допомоги померлій ОСОБА_6 не надавав,
хоча достовірно був обізнаний про її
тяжкий стан та скрутне матеріальне
становище. Єдиним джерелом доходу
померлої була її пенсія мінімального
розміру та пенсія її опікуна ОСОБА_5,
який також був пенсіонером. Таким
чином, вважає, що через розірвання
договору довічного утримання з їхніми
дітьми, відповідачі свідомо та
добровільно відмовилися від надання
будь-якої допомоги померлій ОСОБА_6,
оскільки втратили до неї майновий
інтерес.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 19.06.2013 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про усунення від права на
спадкування - задоволено.

Усунуто ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від
права на спадкування за законом,
спадщини яка відкрилась після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5
сплачені державне мито в сумі 17 грн. в
рівних долях та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 7 грн. 50 коп. в
рівних долях.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
про усунення від права на спадкування
відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права; з порушенням
вказівок ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 червня 2012 року; обставини
справи були з'ясовані не в повному
обсязі; висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи. Зазначала,
що суд не врахував положення ст. 61 ЦПК
України, та перекрутивши дійсні
обставини справи, зазначив в рішенні
від 19 червня 2013 року що «суд вважає, що
факт звернення прокурора з позовом до
суду про розірвання договору довічного
утримання та в подальшому його
задоволення судом, достовірно
підтверджують, що померла не
отримувала необхідного догляду з вини
відповідачів, які, знаючи, що їхні діти
не виконують свої обов'язки за
договором довічного утримання ,
свідомо самоусунулися від надання їй
допомоги» ( стор. 6, абзац 11 рішення від 19
червня 2013 року). Крім того, вказувала не
те, рішення суду прийнято з порушенням
норм ст.ст. 57, 59, 61, 212, 213 ЦПК України,
всупереч роз'ясненням п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування».

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідачів доводи
скарги підтримала.

Позивач під час апеляційного розгляду
справи помер.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно положень ст. 1258 ЦК України
спадкування відбувається в порядку
черговості.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця.

Нормою ч. З ст. 1266 ЦК України
встановлено, що племінники спадкодавця
спадкують ту частину спадщини, яка
належала б за законом їхнім матері,
батькові (сестрі, братові спадкодавця),
якби вони були живими на час відкриття
спадщини за правом представлення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України, - за рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 р.,
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до положень Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року № 7
правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується
всіх спадкоємців за законом, зокрема й
тих, які відповідно до Сімейного
Кодексу України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть. Після її смерті
відкрилась спадщина, яка складається з
двокімнатної квартири по АДРЕСА_1, що
належала померлій на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 15.07.1999 року державною
адміністрацією Московського району м.
Києва.

Померла ОСОБА_6 за життя заповіту не
складала.

Судом встановлено, що на час відкриття
спадщини після померлої ОСОБА_6
відсутні спадкоємці, які належать до
першої черги.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20.06.2011 р, яке набрало
законної сили, достовірно встановлено
факт родинних відносин між позивачем
ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_6, а саме, що
він є рідним братом ОСОБА_6

08.12. 2007 р. ОСОБА_5 звернувся до другої
державної нотаріальної контори у м.
Києві з заявою про прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_6 як спадкоємець
другої черги.

До цієї ж нотаріальної контори у
встановлений законом шестимісячний
строк подали заяви про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_6
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, як
племінники в порядку представлення,
замість своїх померлих батьків, -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які померли до
відкриття спадщини, тобто у порядку
передбаченому ч. З ст. 1266 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
померла ОСОБА_6 з 2000 року страждала
важкими захворюваннями, які в
подальшому призвели до необхідності
стороннього догляду.

Відповідно до довідки №519634, виданої
Московським МСЕК м. Києва, від 26.01.2000 р.
ОСОБА_6 у віці 75 років була безстроково
встановлена перша група інвалідності
за загальним захворюванням.
Встановлено, що потребує постійного
стороннього догляду, (т.1 а.с. 125)

З листа Київського міського шпиталю
інвалідів Великої Вітчизняної Війни
вбачається, що ОСОБА_6 в 2000 році двічі
знаходилась на лікуванні у
неврологічному відділенні з діагнозом
- ішемічна хвороба мозку, наслідки
гострого порушення мозкового
кровообігу у 1999 році у вигляді
глибокого правостороннього геміпарезу
з вираженою атаксією,
атеросклеротичний кардіосклероз,
дисциркуляторна енцефалопатія
третього ступеню, мозжечкова атаксія. В
2002- 2003 році також двічі на рік проходила
лікування у неврологічному відділенні
із вказаними діагнозами, (а.с. 92-93)

Згідно з довідкою Київської міської
клінічної лікарні №10, ОСОБА_6 з 30.07. по
27.08.2004 року перебувала на стаціонарному
лікуванні з діагнозом: ішемічна
хвороба серця, стенокардія напруги 3
функт. класу, атеросклеротичний
кардіосклероз, серцева недостатність 2
А, гіпертонічна хвороба 3 ст., залишкові
явища гострого порушення мозкового
кровообігу з правостороннім
геміпарезом (1999 р.).

Довідкою Клінічної лікарні №3 від 16
грудня 2004 року, підтверджено, що ОСОБА_6
перебувала у травматологічному
відділенні з приводу чрезвертингового
перелому лівої стегнової кістки зі
зміщенням. Рекомендовано нагляд
травматолога, масаж спини,
профілактика пневмонії, пролежнів.

Відповідно до Акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №1193
від 15 серпня 2006 року було встановлено,
що ОСОБА_6 страждає органічним
ураженням головного мозку судинного
ґенезу із слабоумством та за своїм
психічним станом не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, потребує встановлення
над нею опіки.

За рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 жовтня 2006 року
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано
недієздатною, її опікуном призначено
рідного брата ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

З картки медичного огляду одинокого
непрацездатного громадянина від 30.11.2007
року, вбачається, що рухома активність
ОСОБА_6 втрачена, прикута до ліжка.

Всі сторони по справі визнали той факт,
що їм було достовірно відомо про важкий
стан здоров'я померлої ОСОБА_6, її
недієздатність, необхідність
постійного стороннього догляду.

Крім того, як позивач, так і відповідачі
підтвердили, що були обізнані про те, що
померла ОСОБА_6 в якості єдиного свого
доходу отримувала мінімальну за
розміром пенсію, тобто забезпечити
собі необхідне лікування, харчування,
проживання, не могла.

27 лютого 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і
ОСОБА_2, які є дочкою та сином
відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було
укладено договір довічного утримання,
оскільки останні відмовилися від
пропозиції укласти такий договір з нею.

Ні ОСОБА_4, ні його діти договору
довічного утримання не укладали,
оскільки як він пояснив, були
забезпечені житлом.

Як вбачається з дослідженої у судовому
засіданні цивільної справи № 1414/2006 р., а
саме матеріалів прокурорської
перевірки, - через невиконання своїх
обов'язків за даним договором ОСОБА_6,
перебуваючи у безпорадному стані на
тривалий час залишилась в повній
ізоляції, без необхідного харчування,
лікування, допомоги.

З цих підстав в лютому 2006 року прокурор
Голосіївського району м. Києва
звернувся в інтересах ОСОБА_6 до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_9 про
розірвання договору довічного
утримання.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 31.03.2006 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 23.02.2007 р. позов прокурора було
задоволено, договір довічного
утримання розірвано.

Задовольняючи позов про усунення від
спадщини суд виходив з того, що цим
рішенням були встановлені обставини
умисного ухилення відповідачів, від
надання допомоги спадкодавцю, який
перебував у безпорадному стані.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, як вбачається з
судових рішень, договір довічного
утримання був розірваний судом через
те, що обов`язки за договором про
утримання ОСОБА_6 виконували не сторона
договору ОСОБА_6, та ОСОБА_9, а
відповідачі в справі, що не відповідало
умовам договору. При цьому ж цими
рішеннями встановлено, що обов`язки за
договором довічного утримання з 2002
року до 2006 року виконували за своїх
дітей, які були сторонами договору,
відповідачі в даній справі. Тобто
висновок суду про умисне ухилення
останніх від надання допомоги
спадкодавцю спростовується рішеннями
судів, при розгляді справи про
розірвання договору довічного
утримання.

Як пояснив позивач в даній справі в
суді першої інстанції з лютого 2007 року
про ОСОБА_6 дбав він та надавав їй всю
необхідну допомогу. Доказів того, що
він чи ОСОБА_6 звертались по допомогу до
відповідачів, яку останні умисно
відмовились надавати, суду надано не
було. Та обставина, що після розірвання
договору довічного утримання та під
час вирішення вказаного спору судом,
відповідачі не надавали допомоги
ОСОБА_6, не є достатньою підставою для
усунення їх від спадкування. Тому, що в
цей період, допомогу спадкодавцю, якої
та потребувала надавав позивач в даній
справі.

Таким чином судом встановлено, що на
протязі більше ніж три роки починаючи з
2002 року необхідну допомогу спадкодавцю
надавали саме відповідачі, а позивач
опікувався останньою менше одного
року.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про задоволення позову в частині
усунення від спадкування не звернув
увагу на вищенаведені обставини та
вказівки Вищого Спеціалізованого Суду
України, які були зазначені в ухвалі
цього суду від 27 червня 2012 року, якою
аналогічне рішення вже скасовувалось.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не було надано суду
достатніх доказів умисного ухилення
відповідачів від допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані, а рішення суду про
задоволення позову є незаконним.

Разом з тим під час апеляційного
розгляду даної справи помер позивач
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про смерть останнього відповідно до
якого, позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_5

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
23.09.2013 року апеляційне провадження у
даній справі зупинено до залучення до
участі у справі правонаступників
позивача ОСОБА_5, який вибув з процесу у
зв'язку зі смертю.

14.02.2014 року Апеляційним судом м. Києва
направлено запит до П'ятнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори та зобов'язано надати витяг
(інформаційну довіку) із Спадкового
реєстру, що до осіб, які прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_3, останнє місце
реєстрації: АДРЕСА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5

26.02.2013 року з П'ятнадцятої Київської
державної нотаріальної контори
надійшов лист в якому зазначено, що
спадкова справа в нотаріальній конторі
не заводилась та інформаційна довідка
із Спадкового реєстру в якій зазначено,
що інформація щодо померлого ОСОБА_5
відсутня.

Аналогічний запит також зроблений був
судом 25 березня 2014 року. Відповідно до
інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру станом на 01 квітня 2014 року
спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не
заводилась, інформація у спадковому
реєстрі відсутня.

Крім того, апеляційним судом
направлено запит до ЖЕК-305 для надання
інформації про наявність чи
відсутність зареєстрованих осіб з
ОСОБА_5 на день його смерті.

Відповідно до довідки форми № 3 від 02
квітня 2014 року на день смерті ОСОБА_5, а
саме ІНФОРМАЦІЯ_5 в квартирі в якій той
проживав, окрім ОСОБА_5 ні хто
зареєстрований не був.

Також на адресу апеляційного суду
надійшов лист від дочки ОСОБА_5- ОСОБА_10,
яка раніше повідомила апеляційний суд
про смерть позивача, відповідно до
змісту якого вона не вчиняла жодних дій
для оформлення спадщини після смерті
свого батька, а також їй не відомо про
можливих інших спадкоємців, та просила
розглядати дану справу без її участі.

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України
встановлено, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи або день, з
якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК
України). Заява про прийняття спадщини
подається до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини особисто.

Отже судом встановлено, що
правовідносини, що склалися між
позивачем та відповідачами і є
предметом судового розгляду
допускають правонаступництво.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, судом не встановлено
спадкоємців позивача, які б побажали
прийняти спадщину після смерті
останнього та вступити в дану справу в
якості правонаступників позивача.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо померла фізична особа,
яка була однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва.

Враховуючи, що після вчинення всіх
процесуальних дій передбачених ЦПК
України з метою залучення
правонаступників до розгляду даної
справи після смерті позивача, такі не
виявлені, спадкова справа після смерті
останнього в жодній нотаріальній
конторі не заводилась, а рішення ,
ухвалене в даній справі за позовом
останнього є незаконним, колегія
суддів, керуючись вимогами ст. 205 та ст.
310 ЦПК України приходить до висновку, що
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва в даній справі підлягає
скасуванню, з закриттям провадження в
справі, оскільки відсутня особа, в
задоволенні позову якої, апеляційний
суд за встановлених обставин повинен
був би відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 205, 303, 304, 310, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 19 червня 2013 року -
скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Головне управління юстиції в м. Києві
про усунення від права на спадкування
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді