Справа № 369/3912/13-ц Головуючий у І
інстанції Нікушин В.В.Провадження №
22-ц/780/284/14 Доповідач у 2 інстанції
МатвієнкоКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «СК «Лафорт», ОСОБА_2, третя
особа - Моторне (транспортне) страхове
бюро України, про відшкодування шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

В С Т А
Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вищевказаним позовом та
просив ухвалити рішення про його
задоволення, посилаючись на те, що
12.09.2012 року близько 01 години 00 хвилин
ОСОБА_2 в м. Вишневе на перехресті
вулиці Зелена та вулиці Лесі Українки,
керуючи автомобілем марки «СНЕVROLET
LАСЕТТІ», д/н НОМЕР_1, не надав дорогу
автомобілю марки «SCODA ОСТАVІА», д/н
НОМЕР_2, який рухався по головній
дорозі, внаслідок чого відбулося
зіткнення автомобілів, що привело до
їхнього механічного пошкодження. В
момент ДТП автомобілем «SCODA ОСТАVІА»,
д/н НОМЕР_2 керував ОСОБА_4, однак на
праві власності автомобіль належить
позивачу ОСОБА_1

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
жовтня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та піддано
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу в сумі 425 грн.

Розмір завданих автомобілю
позивача збитків згідно Звіту №276 Про
визначення вартості матеріального
збитку автомобіля, проведеного на
замовлення позивача, дорівнює 108 276 грн.
38 коп.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_2
була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт»
на підставі Полісу обов'язкового
страхування № АВ 7782560 терміном дії з
01.07.2012 року по 30.06.2013 року, позивач
ОСОБА_1 03.12.2012 року звернувся до ПрАТ «СК
«Лафорт» з заявою про отримання
страхового відшкодування, яка станом
на день подачі позову до суду,
залишилася без відповіді.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1, як
власник пошкодженого автомобіля,
просив стягнути з ОСОБА_2, як особи,
винної у пошкодженні майна, на свою
користь матеріальну шкоду в розмірі 109
026 грн. 38 коп., яка складається з
матеріального збитку в розмірі 108 276
грн. 38 коп. та сплачених ним за
проведення дослідження витрат в
розмірі 750 грн. Також просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
суму сплаченого ним судового збору в
розмірі 1090 грн. 26 коп.

В ході судового розгляду справи
позивачем було подано заяву про
уточнення розміру позовних вимог, в
якій він просив суд стягнути з ПрАТ «СК
«Лафорт» на свою користь 50 000 грн. шкоди
в межах страхового ліміту та 500 грн.
судового збору, а з ОСОБА_2 стягнути
різницю між страховим відшкодуванням
та фактично завданими збитками, що
дорівнює 59 026 грн. 38 коп., та 590 грн. 26 коп.
судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про
задоволення його позову в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції
встановлено, що 12.09.2012 року близько 01
години 00 хвилин ОСОБА_2 в м. Вишневе на
перехресті вулиці Зелена та вулиці
Лесі Українки, керуючи автомобілем
марки «СНЕVROLET LАСЕТТІ», д/н НОМЕР_1, не
надав дорогу належному на праві
власності ОСОБА_1 автомобілю марки «SCODA
ОСТАVІА», д/н НОМЕР_2, який рухався по
головній дорозі, внаслідок чого
відбулося зіткнення автомобілів, що
привело до їхнього механічного
пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
жовтня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та піддано
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу в сумі 425 грн. (а.с.9).

Розмір завданих автомобілю
позивача збитків згідно Звіту №276 Про
визначення вартості матеріального
збитку автомобіля, проведеного на
замовлення позивача, дорівнює 108 276 грн.
38 коп. (а.с.16-43).

Також встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК
«Лафорт» на підставі Полісу
обов'язкового страхування № АВ 7782560
терміном дії з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року
(а.с.52).

Після настання страхової події,
13.09.2012 року ОСОБА_1 надіслав ПрАТ «СК
«Лафорт» повідомлення про настання
страхового випадку, яке було отримано
страховою компанією (а.с.7).

03.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ
«СК «Лафорт» з заявою про отримання
страхового відшкодування (а.с.8), на що
відповіді не отримав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що звіт №276 про визначення
вартості матеріального збитку, наданий
позивачем, є неналежним доказом по
справі, і крім того, ОСОБА_1 не надано
доказів про вартість проведеного
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля.

Однак з вищенаведеними висновками
суду погодитись не можна, оскільки вони
грубо порушують норми діючого
матеріального та процесуального права,
наслідком чого стало ухвалення судом
незаконного рішення.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, яка
регулює спірні правовідносини, шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
за №6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв»язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Виходячи зі змісту вищенаведених
правових норм, висновок суду про
відмову у задоволенні позову є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що позивачем доведено
наявність підстав застосування
положень ст.ст. 1166, 1188 ЦК України щодо
стягнення завданих йому з вини
відповідача матеріальних збитків.

При цьому, вирішуючи питання про
порядок стягнення на користь позивача
завданих йому матеріальних збитків,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Обов»язковий страховий ліміт - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов»язаний провести виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов страхування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
ПрАТ «СК «Лафорт» на підставі Полісу
обов'язкового страхування № АВ 7782560
терміном дії з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року,
і позивач ОСОБА_1 після настання
страхової події звернувся до страхової
компанії з заявою про виплату
страхового відшкодування, то з ПрАТ «СК
«Лафорт» на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню частина завданих йому з вини
ОСОБА_2 матеріальних збитків в межах
ліміту страхового відшкодування
згідно полісу - 50 000 грн.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

На підставі вищенаведеної
правової норми обґрунтованою є вимога
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2, як особи,
винної у заподіянні шкоди, різниці між
сумою страхового відшкодування та
фактичним розміром шкоди, що дорівнює 59
026 грн. 38 коп. (109 026,38 грн. - 50 000,00 грн.). При
цьому, фактичний розмір шкоди
підтверджується наданим позивачем
звітом визначення вартості
матеріального збитку, неспростованим
відповідачем в порядку, визначеному ч. 1
ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, оскільки рішення суду
першої інстанції вимогам ст.213 ЦПК
України не відповідає, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції в зв»язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права
- скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення позову.

Оскільки позов задовольняється, то з
кожного з відповідачів на користь
позивача підлягає стягненню сума
сплаченого ним судового збору
пропорційно до розміру задоволених
відносно кожного з них позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
жовтня 2013 року - скасувати та ухвалити
по справі нове рішення:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «СК «Лафорт» на користь
ОСОБА_1 50 000 грн. матеріальних збитків та
500 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59 026
грн. 38 коп. матеріальних збитків та 590
грн. 26 коп. судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: