Справа № 214/3469/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривому
Розі, цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради м.
Кривого Рогу, ОСОБА_2 про визначення
часток, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності в
порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, який надалі
уточнив та в уточненому позові просить
суд визначити частку кожного із
співвласників - його та ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, в приватній
спільній сумісній власності у вигляді
квартири АДРЕСА_1, рівною та як 1/2
частку, встановити факт прийняття ним
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_3 у вигляді належної їй частки
зазначеної квартири та визнати за ним
право власності в порядку спадкування
на належну ОСОБА_3 1/2 частку вказаної
квартири. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що йому та його
бабі ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про
право власності на житло № С-4777,
виданого 13.09.1994 року Органом
приватизації Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської Ради народних депутатів,
належала квартира АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її
смерті відкрилась спадщина у вигляді
належної їй частки вказаної квартири,
однак він до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини не
звертався, позаяк проживав у
зазначеній квартирі до смерті баби та
продовжив у ній проживати і після її
смерті, а тому вважав, що фактично
прийняв спадщину. Окрім того,
спадкоємець першої черги за законом
після помер лої ОСОБА_3 - її дочка,
відповідач у справі, ОСОБА_2 на
зазначену спадщину не претендує.

Позивач та його представник, кожен
окремо, в судове засідання надали
письмові заяви, в яких уточнені позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
просили розглянути справу за їх
відсутності.

Представник відповідача - Виконавчого
комітету Саксаганської районної у
місті ради м. Кривого Рогу, будучи
повідомленим про час і місце розгляду
справи належним чином в судове
засідання не з'явився, заяви про
розгляд справи за його відсутності до
суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання
надала письмову заяву, в якій уточнені
позовні вимоги визнала у повному
обсязі та просила суд розглянути
справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Так, згідно Свідоцтва про право
власності на житло № С-4777, виданого
13.09.1994 року Органом приватизації
Управління житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Криворізької міської Ради народних
депутатів, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві
приватної спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с.10).

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді належної їй частки зазначеної
квартири.

Отже, розглядаючи позовні вимоги
в частині визначення часток
співвласників у спільній сумісній
власності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду. Виділ частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 ЦК України.

Так, у зв'язку з тим, що судом не
встановлено ніякої домовленості між
співвласниками - позивачем та ОСОБА_3,
померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, про інший розмір
часток в приватній спільній сумісній
власності у вигляді належної їм
квартири АДРЕСА_1, суд доходить
висновку, що частка кожного із
співвласників у цій квартирі є рівною
та складається із 1/2 її частки, відтак,
ця частина позовних вимог підлягає
задоволенню.

Стосовно решти позовних вимог про
встановлення факту прийняття
позивачем спадщини після смерті ОСОБА_3
та визнання за ним права власності в
порядку спадкування, суд зазначає
наступне.

У відповідності до положень ст. 1261 ЦК
України, спадкоємцем першої черги за
законом після помер лої ОСОБА_3 є її
дочка - відповідач у цій справі ОСОБА_2
(а.с.11-12), яка із заявою про прийняття
зазначеної спадщини до нотаріальної
контори не зверталась, позаяк вважала,
що вказана квартира має належати її
синові - позивачу у справі (а.с.14).

Однак, позивач також до нотаріальної
контори з приводу прийняття зазначеної
спадщини не звертався, оскільки
проживав у вказаній квартирі до смерті
своєї баби - ОСОБА_3 та продовжив у ній
проживати і після її смерті, а тому
вважав, що фактично прийняв спадщину
(а.с.15).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2004 року,
Цивільний кодекс України 2004 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України 2004 року, його положення
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного
кодексу України 2004 року застосовуються
також до спадщини, яка відкрилась, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом.

Так, у зв'язку з тим, що позивач фактично
вступив у володіння зазначеною
спадщиною одразу після смерті своєї
баби - ОСОБА_3, тобто фактично прийняв її
та протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини не заявив про
відмову від неї, суд уважає, що до даних
цивільних відносин також повинні
застосовуватись положення Цивільного
кодексу Української РСР 1963 року, а саме
положення його статей 548 та 549, згідно з
якими для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, судом установлено, що
позивач прийняв вказану вище спадщину,
оскільки фактично вступив у володіння
спадковим майном та зробив це протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини,
відтак позовні вимоги в цій частині
також є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Отже, зважаючи на вищевикладене,
суд приходить до висновку про
задоволення уточненого позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 р.),
ст.ст. 364, 368, 370, 1261, ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, ст.ст.
10, 11, 15, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визначити частку кожного з
співвласників - ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, в приватній
спільній сумісній власності у вигляді
квартири АДРЕСА_1, рівною та як 1/2
частку.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді
1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування після ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Попов.