Провадження № 2/161/38/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 січня 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого-судді
Крупінської С.С.

при секретарі
Бакай Г.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом
до відповідача про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що між
сторонами по справі 18 липня 2010 року
було укладено в простій письмовій
формі договір позики грошей у сумі 4 950
доларів США. На підтвердження
укладення договору позики відповідач
ОСОБА_2 написав розписку, у якій
підтверджує факт отримання у борг
грошей та домовленість, що поверне
вказану суму до 30.12.2010 року. Однак у
визначений строк відповідач боргу не
повернув, але відповідачем коштів
повернуто не було, а тому він змушений
звернутись до суду із вказаним позовом.
Крім того, діями позивача завдано
моральну шкоду.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача в його користь 39 565 грн. 35
коп. суми боргу, 12 000 грн. відсотків, 2346
грн. 81 коп. інфляційних витрат, 4 606 грн.
98 коп. 3% річних, 5 000 грн. моральної
шкоди.

Позивач в судовому засіданні
зменшила позовні вимоги, просила суд
стягнути суму боргу в розмірі 39 565 грн.
35 коп.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, суду пояснив, що він
дійсно писав розписку про отримання
коштів, однак фактично гроші отримала
ОСОБА_3, яка була його громадянською
дружиною.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає,
що за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно до ст.. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що згідно
розписки від 18 липня 2010 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 укладено договір позики
грошових коштів, а саме ОСОБА_2 позичив
у ОСОБА_1 гроші в сумі 4 950 доларів США,
які зобов'язувався повернути до 30
листопада 2010 року та сплатити відсотки
за користування коштами в розмірі 20 000
грн., вказана обставина
підтверджується розпискою (а.с. 5).

Відповідно до вимог ЦК України
розписка є одночасно документом, який
підтверджує й передачу грошей
позикодавцем позивальнику, й
укладеннням договору позики.

Безгрошовість договору позики не
підтверджується відповідачем
належними і допустимими доказами по
справі, які передбачені ч. 2 ст. 58, ст.. 59
ЦПК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позикодавець свої зобов'язання
перед позичальником виконав, передав
останньому грошові кошти в розмірі 4 950
доларів США. Вказаний факт
підтверджується розпискою (а.с. 5).

Згідно ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем ) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 грошові кошти
не повернув, основна заборгованість за
отримані кошти згідно розписки складає
39 565 грн. 35 коп., а тому з нього слід
стягнути в користь позивача суму
позики.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88,
213-215 ЦПК України, ст. ст. 23, 526, 1046-1053, 1166,
1167 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 - 39 565 (тридцять дев'ять тисяч
п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 35 коп.
боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана через Луцький
міськрайонний суд до апеляційного
суду у Волинській області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб які були відсутні під час
проголошення рішення, з дня отримання
його копії .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

С.С.Крупінська