У х в а л а

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» на дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
Державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Головного управління юстиції в
Донецькій області, за касаційною
скаргою Орджонікідзевського відділу
Державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Головного управління юстиції в
Донецькій області на ухвалу
Орджонікідзевського районного суду
Донецької області від 19 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 23 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Донецькобленерго»
(далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»)
звернулося до суду з указаною скаргою,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
державним виконавцем неправомірно
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження за
судовим наказом № 2н/265/373/13 від 12 квітня
2013 року, який було видано
Орджонікідзевським районним судом
м. Маріуполя Донецької області
з тих підстав, що в судовому наказі
відсутній ідентифікаційний номер
боржника або номер і серія паспорта
боржника. Таким чином, просив визнати
незаконними дії державного виконавця
та скасувати указану постанову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду Донецької області від 19 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року, скаргу
задоволено.

Визнано незаконними дії державного
виконавця Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій
області Льошкіна Д.С. при винесенні
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження
від 02 серпня 2013 року № 39177303.

Скасовано постанову державного
виконавця Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій
області Льошкіна Д.С. про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
02 серпня 2013 року № 39177303 з
примусового виконання судового наказу
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 12
квітня 2013 року № 2н/265/373/13
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» суми заборгованості
за спожиту електричну енергію у
розмірі 671 грн 75 коп., а також витрати на
оплату судового збору у сумі 114 грн 70
коп.

У касаційній скарзі
Орджонікідзевський ВДВС
Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій
області просить скасувати ухвали судів
першої й апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року
Орджонікідзевським районним судом м.
Маріуполя Донецької області винесено
судовий наказ № 2н/265/373/13 про
стягнення з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго»
заборгованості за спожиту електричну
енергію у сумі 671 грн 75 коп., а також
судового збору у сумі 114 грн 70 коп.

02 серпня 2013 року державним виконавцем
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій
області Льошкіним Д.С. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
тим, що судовий наказ не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: у
судовому наказі відсутній
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника або номер і серія паспорта
боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий
наказ має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження», та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
(із змінами, внесеними згідно із
Законом від 04.07.2012 № 5037-VI
(5037-17)) у виконавчому документі
зазначаються повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого

провадження має право з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та

учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Задовольняючи скаргу ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що державним виконавцем не
використані в повному обсязі надані
йому права та обов'язки, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», оскільки відомості про
реєстраційний номер облікової картки
платника податку, повну дату
народження боржника можуть бути надані
на вимогу лише державного органу або
особи, якої такі відомості стосуються,
проте ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до
них не відноситься.

Однак із вказаними висновками судів
погодитися не можна у зв'язку з
наступним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 103 ЦПК
України судовий наказ має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження», та обов'язково
містити положення про дату видачі
судового наказу стягувачу, дату
набрання судовим наказом законної сили
та строк пред'явлення судового наказу
до виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд виходив зі
встановлених ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» вимог до
виконавчого документа.

Проте суд не звернув уваги на те, що на
час прийняття 12 квітня 2013 року
Орджонікідзевським районним судом м.
Маріуполя Донецької області судового
наказу № 2н/265/373/13 та винесення 02 серпня
2013 року державним виконавцем
оскаржуваної постанови пункт 3 частини
1 статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» містив, на
підставі Закону України від 04 липня 2012
року № 5037-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
вдосконалення та спрощення процедури
державної реєстрації земельних
ділянок та речових прав на нерухоме
майно», таку обов'язкову вимогу до
виконавчого документа, як
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника, у
той час як попередня редакція пункту 3
частини 1 статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачала
зазначення цієї інформації лише за її
наявності.

З метою удосконалення інформаційного
обміну між судами загальної юрисдикції
та Державною податковою службою
України відповідно до вимог, зокрема п.
3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження», 26 лютого 2013 року між
Державною судовою адміністрацією
України та Державною податковою
службою України підписано наказ № 30/44
«Про затвердження Порядку надання
судам загальної юрисдикції інформації
про реєстраційні номери облікових
карток платників податків боржників та
стягувачів».

Цей Порядок визначає загальні правила
надання Державною податковою службою
України інформації про реєстраційні
номери облікових карток платників
податків боржників та стягувачів до
судів загальної юрисдикції на підставі
судових рішень, що набрали законної
сили, для внесення цих даних до
виконавчого документа, що видається
відповідно до вимог процесуального
законодавства (п. 2 указаного Порядку).

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд на
вищевказані положення закону уваги не
звернув, на порушення вимог ст. ст. 212-215
ЦПК України не в повному обсязі
встановив фактичні обставини справи,
які мають значення для правильного
вирішення справи, чим допустив
порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду
першої інстанції без змін, на зазначені
порушення уваги не звернув, доводів
апеляційної скарги на порушення вимог
ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України в
достатньому обсязі не перевірив.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій на порушення вимог
ст. ст. 212 - 215, 303, 315 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
а постановлені у справі ухвали -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Орджонікідзевського
відділу Державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Головного управління юстиції в
Донецькій області задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного
суду Донецької області від 19
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 23
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді: О.В. Кафідова

О.П. Касьян

І.К. Парінова

О.В. Ступак