Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Василевича В.С.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційні скарги
представника Рівненської міської ради
та ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
24 грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про
визнання нечинним (недійсним) та
скасування п.23 рішення Рівненської
міської ради від 11.04.2008 р. №1452 "Про
надання в оренду земельних ділянок та
скасування окремих пунктів рішень
Рівненської міської ради", визнання
недійсним Договору оренди землі та
скасування державної реєстрації
договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 24 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Рівненської міської ради та ОСОБА_1
задоволено повністю.

Визнано недійсним та скасовано
п.23 рішення Рівненської міської ради
від 11 квітня 2008 року №1452 про надання
ОСОБА_1 в оренду на двадцять років
земельної ділянки площею 23 кв.м. на
АДРЕСА_1 для обслуговування частини
житлового будинку, без права
спорудження на ній капітальних
будівель та споруд, посадки
багаторічних насаджень та з правом її
дострокового вилучення для потреб
міста по АДРЕСА_1, укладений між
Рівненською міською радою та ОСОБА_1

Скасовано державну реєстрацію
договору оренди у Державному реєстрі
земель у Рівненському міському відділі
Рівненської регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" від 15
грудня 2009 року №59.

В поданій апеляційній скарзі
представник Рівненської міської ради
вказує на незаконність та
необгрунтованісь рішення суду першої
інстанції, яке ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до положень ст.143,144
Конституції України територіальні
громади села, селища, міста
безпосередньо або через утворені ними
органи місцевого самоврядування
управляють майном, що є в комунальній
власності, а також приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно положень Земельного
кодексу України і Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
вирішення питань щодо передачі земель
комунальної власності у власність чи в
користування, оренду громадянам та
юридичним особам є виключним правом
міської ради, як суб'єкта права
власності на землю, а відповідно до ч.1-2
ст.116 Земельного кодексу України (у
редакції на момент прийняття рішення
міської ради), громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, в межах їх
повноважень.

Вказує, що рішення Рівненської
міської ради від 11 квітня 2008 року
попередньо пройшло візування та
розглядалося Постійною комісією з
питань архітектури, будівництва та
землевпорядкування, прийняте у
порядку, передбаченому Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
Законом України "Про оренду землі" та
Земельним кодексом України.

Покликається на положення ч.1 ст.257
ЦК України про загальний строк
позовної давності тривалістю у три
роки і зазначає, що апеляційне
оскарження ухвали Рівненського
міського суду від 29 листопада 2010 року
не є поважною причиною пропуску
звернення до суду із цивільним позовом.
Позовна заява не містить жодного
доказу поважності причин або належного
обґрунтування строку звернення до суду
із цивільним позовом, строк позовної
давності щодо оскарження рішення
Рівненської міської ради від 11 квітня
2008 року №1452 сплив і правових підстав
для його поновлення немає.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 24
грудня 2013 року та закрити провадження у
справі.

В апеляційній скарзі на це
рішення ОСОБА_1 покликається на його
незаконність через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та на недоведеність обставин, що
мають значення для справи.

Вказує, що 22 вересня 2007 року
комунальним підприємством "Графос"
було підготовлено протокол обстеження
і погодження меж земельної ділянки, що
надається в оренду, в якому зазначено
детальні характеристики земельної
ділянки, який було погоджено з
позивачами, і жодних зауважень та
заперечень з боку представників
суміжних землекористувачів не
заявлено.

Протокол підтверджує факт того,
що позивачами самостійно було надано
письмову згоду на передачу для нього в
оренду земельної ділянки, що є
предметом п.23 рішення Рівненської
міської ради від 11.04.2008 року №1452.

Всупереч вимогам ст.212 ЦПК
України суд першої інстанції помилково
дійшов висновку, що протокол
обстеження і погодження меж земельної
ділянки, що надається в оренду містить
виправлення, не відповідає часткам
співвласників, а тому не є належним та
допустимим доказом по справі.

Покликається на положення ч.3 ст.98
Земельного кодексу України згідно
яких встановлення земельного
сервітуту не веде до позбавлення
власника земельної ділянки, щодо якої
встановлений земельний сервітут, прав
володіння, користування та
розпорядження нею, а відповідно до
висновку Управління Держкомзему у м.
Рівне від 24.10.2008 року №01-219 позивачі
мають гарантоване законом право
користування земельною ділянкою з
метою обслуговування частини будинку.

Рішення Рівненської міської ради
не порушує прав та інтересів позивачів,
оскільки було прийняте з урахуванням
норм Земельного кодексу України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування" в частині сервітуту та
враховуючи зміст протоколу погодження
з суміжними землекористувачами, що
підтвердили факт волевиявлення.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 24
грудня 2013 року та ухвалити рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В поданих запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивачів вказує,
що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що строк позовної давності
для звернення до суду позивачами не
пропущено, ними дотримано вимог п.4 ч.1
ст.268 ЦК України.

Закон України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року набрав
чинності з дня його офіційного
опублікування 23.01.2012 року, а тому
встановлений ст.257 ЦК України загальний
трирічний строк позовної давності
починає перебіг не з часу, коли
позивачам стало відомо про порушення
їх права, а з 23.01.2012 року: закінчитися
цей строк давності міг лише 23.01.2015
року,тоді як звернулися вони з даним
позовом 13.08.2013 року.

Вказує, що ст.206 ЦПК України не містить
обмежень для повторного звернення до
суду в порядку цивільного судочинства
у разі зміни законодавства щодо
підвідомчості справи.

Зазначає, що погодження Протоколу
обстеження і погодження меж не тотожне
згоді землекористувачів на припинення
їх права землекористування та передачі
земельної ділянки; цей Протокол не
погоджений позивачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, які на момент укладення
договору оренди були співвласниками
житлового будинку та земельної
ділянки, а також користувачами спірної
земельної ділянки; Протокол містить не
застережені виправлення розмірів
земельної ділянки, план земельної
ділянки до Протоколу підписаний
невідомою особою, так як підпис
вчинений не начальником Держкомзему, а
особою, посада і прізвище якої не
зазначено.

Суд з дотриманням вимог ЦПК оцінив
відповідність цих документів вимогам
закону в розумінні їх належності та
допустимості як доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.100 Земельного
кодексу України земельний сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для реєстрації прав на нерухоме майно.
Висновком Управління Держкомзему
земельний сервітут встановлюватися не
може і такий висновок як доказ по
справі відповідачами не надавався.

Просить відхилити апеляційні скарги
Рівненської міської ради та ОСОБА_1, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Колегія суддів дійшла висновку,
шо рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
згідно п.23 рішення Рівненської міської
ради "Про надання в оренду земельних
ділянок та скасування окремих пунктів
рішень Рівненської міської ради" від 11
квітня 2008 року ОСОБА_1 передано в оренду
на двадцять років земельну ділянку
площею 23 м.кв. на АДРЕСА_1 для
обслуговування частини житлового
будинку без права спорудження на ній
капітальних будівель та споруд,
посадки багаторічних насаджень та з
правом її дострокового вилучення для
потреб міста (а.с.35).

Житловий будинок АДРЕСА_1
знаходиться у спільній частковій
власності, а саме: ОСОБА_2 - 28/100 (згідно
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 22.06.2005 року),
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 14/100 та ОСОБА_1 -
44/100.

Позивачі з 2010 року оскаржували
вказане рішення Рівненської міської
ради.

Ухвалою Рівненського міського
суду від 29 листопада 2010 позовну заяву
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Рівненської
міської ради про визнання рішення не
чинним - залишено без розгляду, яка
скасована ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2013 року та направлено
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського міського
суду від 22 липня 2013 року закрито
провадження у адміністративній справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4 до
Рівненської міської ради про визнання
нечинним п.23 рішення Рівненської
міської ради №1452 від 11 квітня 2008 року
"Про надання в оренду земельних ділянок
та скасування окремих пунктів рішень
Рівненської міської ради" про передачу
в оренду земельної ділянки в м. Рівне по
АДРЕСА_1, площею 23 кв.м. ОСОБА_1 на
підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Рішенням Рівненського міського
суду від 28 жовтня 2010 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 20 січня 2011 року
, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 23 кв. м.

Задовольняючи в 2013 році заявлені
позовні вимоги щодо цієї ж земельної
ділянки, суд виходив з доведеності
того, що ця земельна ділянка , яка
передана в оренду, є прибудинковою
територією і правомірно перебуває в
користуванні позивачів.

Між тим, такий висновок суду не
відповідає фактичним матеріалам
справи, суперечить вимогам закону та
обставинам, встановленим рішенням
Рівненського міського суду від 28
жовтня 2010 року, яке набрало законної
сили.

Земельна ділянка, стосовно якої
укладено оспорюваний позивачами
договір оренди, як на момент прийняття
міською радою рішення від 11 квітня 2008
року так і на даний час перебувала в
комунальній власності міста, жодного
рішення про передачу її у власність чи
користування позивачів не приймалось,
таке рішення відсутнє в матеріалах
справи, а тому підстав вважати
позивачів належними
землекористувачами не було і немає.

Позовні вимоги були заявлені з
покликанням на ст. 391 Цивільного
кодексу України щодо усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном- обслуговуванням належної
позивачам частини житлового будинку,
вимог щодо порушення їх прав як
належних землекористувачів позивачі
не заявляли.

Відповідно до статті 3 ЦПК
України, статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права лише у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а у даному випадку спору про право між
позивачами та Рівненською міською
радою і ОСОБА_1 не існувало і не існує,
оскільки жодним чином ні Рівненська
міська рада як відповідач у справі, ні
залучений судом як відповідач у справі
співвласник частини будинку ОСОБА_1,-
не чинять перешкод позивачам у
користуванні їх власністю.

Рішення Рівненської міської ради
від 11 квітня 2008 року , пунктом 23 якого
надано в оренду ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 23 кв.м , прийняте з
дотриманням вимог ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
ст.ст.122-125 Земельного кодексу України
і підстав для визнання його недійсним
та скасування немає.

На підставі наведеного,ст.ст.122-125
Земельного кодексу України,ст.26 Закону
України "Про місцеве самоврядування",
керуючись ст.ст.309,316,319,323-325 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу Рівненської
міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рівненського міського
суду від 24 грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 до Рівненської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
нечинним (недійсним) та скасування п.23
рішення Рівненської міської ради від
11.04.2008 р. №1452 "Про надання в оренду
земельних ділянок та скасування
окремих пунктів рішень Рівненської
міської ради", визнання недійсним
Договору оренди землі та скасування
державної реєстрації договору -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Василевич В.С.
Шимків С.С.