АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Мельник А.В.
№ 22-ц/796/4804/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 23 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення
та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: Печерський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про вселення.

Задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Печерський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_1 з реєстрації за адресою
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114
грн. 70 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог про вселення та відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації. Посилається на те, що
рішення суду першої інстанції було
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вважає, що судом
було неправильно застосовано
положення ст. 29, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.
ст. 64, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні».
Зазначає, що він вселився в квартиру
АДРЕСА_1 в 1993 році зі згоди ОСОБА_2 як
член сім'ї. З весни 2012 року сімейні
відносини між ним та ОСОБА_2 почались
погіршуватись, ОСОБА_2 не впускала його
додому, а тому він вимушений був
приходити до квартири в той час, коли
дружини не було вдома, щоб не було
скандалів при дітях. З січня 2013 року
ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях
та код сигналізації. З приводу вчинення
ОСОБА_2 неправомірних дій та усунення
перешкод у користуванні квартирою він
звертався до Печерського РУГУ МВС
України в м. Києві. Вказані обставини
були підтверджені показами свідків та
визнані ОСОБА_2 в судовому засіданні.
Вважає, що суд першої інстанції
безпідставно взяв до уваги акти КП УЖГ
«Липкижитлосервіс» від 28 січня 2013 року,
04 лютого 2013 року та 12 лютого 2013 року,
оскільки вони були складені вже після
заміни ОСОБА_2 замків на вхідних
дверях.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник третьої
особи Печерського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
не з'явився, повідомлений про місце і
час розгляду справи, а тому судова
колегія дійшла висновку про можливість
слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 13
червня 1992 року, від якого мають двох
неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10, 11).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Орендним взуттєвим
підприємством «Київ» 25 липня 1993
року.(а. с. 14).

ОСОБА_1 зареєстрований проживаючим в
АДРЕСА_1 з 18 грудня 2007 року як чоловік
ОСОБА_2

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва 17 січня 2013 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

16 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, про вселення в
квартиру АДРЕСА_1. Посилається на те, що
з січня 2013 року відповідач ОСОБА_2
чинить перешкоди у користуванні
квартирою, змінила замки на вхідних
дверях В кінці січня 2013 року, коли він
черговий раз прийшов додому і
намагався потрапити в квартиру, йому не
дозволили зайти до місця проживання
працівники служби охорони, посилаючись
на те, що колишня дружина написала
заяву про те, щоб його в квартиру не
пускали.

22 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
належної їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом знаття ОСОБА_1
з реєстрації по вказаній квартирі у
відділі громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Печерського
РУ ГУМВС України в м. Києві.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 30 травня 2013 року справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення
та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Печерський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації об'єднано в одне
провадження для спільного розгляду.

06 листопада 2013 року ОСОБА_2 подала до
суду заяву, в якій уточнила позовні
вимоги та просила позбавити ОСОБА_1
права користування квартирою АДРЕСА_1,
усунути перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
належної їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом знаття ОСОБА_1
з реєстрації по вказаній квартирі у
відділі громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Печерського
РУ ГУМВС України в м.Києві. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що їй на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1. 18
грудня 2007 року в квартирі був
зареєстрований її чоловік ОСОБА_1 за її
згодою. Навесні 2009 року вона разом з
ОСОБА_1 та двома дітьми переїхала
проживати в котеджне містечко
«Французьке містечко» за адресою:
АДРЕСА_2. За цією адресою вони проживали
на постійній основі, повноцінно вели
домашнє господарство. В вересні 2011 року
вона повернулась в квартиру АДРЕСА_1
разом з дітьми, ОСОБА_1 відмовився
переїжджати до квартири і лише час від
часу відвідував сім'ю. Таким чином,
ОСОБА_1 втратив право користування
квартирою на підставі ч. 1 ст. 406 ЦК
України, як колишній член сім'ї
внаслідок розірвання шлюбу, оскільки
він не проживає у квартирі на
добровільних засадах.

Суд першої інстанції дійшов відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_1 про
вселення та задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартири. Суд визнав
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 із
зняттям з реєстрації за вказаною
адресою.

На підставі показів свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
відеозапису програми «Агенти впливу»,
ефір якої відбувся ІНФОРМАЦІЯ_3, а також
актів КП УЖГ «Липкижитлосервіс» від 28
січня 2013 року, 04 лютого 2013 року та 12
лютого 2013 року суд встановив, що ОСОБА_1
з вересня 2011 року не проживає в спірній
квартирі. Суд встановив, що ОСОБА_1 з
цього часу проживає в будинку, що
розташований в котеджному містечку
«Французьке містечко» за адресою:
АДРЕСА_2, а тому відповідно до положень
ч. 2 ст. 405 ЦК України визнав останнього
таким, що втратив право користування
спірною квартирою.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального права, а висновки
суду не відповідають встановленим
обставинам по справі..

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири,
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК
України припинення сімейних відносин з
власником будинку квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_1 вселився в квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2 та
був зареєстрованій в ній з 18 грудня 2007
року як чоловік.

Порушуючи питання про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою, яка належить їй на праві
власності, шляхом скасування
реєстрації ОСОБА_1 в квартирі, ОСОБА_2
посилалася на ч.1 ст. 405 ЦК України та п.4
ч. 1 ст. 406 ЦК України ЦК України. Позивач
зазначала, що ОСОБА_1 після розірвання
шлюбу перестав бути членом сім'ї
власника житла та не проживає разом з
ним на добровільних засадах. Таким
чином спірна квартира не обтяжена
сервітутом через його припинення, а
колишній член сім'ї ОСОБА_1 втратив
право користування спірною квартирою.

Під час розгляду справи по суті ОСОБА_2
визнавала, що з грудня 2012 року ОСОБА_1 не
має ключів від квартири, оскільки вона
змінила замки від вхідних дверей. Також
ОСОБА_2 пояснювала, що через батьків
ОСОБА_1 передала його особисті речі.
ОСОБА_2 визнавала, що протягом 2012 року
ОСОБА_1 приходив до квартири,
спілкувався з дітьми.

Як вбачається з матеріалів справи
позов про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
скасування реєстрації ОСОБА_1 в ній
ОСОБА_2 подала до суду 22 квітня 2013 року.
При цьому ОСОБА_1 з позовом про
вселення в спірну квартиру на підставі
ст. 156 ЖК України звернувся до суду 16
квітня 2013 року.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 суд першої інстанції не
врахував положення ч.2 ст. 405 ЦК України,
яка є спеціальною нормою, що
регламентує право користування житлом
членом сім'ї власника житла, та
застосовується з урахуванням
визначеного ч.4 ст. 156 ЖК України права
користування займаним приміщенням
колишнього члена сім'ї в будинку
(квартирі) власника у разі припинення
сімейних відносин.

ОСОБА_2 не обґрунтовувала свої вимоги
до ОСОБА_1 про визнання таким, що
втратив право користування спірним
жилим приміщенням, тією обставиною, що
він відсутній понад один рік в
квартирі, яка належить їй на праві
власності. Також в суді першої
інстанції ОСОБА_2 не заперечувала той
факт, що ОСОБА_1 не має доступу в спірну
квартиру з грудня 2012 року. Вказані
обставини визнав в суді апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2, який
наголошував, що ОСОБА_1 має бути
визнаний таким , що втратив право
користування спірною квартирою, по
факту розірвання шлюбу з власником
квартири.

Враховуючи викладене, у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_1 довів факт чинення
ОСОБА_2 перешкод користування жилим
приміщенням право, користування яким
він набув на законних підставах та не
втратив, позовні вимоги його про
вселення підлягають задоволенню.

Помилкове рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_1 про вселення
та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
114,70 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 рокускасувати та
ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про вселення.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Печерський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання таким, що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1114,70
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді