Справа № 0907/2-2544/11
Провадження № 22-ц/779/808/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення
без надання іншого житлового
приміщення, зустрічним позовом ОСОБА_2
до Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
відділу обліку, розподілу житла, третя
особа без самостійних вимог КП "Єдиний
розрахунковий центр" про визнання
права на житлову площу, зобов'язання
вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_4
до Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання права на користування
житловим приміщенням, зобов'язання
видати ордер, об'єднану зі справою за
позовом виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення за
апеляційною скаргою представника
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 12 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 12 лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні позову Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

Задоволено частково зустрічний позов
ОСОБА_2 до Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
відділу обліку, розподілу житла, третя
особа без самостійних вимог КП "Єдиний
розрахунковий центр" про визнання
права на житлову площу, зобов'язання
вчинити дії.

Визнано за ОСОБА_2 першочергове право
на користування спірною житловою
площею - кімнатою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради видати
ОСОБА_2 ордер на кімнату АДРЕСА_1. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку, виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання права на користування
житловим приміщенням, зобов'язання
видати ордер.

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі представник
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
ОСОБА_6 посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради до ОСОБА_2 про виселення та в
частині визнання права користування
кімнатою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 і
зобов'язання виконавчого комітету
видати їй ордер на кімнату АДРЕСА_1
скасувати. Ухвалити нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради до ОСОБА_2 про виселення з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
права користування кімнатою АДРЕСА_1 та
зобов'язання виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради видати
їй ордер на кімнату. В решті рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що гуртожиток по
АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП
"Дирекція замовника". За інформацією,
наданою КП "Дирекція замовника", у
кімнаті АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2, яка
зареєстрована в АДРЕСА_2. Кімната
зайнята нею одноособово від 15.11.2008 року
по теперішній час, правил громадського
співжиття дотримується, наявність
меблів та речей у кімнаті свідчить про
проживання однієї особи (акт КП
"Дирекція замовника" від 16.09.2013 року). В
той же час, згідно довідки КП "Дирекція
замовника" від 17.09.2013 року №2239 у кімнаті
АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не має.
Тобто, ОСОБА_2 без реєстрації проживає у
спірній кімнаті, яку зайняла
самовільно без будь-яких правових
підстав. Будь-яких доказів
правомірності поселення в спірне
житлове приміщення ОСОБА_2 надати не
змогла.

Судом першої інстанції не враховано, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7
зареєстровані в АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1.
Крім того, в матеріалах справи наявна
виписка КП "Дирекція замовника", з якої
вбачається заборгованість по
комунальним платежам за користування
спірною кімнатою.

Згідно вимог чинного житлового
законодавства, єдиною підставою для
вселення на надану житлову площу в
гуртожитку є спеціальний ордер. Проте,
ОСОБА_2 ордер на вселення у кімнату
АДРЕСА_1 не видавався, тобто законних
підстав для її вселення та проживання в
цій кімнаті гуртожитку не має. З огляду
на вищенаведене ОСОБА_2 підлягає
виселенню зі спірної кімнати.

Також, суд першої інстанції не
врахував, що жилі приміщення надаються
тільки громадянам, які перебувають на
обліку потребуючих поліпшення
житлових умов в порядку черговості.
Черговість надання житлових приміщень
визначається за часом взяття на облік.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 28.12.2010 року №687 ОСОБА_2
поставлено на квартирний облік при
міськвиконкомі та внесено в списки
загальної черги. А тому, вимоги ОСОБА_2
про визнання права на користування
АДРЕСА_1 та зобов'язання виконавчого
комітету міської ради видати ордер є
необґрунтованими.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, заперечення
представника ОСОБА_2, заперечення
ОСОБА_4, доводи представника
Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги.

З огляду на вимоги ч.1 ст.303 ЦПК України,
колегія суддів переглядає справу в
оскаржуваній частині, тобто в частині
відмови у задоволенні позову
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення та в частині
визнання права користування кімнатою
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 і зобов'язання
виконавчого комітету видати їй ордер
на кімнату АДРЕСА_1. В інших частинах
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, а тому не підлягає
перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає цим
вимогам процесуального права в частині
відмови у задоволенні позову
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення та в частині
визнання права користування кімнатою
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 і зобов'язання
виконавчого комітету видати їй ордер
на кімнату АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та
визнаючи за нею першочергове право на
користування спірною АДРЕСА_1 по
АДРЕСА_1, а також зобов'язуючи
виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради видати ОСОБА_2 ордер на
спірну кімнату, суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_2 має
першочергове право на користування
спірною житловою площею, оскільки
протягом тривалого часу на відповідній
правовій підставі вона проживала за
вказаною адресою.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи,
рішенням комітету Івано-Франківської
міської ради №475 від 21.11.2002 року
гуртожиток по АДРЕСА_1, знято з балансу
управління житлово-комунального
господарства та передано на баланс ЖЕО
№4. Відповідно до рішення 20-ої сесії
Івано-Франківської міської ради №580-20
від 31.01.2012 року, гуртожитки, які
перебували на балансах
житлово-експлуатаційних організацій
міста, передано на баланс комунального
підприємства "Дирекція замовника". У
зв'язку з цим, спірна кімната
відноситься до житлового фонду
місцевих рад і є об'єктом права
комунальної власності.

Згідно довідки КП "Дирекція замовника"
№2239 від 17.09.2013 року в кімнаті АДРЕСА_1, м.
Івано-Франківська не має
зареєстрованих осіб, всі виписані,
неповнолітніх дітей зареєстрованих не
має (а.с.8, т.2). Такі самі дані зазначені в
довідці ЖЕО №4 №2301 від 21.06.2010 року
(а.с.4,т.1).

В той же час, згідно довідки КП
"Дирекція замовника" №1078 від 16.05.2013
року, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_2 (а.с.10, т.2).
Аналогічні відомості зазначені в
довідці ЖЕО №4 №2425 від 09.07.2010 року (а.с.3,
т.3). В даній кімнаті ОСОБА_2 проживає на
підставі ордера №1019 серія ББ від 14.11.1989
року, виданий трестом
"Івано-Франківськбуд" (а.с.26, т.1).

Згідно адресної довідки від 21.10.2013 року
ОСОБА_2 з 26.02.1997 року зареєстрована за
адресою: кімната АДРЕСА_2 (а.с.25, т.2).

Як вбачається з акту обстеження
кімнати АДРЕСА_1 16.09.2013 року, у вказаній
кімнаті проживає ОСОБА_2, яка
зареєстрована в АДРЕСА_2 у цьому ж
гуртожитку. АДРЕСА_1 зайнята нею
одноосібно починаючи з 15.11.2008 року по
день складення акту. Правил
громадського співжиття дотримується.
Наявність меблів та речей у кімнаті
свідчать про проживання однієї особи
(а.с.9, т.2).

Те що ОСОБА_2 проживає у спірній кімнаті
без відповідної правової підстави
підтверджується також листом
директора КП "Дирекція замовника"
Абрамовичем Б.М. №224/1-1 від 19.09.2013 року,
оскільки офіційно вона зареєстрована в
АДРЕСА_2 за тією ж адресою (а.с.11, т.2).

В виписці КП "Дирекція замовника" за
оплату комунальних послуг по кімнаті
АДРЕСА_1, м. Івано-Франківська,
зазначено, що наявний борг за період з
01.04.2012 року по 30.09.2013 року в загальній
сумі 699 грн. 56 коп., який не оплачувався
(а.с.12, т.2).

Відповідно до ст.129 ЖК України, на
підставі рішення про надання житлової
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
дану житлову площу.

За загальним правилом статей 51-53 ЖК
України, питання про надання такого
жилого приміщення вирішується тим
органом, якому належить або у віданні
якого знаходиться жилий будинок.

Згідно ст.58 ЖК України, ордер на жиле
приміщення є єдиною підставою для
вселення в жиле приміщення.

Згідно із ст.9 Закону України "Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків" у випадку,
передбаченому ч.2 ст.8 Закону, взяття на
квартирний облік та надання
відповідним громадянам соціального
житла здійснюється тим органом
місцевого самоврядування, котрий
представляє інтереси територіальної
громади, де розташовано гуртожиток, в
якому вони зареєстровані та
проживають. Виконавчий орган
відповідної місцевої ради на підставі
рішення ради про надання соціального
житла мешканцям гуртожитку, на яких
поширюється дія цього Закону, видає
згідно з чинним законодавством ордери,
які є єдиною підставою для вселення у
надане соціальне житло.

В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що
в листопаді 2008 року вона зайняла
фактично та юридично вільну АДРЕСА_1,
при цьому кімната була зайнята нею як
головою сім'ї для проживання дочки
ОСОБА_4 Вселення в кімнату відбувалось
з дозволу самого ж виконкому
Івано-Франківської міської ради,
тодішнього начальника ЖЕО-4, на балансі
якого знаходився гуртожиток та
коменданта гуртожитку, яка зберігала
ключі від незайнятих кімнат та вела
документацію та облік
жильців-мешканців гуртожитку.

З матеріалів справи вбачається, що ні
ордеру на вселення в спірну кімнату
АДРЕСА_1, м. Івано-Франківська, ні
рішення виконавчого комітету міської
ради про надання спірного житлового
приміщення ОСОБА_2 суду не представила.
А дозвіл начальника ЖЕО-4 та коменданта
гуртожитку не можна вважати належною
правовою підставою для проживання у
спірній кімнаті, тим більше, що такі
пояснення нічим не підтверджуються.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскільки ОСОБА_2 не мала
правових підстав для вселення до
спірного житлового приміщення, то
незалежно від строку проживання в
ньому та участі в утриманні, остання не
набула права на житло.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК України, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Крім того, згідно довідки виконавчого
комітету відділу обліку та розподілу
житла від 23.11.2011 року №17.11/419 ОСОБА_2
перебуває на квартирному обліку при
Івано-Франківському міськвиконкомі з
28.12.2010 року в списках загальної черги
(а.с.58, т.1), тобто на момент початку
проживання в спірній кімнаті ОСОБА_2
навіть не перебувала квартирному
обліку.

Що стосується квитанцій про оплату
комунальних послуг за проживання у
спірній кімнаті, які надала ОСОБА_2, то
колегія суддів не приймає їх до уваги,
оскільки оплата була здійснена нею вже
після того, як виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради
звернувся з позовом про її виселення, а
оплати відносяться до періоду з 01.09.2013
року по 30.09.2013 року (а.с.30-32, т.2).

Так само не заслуговують на увагу
доводи ОСОБА_2 про те, що її сім'я вже
більше 10-ти років потребує поліпшення
житлових умов, а наявна кімната площею
18 кв.м. не відповідає нормам, визначеним
ЖК України, оскільки такі обставини
безпосередньо не стосуються правового
порядку отримання житла та не можуть
враховуватись при вирішенні спорів про
виселення осіб, які самовільно
проживають у житловому приміщенні.

Враховуючи все вищезазначене, колегія
суддів приходить до висновку, що у
задоволенні позову ОСОБА_2 слід
відмовити, а позовні вимоги
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
задовольнити.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 лютого 2014 року в частинах:
відмови у задоволенні позову
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення;
часткового задоволення позову ОСОБА_2
до Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
відділу обліку, розподілу житла, третя
особа без самостійних вимог КП "Єдиний
розрахунковий центр" про визнання
права на житлову площу, зобов'язання
вчинити дії; визнання права
користування кімнатою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2; зобов'язання виконавчого
комітету видати ОСОБА_2 ордер на
кімнату АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити
в цих частинах нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку,
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
відділу обліку, розподілу житла, третя
особа без самостійних вимог КП "Єдиний
розрахунковий центр" про визнання
права на житлову площу, зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Позов виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський