СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
28 січня 2014р. по цивільній справі за
позовом Кредитної спілки
«Всеукраїнське народне кредитне
товариство» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідачів солідарно заборгованості
по кредиту у сумі 39 281,36грн. та судових
витрат у сумі 392,82грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 25 листопада 2008р.
уклав з ОСОБА_1 кредитний договір, на
підставі якого позичальник отримав 9
900грн. терміном до 25 листопада 2010р. зі
сплатою 60% річних, та зобов'язався
щомісячно до 10 числа погашати
заборгованість за кредитом згідно
погодженого графіку.

Позивач стверджував, що
позичальник відмовився виконуватися
умови кредитного договору, тому він
звернувся до поручителя з вимогою
виконати свої зобов'язання за
договором поруки, який був укладений з
ОСОБА_2 25 листопада 2008р. Однак,
відповідачі взяті на себе зобов'язання
не виконали, на вимоги повернути
кредитні кошти не відреагували.

Позивач просив стягнути
заборгованість по кредиту у сумі 9
900грн., заборгованість по відсоткам
станом на 26 вересня 2013р. у сумі 28
237,25грн., та штраф у вигляді 3% річних на
підставі ст. 625 ЦК України у сумі
1144,11грн.

Рішенням суду від 28 січня 2014р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
у сумі 39 281,36грн. та судові витрати у
сумі 392,82грн. У позовних вимогах,
заявлених до ОСОБА_2, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду
в частині задоволення позовних вимог,
заявлених до нього, скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, оскільки ним було
заявлено про застосування позовної
давності і судом не врахована правова
позиція Верховного Суду України по
аналогічній справі.

Також апелянт зазначає, що суд
помилково послався на норми Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», оскільки до
правовідносин, які виникли між
позивачем та відповідачем норми даного
закону

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/4257/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Басалаєва
А.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.застосуванню не
підлягають.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог, заявлених
до ОСОБА_2, не оскаржується, тому
відповідно до ст. 303 ЦПК України не є
предметом апеляційної перевірки.

Апелянт та відповідач ОСОБА_2,
будучи належним чином повідомленими
про день та час розгляду апеляційної
скарги (с.с.62-63, 70-71), двічі у судове
засідання не з'явилися, причини неявки
не повідомили, тому відповідно до ст. 305
ЦПК України колегія суддів провела
судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
позивача, який заперечував проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2008р.
між Кредитною спілкою «Всеукраїнське
народне кредитне товариство» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 9 900грн. з кінцевим
терміном повернення кредитних коштів
до 25 листопада 2010 року та зі сплатою 60 %
річних за користування кредитом.

Згідно з пунктами 4.5 та 4.6. кредитного
договору позичальник зобов'язався
погасити заборгованість по кредиту та
оплатити проценти за користування
кредитом шляхом внесення грошових
коштів в касу кредитодавця або
зарахування їх на його поточний
рахунок щомісячними платежами згідно
графіку в термін до 10 числа місяця,
наступного за періодом нарахування
відсотків, а також в момент кінцевого
повернення кредиту.

Пунктом 6.1 передбачений строк дії
договору до повного виконання
позичальником зобов'язань за цим
договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем ОСОБА_1 свої зобов'язання
за кредитним договором не виконані,
тому утворилася заборгованість, яка
складається із суми кредиту 9 900грн. та
нарахованих процентів за користування
кредитом у сумі 28 237,25грн. При цьому,
доводи відповідача про сплив позовної
давності, щодо застосування якої він
заявив, суд визнав необґрунтованими,
дійшовши висновку, що строк дії
договору встановлено до 25 листопада
2010р., а позивач звернувся до суду 27
вересня 2013р. Також суд вважав, що на
період мораторію, який був введений у
зв'язку із порушенням провадження про
банкрутство позивача, перебіг строку
позовної давності було зупинено.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

- 3 -

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом правильно встановлено, що
відповідач взятих на себе зобов'язань
по внесенню щомісячних платежів для
погашення кредитної заборгованості не
вносив.

Проте, суд не врахував правову позицію,
викладену Верховним Судом України у
справі 6-116цс13, згідно якої відповідно
до ст. 261 ЦК України початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. У разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту та
процентів повинно здійснюватись
позичальником частинами до 10 числа
кожного місяця, наступного за періодом
нарахування відсотків, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Судом встановлено, що відповідач
взагалі не виконував свої щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів за користування кредитом, у
зв'язку із чим з 10 січня 2009 року у нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором. У свою чергу
кредитна спілка звернулася до суду з
позовом до нього 27 вересня 2013 року.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 25 листопада 2010 року - з визначеної
судом дати закінчення дії кредитного
договору - та відсутність підстав для
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення
заборгованих на час звернення до суду
платежів ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
зупинення позовної давності у зв'язку
із введенням ухвалою Господарського
суду Одеської області від 17 листопада
2010р. мораторію на задоволення вимог
кредиторів у зв'язку із порушенням
провадження про банкрутство позивача,
оскільки даний мораторій не позбавляв
позивача можливості заявити свої
вимоги до відповідача - боржника, а
мораторій стосувався вимог, які
заявлялися кредиторами до позивача, як
боржника.

Також колегія суддів
погоджується з доводами апелянта про
те, що Закон України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» не може
застосовуватися до правовідносин, які
виникли між сторонами.

За таких обставин, задоволенню
підлягають позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_1 платежів за жовтень
та листопад 2010р. сумі 1399грн. 97коп.

Не погоджується колегія суддів і
з висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог про
стягнення відсотків за користування
кредитом з 25 листопада 2010р. по 26 вересня
2013р., оскільки суд не навів
обґрунтування та мотивів, з яких
задовольнив дані позовні вимоги.

- 4 -

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
часткового або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Умовами кредитного договору
сторони погодили кінцевий термін
погашення кредитної заборгованості - 25
листопада 2010р., тому відсутні правові
підстави для продовження нарахування
процентів після закінчення строку дії
договору.

Колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про застосування частини 2
статті 625 ЦК України, оскільки
відповідач не виконав грошове
зобов'язання.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача трьох
відсотків річних, однак, невірно
проведений розрахунок даної суми.

Суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. 215 ЦПК України, у
рішенні також не навів розрахунку
даної суми.

Три відсотки річних розраховуються
по формулі: сума боргу х 3% х кількість
днів прострочення платежу : 365 : 100.

Сума заборгованості складає
1399,97грн., кількість днів прострочення з
25 листопада 2010р. по 26 вересня 2013р.
становить 1036 днів, отже, розмір трьох
відсотків річних становить 119грн. 21коп.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача
сплачений ним судовий збір у розмірі,
пропорційному сумі задоволених
позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права, відповідно до
положень ст. 309 ЦПК України колегія
суддів скасовує рішення суду в частині
задоволення позовних вимог, заявлених
до ОСОБА_1, та ухвалює нове рішення про
часткове задоволення цих позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 28 січня 2014р. в частині
задоволення позовних вимог, заявлених
до ОСОБА_1, скасувати, ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки «Всеукраїнське народне
кредитне товариство» заборгованість
за кредитним договором у сумі 1399грн.
97коп., три відсотка річних у сумі 119грн.
21коп., судові витрати у сумі 229грн. 40коп.,
а всього 1748грн. 58коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: