АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження 22-ц/774/797/К/14
інстанції Борис Н.О.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат» -
Літовченко Тетяни Миколаївни,
представника відповідача Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» -
Черевика Олександра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційні
скарги Публічного акціонерного
товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
та Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 13 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
та Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» (ПАТ «ЦГЗК»), Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (ПАТ
«Кривбасзалізорудком») та Публічного
акціонерного товариства "Євраз Суха
Балка" (ПАТ «Євраз Суха Балка») та
просив суд стягнути з відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» на його користь
50 000 грн., з ПАТ «Євраз Суха Балка» - 40 000
грн., з ПАТ «ЦЗГК» - 60 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров*я на
виробництві.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2014
року позов ОСОБА_6 задоволено частково:
стягнуто на користь позивача моральну
шкоду з ПАТ "Євраз Суха Балка" у розмірі
8 000 гривень, з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» - 8 000 грн., з ПАТ
«ЦГЗК» - 14 000 грн. та на користь держави
судовий збір по 81,20 грн. з кожного
відповідача.

В апеляційній скарзі ПАТ
«ЦГЗК», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову
ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт ПАТ «ЦГЗК»
посилається на те, що судом було
безпідставно відмовлено у задоволенні
клопотання про необхідність надання
позивачем особисто пояснень щодо
спричинення йому моральної шкоди.

Суд при ухваленні рішення не взяв
до уваги, що позивач працював у
шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ
«ЦГЗК», а і на ПАТ
«Кривбасзалізорудком» та ПАТ «Євраз
Суха Балка», не дослідив належним чином
матеріали розслідування професійного
захворювання позивача, самостійно
встановивши вину відповідача ПАТ
«ЦГЗК» у виникненні професійного
захворювання у ОСОБА_6

Крім того, судом залишено поза
увагою, що позивачу встановлено у 1993
році професійне захворювання
деформуючий артроз ліктьових суглобів
та 60% втрати професійної
працездатності у зв'язку з цим
захворюванням. Стягуючи з відповідача
моральну шкоду на користь позивача
саме за профзахворювання, встановлене
йому у 1993 році, суд неправомірно
керувався нормами Цивільного кодексу
України 2003 року, в той час, як слід було
керуватися Правилами відшкодування
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров*я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженими Постановою КМУ № 472 від
23.06.1993 року.

Також ПАТ «ЦГЗК» посилається на
те, що ними дотримано вимоги ст.153 КЗпП
України щодо створення
спеціалізованого відділу охорони
праці, розроблено інструкції з охорони
праці.

Судом, на думку апелянта, не взято
до уваги, що зазначена позивачем
потреба у лікуванні не відноситьситься
до категорії моральних страждань, що
підлягають компенсації, оскільки п.5
ст.21 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
передбачено додатковий обов'язок Фонду
забезпечити потерпілому разом із
відповідними службами охорони здоров'я
за призначенням лікарів повний обсяг
постійно доступної, раціонально
організованої медичної допомоги.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізорудком», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову ОСОБА_6 у задоволенні
позовних вимог.

Зокрема, апелянт ПАТ
«Кривбасзалізорудком» посилається на
те, що розмір суми відшкодування
моральної шкоди, стягнутий з
відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком»
на користь позивача, завищений та не
відповідає засадам розумності,
виваженості та справедливості.

Судом під час ухвалення рішення не
взято до уваги, що ОСОБА_6 не надано
належних доказів спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з
профзахворюванням та не було доведено
вини відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» у спричиненні
йому цієї шкоди, оскільки відповідно до
п.19 акту про розслідування неможливо
встановити посадових осіб, винних у
виникненні у позивача професійного
захворювання.

Також, укладаючи з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» трудовий
договір, позивач був повідомлений про
наявність на робочому місці
небезпечних та шкідливих виробничих
факторів, підприємством було прийнято
усі необхідні міри для забезпечення
працівників безпечними умовами праці.
Позивач свідомо працював протягом 34
років та 9 місяців у шкідливих умовах.

Крім того, апелянт посилається на
те, що протягом останніх 8 років роботи
позивач перебував у трудових
відносинах з ПАТ «ЦГЗК», працював там у
шкідливих умовах праці, що стало
причиною виникнення у нього
профзахворювання.

Судом, на думку апелянта, не взято до
уваги, що відповідно до Гігієнічної
класифікації праці за показниками
шкідливості та небезпечності факторів
виробничого середовища, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 27.12.2001 року № 528, наявність
шкідливих умов праці законодавчо
допускається та вони характеризуються
такими рівнями шкідливості виробничих
факторів, які перевищують гігієнічні
нормативи і здатні чинити
несприятливий вплив на організм
працюючого.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз Суха
Балка», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову
ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, судом помилково зроблено
висновок щодо обов'язку відповідача
відшкодувати моральну шкоду позивачу,
оскільки відносини, що виникають зі
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, регулюються ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яким такий обов'язок
покладено на Відділення Фонду.

Судом не враховано, що чинним
законодавством України, яке регулювало
спірні правовідносини у період після
20.03.2007 року, а саме ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року не
передбачено відшкодування моральної
шкоди потерпілим і членам їх сімей.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність вини відповідача у
порушенні норм безпеки праці та
незабезпеченні належних умов роботи
позивача, оскільки він свідомо
працював у шкідливих умовах праці.

Крім того, апелянт зазначив, що
позивачем не надано доказів
спричинення йому діями чи
бездіяльністю відповідача моральної
шкоди, факт спричинення моральної
шкоди позивачу не було встановлено у
судовому засіданні та не підтверджено
висновком МСЕК.

Також позивачем ОСОБА_6, на думку
апелянта, пропущено строк позовної
давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що загальний стаж
позивача становить 36 років, з них 34
роки 9 місяців він працював у шкідливих
умовах, з яких: з 01.08.1975 року по 11.11.1996
року - підземним слюсарем з ремонту
шахтного обладнання, підземний
прохідних ш.«Об'єднана»,
ш.«Першотравнева-2» ВО «Кривбасруда», з
15.11.1996 року по 04.08.2000 року - начальник
підземної дільниці ВАТ «Суха Балка»
*правонаступником якого є ПАТ «Євраз
Суха Балка»), з 04.08.2000 року по 06.04.2004 року
- начальник підземної дільниці ш.
«Гвардійська» ШБУ, начальник підземної
дільниці ш. Леніна ВАТ
«Кривбасзалізрудком»
(правонаступником якого є ПАТ
«Кривбасзалізорудком»), з 08.04.2004 року по
03.05.2012 року - начальником дільниці №5
нарізної ш. «Орджонікідзе» ПАТ «ЦГЗК».

За виявленим професійним
захворюванням у позивача було складено
акт від 28.03.2013 року про розслідування
хронічного професійного захворювання.

Відповідно до п.17 акту причиною
виникнення професійного захворювання
у позивача стало те, що він виконував
роботи в умовах перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу (а.с.15).
Умови праці начальника підземної
дільниці за концентрацією аерозолю
переважно фіброгенної дії у повітрі
робочої зони та за рівнем шуму
відносяться до 3 класу 2 ступеня
шкідливості (дослідження проводилися
на підприємстві для атестації робочих
місць за умовами праці
Науково-дослідницьким інститутом
безпеки праці та екології в
гірничорудній та металургійній
промисловості в 2010 році). Аерозоль
переважно фіброгенної дії у повітрі
робочої зони, концентрація в мг/м.куб.: з
вмістом кристалічного кремнію
діоксину у пилу від 10% до 70% - 5,2 при
гранично допустимій до 2,0. Шум
еквівалентний рівень звуку в дБ: 96 при
гранично допустимому до 80.

Висновком МСЕК від 13.05.2013 року ОСОБА_6
сумарно встановлено 60% втрати
професійної працездатності
безстроково, з яких первинно 30% за
хронічним обструктивним захворюванням
легень, первинно 5% по туговухості та
повторно 25% по деформуючому артозу
ліктьових суглобів і третя група
інвалідності.

Згідно висновку МСЕК від 13.05.2013 року,
позивачу протипоказана робота в
підземних умовах, умовах пилу, шуму,
важкої фізичної праці та
несприятливого мікроклімату.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачі ПАТ «Євраз Суха Балка», ПАТ
«Кривбасзалізорудком» та ПАТ «ЦГЗК»
винні у виникненні у позивача ОСОБА_6
професійного захворювання, у зв'язку з
чим йому було спричинену моральну
шкоду.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням був встановлений.
Висновком МСЕК від 13.05.2013 року ОСОБА_6
сумарно встановлено 60% втрати
професійної працездатності
безстроково, з яких 30% первинно за
хронічним обструктивним захворюванням
легень, 5% первинно по туговухості та
третя група інвалідності.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
спричинення позивачу неправомірними
діями відповідачів моральної шкоди є
правильним.

Доводи апеляційних скарг відповідачів
про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з професійним захворюванням, є
безпідставними та такими, що
суперечать Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу
висновком МСЕК від 13.05.2013 року
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у загальному розмірі 60
%, з яких первинно 30% за хронічним
обструктивним захворюванням легень, 5%
первинно по туговухості.

Доводи апеляційних скарг відповідачів
щодо того, що позивач свідомо працював
у несприятливих для його стану здоров'я
умовах та відносно того, що у діях
посадових осіб кожного з підприємств
відсутні ознаки протиправної
поведінки по спричиненню моральної
шкоди позивачу, не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів, оскільки згідно
ст.153 КЗпП України на підприємство
покладено обов'язок створити для
працівника безпечні умови праці.
Згідно п.17 акту розслідування
професійного захворювання позивача
встановлено перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу на
підприємствах відповідачів.

Висновок суду про відшкодування
відповідачами позивачу моральної
шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р., відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги ПАТ «ЦГЗК» в цій частині не
беруться до уваги колегією суддів.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ
«ЦГЗК» на те, що позивачу встановлено у
1993 році професійне захворювання
деформуючий артроз ліктьових суглобів
та 60% втрати професійної
працездатності у зв'язку з цим
захворюванням, у зв'язку з чим, суд
повинен був керуватися Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров*я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, затвердженими
Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, не
беруться до уваги колегією суддів, так
як спростовуються матеріалами справи
та висновками суду першої інстанції. Як
вбачається з матеріалів справи,
висновком МСЕК від 13.05.2013 року позивачу
сумарно встановлено 60% втрати
професійної працездатності, з яких
первинно 30% за хронічним обструктивним
захворюванням легень, 5% первинно по
туговухості.

У зв'язку з чим, висновок суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для стягнення саме з
підприємств відповідачів на користь
позивача сум відшкодування моральної
шкоди узгоджується з висновками,
викладеними у Рішенні Конституційного
Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп2008р.,
відповідно до яких, статтею 237-1 КЗпП
України громадянам, що потерпіли від
нещасного випадку або професійного
захворювання, надано право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

Доводи апеляційної скарга ПАТ
«Кривбасзалізорудком» про те, що
відповідно до Гігієнічної
класифікації праці за показниками
шкідливості та небезпечності факторів
виробничого середовища, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 27.12.2001 року № 528, наявність
шкідливих умов праці законодавчо
допускається, не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки у пункті 17
акту розслідування професійного
захворювання встановлено, що причиною
професійного захворювання у позивача
стало порушення перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ
«Євраз Суха Балка» на пропуск
позивачем ОСОБА_6 строку позовної
давності не може бути взятий до уваги
колегією суддів, оскільки п.3 ч.1 ст. 268 ЦК
України передбачено, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров*я
або смертю.

При визначенні розміру моральної
шкоди, стягнутого з ПАТ «Євраз Суха
Балка", ПАТ «Кривбасзалізорудком» та
ПАТ «ЦГЗ» на користь ОСОБА_6, на думку
колегії суддів, судом у повній мірі
враховані положення п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Судом було враховано період
роботи позивача на підприємствах ПАТ
"Євраз Суха Балка", ПАТ
«Кривбасзалізорудком» та ПАТ «ЦГЗК»,
характер і тривалість його страждань,
стан здоров'я, тяжкість професійного
захворювання, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили, та
правильно, на думку колегії суддів,
визначено розмір сум відшкодування
моральної шкоди, які підлягають
стягненню з ПАТ "Євраз Суха Балка", ПАТ
«Кривбасзалізорудком» та ПАТ «ЦГЗК»
на користь позивача ОСОБА_6 з
урахуванням відсотка втрати
професійної працездатності,
встановленого йому висновком МСЕК від
13.05.2013 року первинно у розмірі 35%.

У зв'язку з чим, доводи
апеляційних скарг відповідачів в цій
частині колегія суддів не бере до
уваги.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
відповідачів необхідно відхилити, а
рішення суду, як таке, що відповідає
вимогам норм матеріального та
процесуального права, - залишити без
змін на підставі положень ст. 308 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
та Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 13 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: