РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3021/13-ц

05 березня 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в особі судді
Олійник П.В.

розглянувши в м.Костопіль цивільну
справу за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду
надійшов позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
в розмірі 246 769,93 грн. за кредитним
договором №317/07 від 05.07.2007р.

В обґрунтування позову позивач
покликається на те, що відповідно до
укладеного договору відступлення прав
вимоги від 17.12.2012 року, ТОВ "Кредитні
ініціативи" придбало у ПАТ "АК
Промінвестбанк" право грошової вимоги
за кредитним договором №317/07 від
05.07.2007р., борг по якому станом на 01.09.2013
року становить 246 769,93 грн., який просить
стягнути з відповідача, крім того
просить стягнути витрати по сплаті
судового збору у сумі 2 467,70 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, однак подав до
суду заяву, згідно з якою позовні
вимоги підтримує в повному обсязі з
підстав зазначених в позові та просить
суд проводити розгляд за його
відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судове засідання не з"явилася, на
адресу суду надійшла заява в якій
просила розгляд справи проводити за її
відсутності та за відсутності
відповідача, заявлені позовні вимоги
не визнала в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті до
суду надійшли письмові заперечення, з
яких вбачається, що вони позов не
визнають у зв'язку із тим, що вважають,
що вимоги позивача не засновані на
нормах матеріального права, незаконні,
необґрунтовані, тому задоволенню не
підлягають, а також у позивача відсутнє
право на звернення до суду,

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
липня 2007 року між ПАТ "АК
Промінвестбанк" та громадянкою ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №317/07
відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 200 000,00 грн., строк
повернення якого вказано у графіку
повернення кредиту та сплати процентів
від 05.07.2007р., а позичальник зобов'язався
виконати свої зобов'язання у
відповідності з умовами договору. У
порушення умов договору відповідач
свої зобов"язання належним чином не
виконав, в результаті чого станом на
01.09.2013р. має прострочену
заборгованість, а саме: за кредитом - 138
800,00 грн.; за відсотками 107 969,93 грн., що
підтверджуєтьбся розрахунком
заборгованості.

17.12.2012р. між ПАТ АК «Промінвестбанк» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» був
укладений договір про відступлення
прав вимоги, за цим договором позивачу
було передано право вимоги за
кредитним договором № 317/07 від 05.07.2007р.
та відбулася заміна кредитора, а саме,
ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло
статусу нового кредитора/стягувача за
вказаним договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, позивач як сторона по
справі, зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог, зокрема, щодо
виникнення договірних правовідносин
на підставі кредитного договору, не
виконання відповідачем взятих на себе
договором грошових зобов'язань,
набуття прав кредитора відносно
зобов'язань відповідача - подавши суду
відповідний оригінал кредитного
договору, оригінал договору про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору, оригінал договору
про відступлення прав вимоги, оригінал
Реєстру позичальників (додаток 1 до
договору) або ж їх належним чином
завірені копії, оскільки обов'язок
подання доказів покладається на
сторін.

Наданий примірник Договору про
відступлення права вимоги містить
замальовані, очевидно білим
коректором, пункти договору,
відповідно зміст пунктів 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3, 3.2,
3.8.1, 3.8.2, 3.8.3, 3.8.4, 3.8.5.2, 5.4 прочитати
неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України: «За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.».

Отже, законодавець визначає кредит, як
грошові кошти, що видаються
позичальнику банком, а зустрічне
надання за даним договором полягає у
поверненні кредиту, тобто вказаних
коштів, та процентів.

Факт надання грошових коштів, може бути
підтверджений відповідним платіжним
документом, який є єдиним можливим та
належним доказом здійснення платежу,
проте позивач не надав жодного доказу
здійснення платежу, а тому вимоги
позивача необґрунтовані належними та
допустимими доказами. Оскільки доказів
надання кредиту позивачем не надано,
розрахунок боргу, також є
необґрунтованим.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, тому подання позивачем
доказів на підтвердження наведених
вище обставин є обов'язковим, оскільки
в цій частині виник спір про право, і
такі докази матимуть значення для
ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України,
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України,
письмові докази або протоколи їх
огляду оголошуються в судовому
засіданні. Особи, які беруть участь у
справі, можуть давати свої пояснення з
приводу цих доказів. Натомість ч.2 ст. 185
ЦПК України передбачає, що у разі
подання заяви про те, що доданий до
справи або поданий до суду особою, яка
бере участь у справі, для ознайомлення
документ викликає сумнів з приводу
його достовірності або є фальшивим,
особа, яка подала цей документ, може
просити суд виключити його з числа
доказів і розглядати справу на
підставі інших доказів.

З приводу цього, Пленум Верховного суду
України в п. 28 Постанови «Про
застосування норм
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2
роз'яснив, що «…якщо при дослідженні
письмових доказів особою, яка бере
участь у справі, буде подана заява про
те, що доданий до справи або поданий
іншою особою для ознайомлення документ
викликає сумнів з приводу його
достовірності або є фальшивим, особа,
яка подала цей документ, може
відповідно до частини другої статті 185
ЦПК просити суд виключити його з числа
доказів і розглядати справу на
підставі інших доказів. При
відсутності з її боку таких
процесуальних дій, особа, яка подала
заяву, має згідно із загальними
правилами доказування (стаття 60 ЦПК )
подати відповідні докази, що
спростовують значення відомостей
оспорюваного документа і могли бути
підставою неприйняття його до уваги
під час оцінки доказів. У разі
необхідності за клопотанням особи, яка
зробила таку заяву, суд відповідно до
правил частини четвертої статті 10 ЦПК
сприяє їй у збиранні цих доказів
(призначає експертизу, витребовує
інформацію від особи, за іменем якої
видано документ, оголошує перерву або
відкладає розгляд справи, якщо це
потрібно, тощо)…».

Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови «Про
застосування норм
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2,
Пленум Верховного суду України звернув
увагу на наступне:«…розглядаючи
справи, судам слід неухильно
виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про
належність і допустимість доказів…»,
«…виходячи з принципу процесуального
рівноправ'я сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
необхідно в судовому засіданні
дослідити кожний доказ, наданий
сторонами на підтвердження своїх вимог
або заперечень, який відповідає
вимогам належності та допустимості
доказів (статті 58, 59 ЦПК ) в порядку,
передбаченому статтями 185, 187, 189
ЦПК…».

Договір про внесення змін та доповнень
№ 214/11 до Кредитного договору №317/07 від
05 липня 2007 року датований 17 червня 2011
року, примірник якого було надано
позивачем по справі є не допустимим
доказом та засобом доказування по
справі, оскільки не містить підписів
сторін та відтисків печатки, а тому з
підстав передбачених ч.2 ст. 185 ЦПК суд
не приймає його до уваги під час оцінки
всіх доказів по справі.

Як було зазначено вище, позивач
стверджує, що за договором про
відступлення прав вимоги від 17.12.2012р.,
він набув права кредитора відносно
зобов'язань ОСОБА_1

Дійсно, статтею 512 ЦК України
передбачена можливість заміни
кредитора у зобов'язанні, зокрема,
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за право чином
(відступлення права вимоги).

Однак, первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення (ч.1 с.
517 ЦК України).

Пунктом 2.1 Договору про відступлення
прав вимоги передбачено, що ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
передає ТОВ «Кредитні ініціативи»
Кредитний Портфель.

В пункті 4.1 зазначеного договору
передбачено, що: «Відступлення Прав
Вимоги Первісним Кредитором Новому
Кредитору, набуття Новим Кредитором
Прав Вимоги та заміна кредитора за
Правами Вимоги на Нового Кредитора
набувають чинності у день укладення
Договору, за умови належного
оформлення Сторонами (підписання та
скріплення відбитком печаток Сторін)
Реєстру Позичальників. При цьому Права
Вимоги, що виникнуть у майбутньому,
набуваються Новим Кредитором з моменту
їх виникнення, але в будь-якому разі
після підписання Сторонами Реєстру
Позичальників».

Проте, позивач не довів, що йому було
передано Реєстр Позичальників,
оригінали Кредитного договору,
Договору про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору, а
також інформацію про розрахунки між
попереднім кредитором та боржником.

Що стосується наданого позивачем
Витягу з Реєстру Позичальників
(додаток №1) до Договору про
відступлення прав вимоги від 17 грудня
2012р., слід зазначити, що він є також
неналежним доказом, адже не містить
печатки передаючої та приймаючої
сторони, дати складання, інформації з
чого складається невиконаний розмір
грошового зобов'язання Відповідача.
Повноваження особи, що склала Витяг з
Реєстру Позичальників (додаток №1) не
підтверджені.

За наведених обставин, вважати, що було
дотримано процедуру відступлення прав
вимоги підстав немає. Позивач належним
кредитором вважатися не може.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Крім того, ст. 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, позивачем не було надано
належних та допустимих доказів в
рахунок обґрунтування вимог щодо
можливості стягнення заборгованості з
відповідача, наявності заборгованості,
яка виникла б на підставі не належного
виконання відповідачем взятих на себе
грошових зобов'язань та можливості у
зв'язку із цим застосування
цивільно-правової відповідальності,
оскільки Договір про відступлення прав
вимоги від 17 грудня 2012р., Витяг з
Реєстру Позичальників (додаток №1), які
надані позивачем не є допустимими
доказами, а інших доказів, як на
підставу поновлення порушеного права
позивачем суду надано не було, - а тому
суд вважає, що в задоволені позовних
вимог необхідно відмовити, у зв'язку із
недоведеністю обставин, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської
області через Костопільський
районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
П.В. Олійник