АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2988/14
Справа № 642/953/13-ц
інстанції: Лазарєв А.В.
Категорія: право власності
Доповідач:Коростійова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Івах А.П., Гуцал
Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
прокурора Ленінського району міста
Харкова, в інтересах держави в особі
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, на рішення
Ленінського районного суду міста
Харкова від 28 березня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до Харківської
міської ради про визнання права
власності,-

в с т а н о в и л а:

5 лютого 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду із вказаним позовом,
який уточнила 10 лютого 2013 року.

Просила визнати за нею право
власності на частину будинку у літ.
«А1-1», а саме: підвал 1, загальною площею
66,5 кв.м., перший поверх: кухню №2-4,
площею 15,6 кв.м., коридор №2-1, площею 12,3
кв.м., санвузол №2-3, площею 3,6 кв.м.,
житлову кімнату №2-2, площею 35,9 кв.м.,
мансарди: житлову кімнату №2-7, площею
29,3 кв.м., коридор №2-5, площею 31,9 кв.м.,
житлову кімнату №2-8, площею 21,6 кв.м.,
житлову кімнату №2-6, площею 7,9 кв.м. та
гараж літ. «З» площею 38,5 кв.м.,
розташованого по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову
посилалась на те, що у 2005 році вона
реконструювала належні їй 45/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, внаслідок
чого була змінена його загальна та
житлова площа.

Реконструкція проведена без
належного дозволу і належно
затвердженого проекту.

Посилаючись на те, що
реконструкція здійснена з дотриманням
будівельних, санітарних, протипожежних
норм і правил і не порушує прав третіх
осіб, просила позов задовольнити.

Відповідач - Харківська міська рада
свого представника до суду не
направила. У письмовому відзиві на
позов посилалась на те, що до
Харківської міської ради із заявою про
збереження самочинного будівництва
позивачка не зверталась. Просила
розглянути справу за відсутності свого
представника на підставі наявних у
справі доказів.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Харкова від 28 березня 2013 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4
право власності на частину будинку літ.
«А1-1» за адресою: АДРЕСА_1, а саме: підвал
1, загальною площею 66,5 кв.м., перший
поверх: кухню №2-4, площею 15,6 кв.м.,
коридор №2-1, площею 12,3 кв.м., санвузол
№2-3, площею 3,6 кв.м., житлову кімнату №2-2,
площею 35,9 кв.м., мансарду: житлову
кімнату №2-7, площею 29,3 кв.м., коридор
№2-5, площею 31,9 кв.м., житлову кімнату
№2-8, площею 21,6 кв.м., житлову кімнату
№2-6, площею 7,9 кв.м. та гараж літ. «З»
площею 38,5 кв.м.

13 березня 2013 року на це рішення
заступник прокурора Ленінського
району міста Харкова, в інтересах
держави, в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, подав апеляційну
скаргу. Просе рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким ОСОБА_4 у позові відмовити. При
цьому посилається на: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у
справі, рішення суду не оскаржили,
письмових заперечень на апеляційну
скаргу не подали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а заочне рішення -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові з таких підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи
за ОСОБА_4 право власності на
реконструйований будинок літ. «А1-1» за
адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що зазначений вище
будинок реконструйований ОСОБА_4 без
належного дозволу. Проте за своїм
функціональним призначенням він
відповідає архітектурним, пожежним та
санітарним нормам і не порушує прав
відповідача та третіх осіб.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи, суд дійшов його з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу від 1
листопада 1996 року належало 45/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого
на земельній ділянці площею 568 кв.м., яка
складається із житлового будинку літ.
«А-1», житловою площею 63,5 кв.м. з
надвірними будівлями - гараж літ «Е»,
сарай літ. «Ж», огорожа №1, 3, 5водопровід
№4, зливна яма №6.

Встановлено також, що ОСОБА_4 у 2005
році реконструювала вказану частину
житлового будинку без належного
дозволу і належно затвердженого
проекту і збудувала гараж. Внаслідок
реконструкції площа житлового будинку
збільшилась і становить: загальна
площа - 311,6 кв.м., житлова - 120,2 кв.м., у
тому числі самовільно збудовані
(переобладнані) - 224 кв.м. (а.с.19).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
цивільного кодексу України» при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про основи
містобудування» № 2780-XII від 16 листопада
1992 року спори з питань містобудування
вирішуються радами, інспекціями
державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Доказів того, що ОСОБА_4
зверталась до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про прийняття в
експлуатацію реконструйованої частини
житлового будинку, матеріали справи не
містять.

Оскільки ОСОБА_4 не реалізувала
своє право на введення в експлуатацію
реконструйованої частини житлового
будинку шляхом звернення до
компетентних органів, її право не можна
визнати порушеним.

Посилання на те, що згідно
висновку товариства з обмеженою
відповідальністю «Капітель-Буд»
експлуатація житлового будинку літ.
«А1-1» та самочинно збудованого гаражу є
можливою, безпідставне.

Згідно Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №461 органом, який
здійснює прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, є
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
які на підставі акту готовності об'єкта
до експлуатації видають відповідний
сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у
видачі сертифікату може бути оскаржено
до суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектній документації будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо у прийнятті такого
об'єкта в експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати, як таке, що
ухвалено з порушенням п.п. 3.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України і ОСОБА_4 у позові відмовити.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1
ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Ленінського району міста Харкова
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Харкова від 28 березня 2013 року
скасувати.

ОСОБА_4 у позові відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: