Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 431/2896/13-ц
Провадження № 22ц/782/389/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Старобільського
районного суду Луганської області від
26 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліст-Покровський» про визнання
договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до
суду із вказаним позовом та,
посилаючись на правові підстави своїх
вимог, просили визнати недійсним
договір №1 від 17.08.2006 р. купівлі-продажу
майна, що знаходиться у спільній
частковій власності, укладений між ТОВ
«Ліст-Покровський» у особі директора
Панчук Н.С. та ніби-то співвласниками
майна, що належить їм на праві спільної
часткової власності.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог позивачам відмовлено.

Позивачі, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подали
апеляційну скаргу, якою просять це
рішення скасувати, вважаючи його
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та новим рішенням задовольнити їхні
позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта ОСОБА_2, представників
апелянтів, представника відповідача,
прокурора, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

У справі встановлено наступні фактичні
обставини.

Позивачі у справі мають право на
пайовий фонд майна колективного
сільськогосподарського підприємства
(КСП) імені Карла Маркса села Верхня
Покровка Старобільського району
Луганської області, загальна вартість
якого складає 2 301 936 грн., у таких
частках: ОСОБА_2 - на суму 3 621 грн., що
становить 0,0015, ОСОБА_3 - на суму 2 021 грн.,
ОСОБА_4 на суму 251 грн., що становить 0,00010.
Зазначене підтверджується свідоцтвами
на право власності на майновий пай
члена КСП (майновий сертифікат),
виданими головою Верхньопокровської
сільської ради ОСОБА_2 13.02.2004 р., ОСОБА_3 -
09.03.2004 р. та ОСОБА_4 - 14.11.2003 р. (а. с. 106 - 108).

Згідно з договором купівлі-продажу
майна, що знаходиться у спільній
частковій власності, №1 від 17.03.2006 р.
(далі - Договір №1) співвласники майна,
що належить їм на праві спільної
часткової власності, продали
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ліст-Покровський»
майно загальною вартістю 69 097 грн. (а. с.
15 - 16). Договір підписано від імені
покупця директором ТОВ
«Ліст-Покровський». Підписи від імені
продавця в тексті Договору відсутні з
посиланням на Додаток №1.

До Договору додано Додаток №1 з
переліком співвласників в кількості 203
особи із зазначенням розміру частки
кожного співвласника та її вартості у
майні, що продається (а. с. 17 - 21). Підписи
частини цих осіб у графі «Підпис»
відсутні. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у
вказаному переліку не значаться.
Позивач ОСОБА_3 у списку зазначений, але
його підпис відсутній (а. с. 17).

Згідно з Актом приймання-передачі
майна від 17.03.2006 р. колектив
співвласників на підставі Договору №1
від 17.03.2006 р. передав Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Ліст-Покровський» майно цілісним
майновим комплексом на суму 69 097 грн. із
зазначенням переліку майна, його
залишкової вартості та договірної
вартості. В Акті зазначено прізвища,
ім'я, по-батькові 203 осіб, які передають
майно, із зазначенням розміру та
вартості часток кожного з них. В графі
«Підпис» підписи частини осіб
відсутні. (а. с. 22 - 27). Позивач ОСОБА_3 у
списку зазначений під №28, але його
підпис відсутній (а. с. 24). Позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у вказаному переліку
не значаться.

Відмовляючи позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4
у задоволенні позовних вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що
вони не є співвласниками майна,
проданого за спірним договором,
оскільки в доданому до Договору №1
переліку співвласників вони не
значаться, тому порушення їх особистих
майнових чи немайнових прав або
інтересів, виходячи з Договору №1, не
встановлено, а інших доказів щодо
порушення їх права ними не надано.
Відмовляючи у задоволенні позову
позивачеві ОСОБА_3, суд у оскаржуваному
рішенні дійшов висновку про пропущення
ним строку звернення до суду без
поважної причини, при тому, що
відповідачем було заявлено про
застосування позовної давності. Суд
також послався як на таке, що набрало
чинності та не скасоване, на рішення
постійно діючого третейського суду при
асоціації «Бізнес-Право» від 13.07.2006 р. у
справі №58/06, яким Договір №1 було
визнано дійсним, а також за ТОВ
«Ліст-Покровський» було визнано право
власності на рухоме та нерухоме майно
за доданим до вказаного рішення
переліком. Суд зазначив, що ОСОБА_3 не
наведено причин, з яких він не оскаржив
вказане рішення третейського суду.
Судом не прийнято доводів позивачів
про те, що Договір №1 будо укладено на
час, коли діяла заборона щодо
проведення будь-яких дій із спірним
майном, посилаючись на те, що заборона
стосувалась майна СТОВ «Покровчанка»,
а предметом Договору №1 було майно
пайовиків.

З висновками суду першої інстанції
колегія суддів не може погодитися у
повному обсязі, оскільки судом
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права. З доводами
апелянтів колегія суддів погоджується
частково.

Необгрунтованим колегія суддів вважає
висновок суду першої інстанції про
застосування позовної давності щодо
позовних вимог ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлена
тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, згідно з
приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України,
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Апелянт ОСОБА_3 не підписував спірного
договору, що є встановленим у справі.
Він також стверджує, що йому нічого не
було відомо про існування Договору № 1,
як і про рішення третейського суду,
яким цей договір було визнано дійсним,
і ці його твердження жодним доказом у
справі не спростовано. Отже, хоча з дня
укладення Договору №1 від 17.03.2006 р. до
дня звернення до суду з цим позовом
минуло більше семи років, та за
вказаних обставин, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції не мав
підстав для застосування позовної
давності.

Як передбачено ч. 3 ст. 303 ЦПК,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Виходячи з цієї норми, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Ставлячи питання про недійсність
Договору №1, позивачі звернули свої
вимоги лише до відповідача ТОВ
«Ліст-Покровський», покупця за спірним
Договором. Натомість у переліку
продавців, окрім позивача ОСОБА_3,
зазначено іще 202 особи, права яких
можуть бути порушені визнанням
Договору №1 недійсним. З позовом про
недійсність спірного договору, з
посиланням на певні правові підстави,
могли б звернутися або всі
співвласники майна, що його уклали, або
частина співвласників, але із
залученням до справи решти
співвласників - учасників Договору №1 в
якості відповідачів або третіх осіб,
які могли б заявити свої самостійні
вимоги. Однак у позовній заяві ці особи
не зазначені і до участі у справі не
залучені.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 33
ЦПК України суд замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у
справі іншу особу як співвідповідача
лише за клопотанням позивача.

Щодо третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору,
то, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦПК України, вони
можуть вступити у справу до закінчення
судового розгляду, пред'явивши позов до
однієї чи обох сторін. Ці особи мають
усі процесуальні права і обов'язки
позивача.

Нормами Цивільного процесуального
кодексу на стадії апеляційного
розгляду не передбачено можливості
залучення до участі у справі інших
осіб, які не брали в ній участі у суді
першої інстанції.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Як на правову підставу своїх позовних
вимог позивачі посилаються на
положення ст. 203 Цивільного кодексу
України про те що при укладенні
правочину волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
також що правочин має бути спрямованим
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Крім того,
вони зазначають, що при укладенні
Договору не було додержано
нотаріальної форми договору у
відповідності до ст. 220 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин,
що вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін.

За приписами ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо ж сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Як визначено ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

У всіх зазначених вище нормах
Цивільного кодексу України йдеться про
укладений правочин; недійсним може
бути визнано лише укладений правочин.

Натомість, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 у своїх доводах стверджують, що
вони не укладали Договір №1, на
підтвердження чого посилаються на те,
що двоє з них - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 -
взагалі не зазначені в переліку
співвласників до спірного договору, а
зазначений у переліку ОСОБА_3 не
підписував договір. Ці доводи
позивачів підтверджуються письмовими
доказами, тобто є встановленими у
справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, але у
задоволенні позовних вимог позивачів
саме про визнання спірного договору
недійсним слід відмовити з інших
підстав, ніж це зробив суд першої
інстанції, тобто з підстав, що
викладені вище.

Однак за встановлених у справі
обставин позивач ОСОБА_3, частка якого у
спірному майні (0,253% або 239 грн. - а. с. 17)
підтверджується Договором №1 з
Додатком №1, міг би самостійно заявити
вимоги до відповідача про витребування
своєї частки майна з посиланням на те,
що з його боку договір є неукладеним.

Щодо позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4, які
також вважають, що їх частки
знаходяться у майні, отриманому за
Договором №1 ТОВ «Ліст-Покровський»
вправі заявити такі ж вимоги з наданням
відповідних доказів.

Натомысть таких вимог позивачами
заявлено не було.

Суд же, дотримуючись принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, у відповідності до вимог
ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Проте позивачі не позбавлені права
звернення до суду у порядку цивільного
судочинства з відповідними позовними
вимогами до належних відповідачів та у
спосіб захисту цивільного права,
передбачений діючим законодавством.

За таких обставин колегія суддів не
обговорює інших доводів апеляційної
скарги, зокрема, щодо доведеності вимог
позивачів, достовірності наданих
письмових доказів тощо. Ці доводи
можуть бути предметом розгляду судом у
разі звернення позивачів з іншими
позовними вимогами.

На підставі викладеного, виходячи з
приписів п. 4 ч. 1 статті 309 ЦПК України,
згідно з якими підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є, зокрема, порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, а новим рішенням колегія
суддів відмовляє позивачам у
задоволенні їхніх позовних вимог із
вказаних вище підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Старобільського
районного суду Луганської області від
26 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліст-Покровський»
про визнання договору недійсним
відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: