Справа № 365/680/13-ц Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/472/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Згурівського районного суду Київської
області від 15 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа на стороні позивача:
Комісія з питань захисту прав дитини
при Згурівській районній державній
адміністрації Київської області про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та її вихованні ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Згурівського районного суду Київської
області з вищезазначеною позовною
заявою, в якій вказував, що він з
відповідачкою ОСОБА_1 перебували у
шлюбі, який розірвано згідно рішення
Згурівського районного суду від 23.02.2012
року. Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина -ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився на
вихованні відповідачки. Після
розірвання шлюбу відповідачка чинить
перешкоду у спілкуванні позивача з
дитиною. Головою Згурівської РДА
прийнято рішення № 508 від 26.11.2012 року
про визначення способу участі позивача
у спілкуванні та вихованні
малолітнього сина. Відповідачка
вказане рішення не виконує, забороняє
забирати дитину та не допускає до
участі у вихованні. Дитина не
влаштована до дитячого садочка.
Позивач має належні умови для
виховання сина, має можливість
належним чином виконувати свої
батьківські обов"язки. Заборона
відповідачки спілкуватись позивачу та
його родині із сином негативно впливає
на душевний стан дитини.

В ході розгляду справи позивач
ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та
остаточно просив суд: постановити
рішення, яким усунути перешкоди з боку
відповідачки ОСОБА_1 у спілкуванні та
вихованні ним сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
через можливість забирати його кожної
першої та третьої суботи та неділі
місяця, шляхом взяття дитини до місця
проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та
відвідувати його один день на тиждень
за місцем проживання за домовленістю з
відповідачкою.

Рішенням Згурівського районного
суду Київської області від 15 листопада
2013 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з сином
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Встановлено час для побачення
ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кожної першої та третьої суботи та
неділі місяця, шляхом взяття дитини

до місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

Встановлено ОСОБА_2 можливість
відвідувати сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
один день на тиждень за місцем його
проживання за домовленістю з ОСОБА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, апелянт подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, ухваленого з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
приймали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи, в
порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідачка ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(копія свідоцтва про народження - а.с.4).
Рішенням Згурівського районного суду
від 23.02.2012 року шлюб було розірвано.
Згідно розпорядження Згурівської РДА
№ 508 від 26.11.2012 року визначено
спосіб участі позивача у вихованні
сина. Позивач позитивно
характеризується за місцем проживання,
проживає з батьками в АДРЕСА_1 та має
задовільні житлово-побутові умови.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК
України, жінка та чоловік мають рівні
права і обов'язки у сімейних
відносинах, шлюбі та сім'ї.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

В силу положення ст. 141 СК
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК
України батьки мають переважне право
перед іншими особами на особисте
виховання дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Положення ч.1, 2, 3 ст.157 СК України
передбачено, що питання виховання
дитини вирішується батьками спільно.
Той із батьків, хто проживає окремо
від дитини, зобов'язаний брати участь
у її вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Оцінюючи докази, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позов, з урахуванням уточнення
позовних вимог, підлягає до
задоволення повністю, виходячи з
наступного. Батьки є рівними у своїх
правах та обов'язках щодо своєї дитини.
Не має жодних переваг матері перед
батьком. Створення перешкод
відповідачкою ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 у
спілкуванні з сином - ОСОБА_3 та
прийнятті участі у його вихованні
порушує не тільки права батька, а й
шкодить інтересам дитини. Позивач
позитивно характеризується, має
задовільні житлово-побутові умови, а
тому суд першої інстанції не знайшов
жодних підстав для обмеження батька у
спілкуванні з дитиною. Суд вважав
доцільним визначення часу побачення
позивача з сином кожної першої та
третьої суботи та неділі місяця, шляхом
взяття дитини до місця проживання
позивача в АДРЕСА_1, а також встановити
позивачу можливість відвідувати сина
один день на тиждень за місцем його
проживання за домовленістю з матір'ю
дитини. Встановлення такого графіку
побачень батька із сином сприятиме
найбільш повному їх спілкуванню,
особистому вихованню батьком сина, а
також не заважатиме перебуванню дитини
у дитячих дошкільних закладах та
подальшому навчанню у шкільних
закладах. Суд першої інстанції вважав
за необхідне зобов"язати відповідачку
не чинити позивачу перешкоди у
спілкуванні з сином; встановити час для
побачення позивача з сином кожної
першої та третьої суботи та неділі
місяця, шляхам взяття дитини до місця
проживання позивача; встановити
позивачу можливість відвідувати сина
один день на тиждень за місцем його
проживання за домовленістю з
відповідачкою.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду першої
інстанції, апелянт подала апеляційну
скаргу, яку мотивувала наступним.

Намагаючись спростувати висновки
викладені в рішенні суду, апелянт
вважає, що судом першої інстанції не
повно з»ясовані обставини справи, що
призвело до порушення норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не прийнято до уваги ту
обставину, що мати та батько дитини
проживають в різних населених пунктах,
різниця між населеними пунктами
складає 120 км, а отже встановлений судом
час спілкування позивача з сином
кожної першої та третьої суботи та
неділі місяця може вплинути на звичний
спосіб життя дитини, порушивши її
графік .

Таким чином, апелянт вважає, що
суд першої інстанцій не дослідивши
вищевказану обставину порушив норми
чинного законодавства, що призвело до
ухвалення незаконного та не
обгрунтовано рішення, чим порушив в
першу чергу інтереси дитини.

Однак, перевіривши матеріали
справи та заслухавши доводи сторін,
колегія суддів встановила, що суд
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення керувався
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами чинного законодавства, а
отже в спростування доводів апелянта
судом першої інстанції вірно
встановлено графік спілкування батька
з дитиною з урахуванням відстані між
населеними пунктами.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що оскаржуваним
рішенням не порушені інтереси, а ні
дитини, а ні батьків.

Таким чином, судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи, правильно вирішено спір по
суті, а тому підстав для скасування
рішення суду передбачених ст. 309 ЦПК
України не виявлено.

Так, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Згурівського районного
суду Київської області від 15 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді