АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 лютого 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Святошинського районного суду м. Києва,
судді ОСОБА_6 про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями суду,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Святошинського районного
суду м. Києва, судді ОСОБА_6 про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 1 500 000 грн., та притягнення судді
ОСОБА_6 до кримінальної
відповідальності за ст.375 КК України

Ухвалою судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 21.02.2014 р. відмовлено у
відкритті провадження у справі з
підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК
України, з огляду на те, що зазначений
спір не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить зазначену ухвалу скасувати і
постановити нову ухвалу, якою ухвалити
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх доводів
зазначав, що суд першої інстанції не
урахував тлумачення ст.ст.55, 64, 124
Конституції України, викладені у
рішеннях Конституційного Суду України
№9-зп від 25.12.1997 р. і №15-рп/2002 від 09.07.2002 р.
та, що оскаржуваною ухвалою порушені
його права передбачені ст.ст. 3, 8, 21, 22, 40,
55, 56, 64, 129 Конституції України.

Просив розглядати апеляційну скаргу за
його відсутності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належно, що
підтверджується повідомленням про
вручення йому поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадженні у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Святошинського районного суду м. Києва,
судді ОСОБА_6 про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 1 500 000 грн. та
притягнення ОСОБА_6 до
відповідальності за ст.375 КК України,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що позовні вимоги за своїм
змістом є фактичним оскарженням
процесуальних дій судді (суду),
пов'язаних з розглядом справи, у зв'язку
із чим відповідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК
України зазначена позовна заява не
підлягає розгляду у порядку
цивільного судочинства.

Справа № 760/3510/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/5117/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Кушнір
С.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Так зі змісту
позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що
він оскаржує дії судді Святошинського
районного суду м. Києва щодо відмови у
відкритті провадження у справі за його
позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного
майна подружжя, що суті є протиправним
втручанням у здійснення правосуддя й
посяганням на процесуальну
незалежність (статті 126 і 129 Конституції
України).

Згідно ч.1 п.1 п.3 ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин та інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз'яснення Верховного
Суду України викладених у п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
13.06.2007 р. №8 "Про незалежність судової
влади" зазначено, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб рішень, діяльності судів і
суддів щодо розгляду та вирішення
справи поза передбаченим
процесуальним законом порядку у справі
не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
із таким предметом.

Аналогічна позиція визначена і
Консультативною радою європейських
суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008)
до уваги Комітету Міністрів Ради
Європи щодо якості судових рішень
підкреслює, що зміст конкретних
судових рішень контролюється,
насамперед, за допомогою процедур
апеляції або перегляду рішень у
національних судах та за допомогою
права на звернення до Європейського
суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради
щодо принципів та правил, які регулюють
професійну поведінку суддів, зокрема
питання етики, несумісної поведінки та
безсторонності, зазначено, що за
загальним принципом судді повинні
персонально бути повністю звільненими
від відповідальності стосовно
претензій, які пред'являються їм у
зв'язку з добросовісним здійсненням
ними своїх функцій. Судові помилки щодо
юрисдикції чи процедури судового
розгляду, у визначенні чи застосуванні
закону, здійсненні оцінки свідчень
повинні вирішуватися за допомогою
апеляції; інші суддівські порушення,
які неможливо виправити в такий спосіб
(у тому числі, наприклад, надмірне
затримання вирішення справи), повинні
вирішуватися щонайбільше поданням
позову незадоволеної сторони проти
держави.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21.02.2014 р. є законною та
обґрунтованою, а доводи апеляційної
скарги такими, що не ґрунтуються на
вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 21 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: