Справа № 523/8571/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - одноособово судді
Зудіхіна О.В.

при секретарі - Шелковій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
та стягнення частки доходу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про поділ майна та
стягнення частки доходу і, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила стягнути з відповідача на її
користь грошову суму в розмірі 553 769,14
грн. та визнати право власності на
частину майна, що об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
під час перебування у шлюбі з
відповідачем останній, як суб'єкт
підприємницької діяльності, купив за
договором купівлі-продажу №21 від 01.02.2002
року 30/100 частин нежитлового приміщення
першого поверху, загальною площею 579,9
кв.м., по АДРЕСА_1. Також під час шлюбу
відповідачем за договором
купівлі-продажу від 09.11.2004 року №5-8570
був придбаний транспортний засіб TOYOTA
AVENSIS, 2000р.в., д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2,
який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

За договором оренди №б/н від 16.07.2002 року
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2
передав спільному товариству у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Цифровий сотовий
зв'язок України» в строкове платне
користування 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткової угоди №1 від
17.07.2002 року до договору оренди № б/н від
16.07.2002 року розмір орендної плати
складає 6 715,17 грн. в місяць в
еквіваленті 1 260 дол. США за курсом НБУ, з
яких 5 329,50 грн., що еквівалентно 1 000,00
дол. США перераховуються на рахунок
орендодавця в гривні за курсом НБУ, а на
1 391,28 грн. проводиться взаємозалік в
рахунок вартості виконаного орендарем
ремонту. Додатковою угодою №3 від 10.11.2003
року передбачено, що договір оренди
№б/н від 16.07.2002 року діє з 16.09.2002 року по
01.03.2008 року.

Про існування договору оренди №б/н від
16.07.2002 року з додатками, чекової книжки,
виданої Комінтернівським відділенням
ПАТ «Ощадбанк» по поточному рахунку
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
НОМЕР_4, та отримання ОСОБА_2 доходу в
розмірі 166 120,00 грн. позивачу стало
відомо тільки в квітні 2013 року.

01.03.2008 року між суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_2 та товариством з
обмеженою відповідальністю «Астеліт»
був укладений договір оренди №б/н за
яким орендарю передано в оренду 30/100
частин нежитлового приміщення першого
поверху по АДРЕСА_1 строком на 35
місяців. Розмір орендної плати
відповідно до п. 5.1. договору оренди №
б/н від 01.03.2008 року складає 22' 000,00 грн. за
місяць.

Розмір доходу, який отримав відповідач
до розірвання шлюбу за договором
оренди № б/н від 01.03.2008 року складає 726
000,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 07.12.2010 року по справі №2-5543/10
шлюб, зареєстрований 29.07.1979 року у с.
Озаринці Могилів-Подільського району
Вінницької області, актовий запис № 17,
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

Позивач вважає, що відповідач
приховував розмір доходу, який він
отримував від здачі в оренду
нежитлового приміщення в період шлюбу
та, оскільки його загальний розмір
складає 1 107 538,27 грн. (381 538,27 грн. за
договором оренди № б/н від 16.07.2002 року +
726 000,00 грн. за договором оренди № б/н від
01.03.2008 року) просить стягнути з
відповідача його 1/2 частину, що складає:
1 107 538,27 / 2 = 553' 769,14 грн.

Також позивач просить визнати
транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, 2000р.в., д/н
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та
визнати за позивачем право власності
на його 1/2 частину.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
пояснив, що Комінтерновським
відділенням ПАТ «Ощадбанк» на
виконання ухвали Суворовського
районного суду м. Одеси суду від 01.07.2013
року по справі № 528/8571/13-ц була надана
інформація про рух коштів по поточному
рахунку НОМЕР_4 суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2, з якої вбачається, що за
період з 24.09.2002 року до 01.03.2008 року
фактичний розмір доходу, який отримав
відповідач за договором оренди № б/н
від 16.07.2002 року складає 381 538,27 грн. При
цьому до цього доходу не включається
відшкодування орендарем вартості
комунальних платежів, оскільки вони
здійснювались іншими окремими
платежами та відображені у виписці по
поточному рахунку НОМЕР_4.

ОСОБА_2 неодноразово визнавав свій
обов'язок по сплаті половини доходів на
користь ОСОБА_1 та 24.01.2011 року
добровільно сплатив позивачу 2 000,00 грн.,
а 28.01.2011 року 5 000,00 грн. в рахунок
орендних платежів.

Зазначені обставини встановлені
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 05.12.2013 року по справі №
22-ц/785/5606/13, яке набрало законної сили і
не підлягають доказуванню відповідно
до ст.. 61 ЦПК України.

Представник позивача вважає, що
оскільки ОСОБА_2 визнавав свій
обов'язок по сплаті ОСОБА_1 частини
доходу від здачі в оренду 30/100 частин
нежитлового приміщення першого
поверху по АДРЕСА_1 - перебіг позовної
давності відповідно до ст. 264 ЦК України
перервався та на час звернення ОСОБА_1
до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2
цей строк не минув.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, надав письмові
заперечення. Свої заперечення
обґрунтовує тим, що позивач звернувся
до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2
з пропуском встановленого строку
позовної давності.

Також представник відповідача пояснив,
що ОСОБА_2 не приховував від ОСОБА_1
розміру доходу, який він отримував від
здачі в оренду 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1
за договорами оренди № б/н від 16.07.2002
року та № б/н від 01.03.2008 року.

Вважає, що при визначенні розміру
доходів, які отримував ОСОБА_2 в період
шлюбу від здачі в оренду нерухомого
майна потрібно враховувати розмір
витрат по сплаті за комунальні послуги,
що пов'язані з використанням
нежитлового приміщення, а також те, що
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 07.12.2010 року по справі №
2-5543/10, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірваний, встановлено, що шлюбні
відносини між сторонами припинені з
листопаду 2008 року і тому просить в
задоволені позовних вимог відмовити в
цій частині, не заперечуючи проти
поділу майна, а саме транспортного
засобу.

Вислухавши пояснення представників
сторін, допитавши свідка, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній,

господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як передбачено ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

За положеннями ст. 72 Сімейного кодексу
України, позовна давність не
застосовується до вимог про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо шлюб
між ними не розірвано. До вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу) .

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

У відповідності до ст. 68 СК України
майно, розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до ЦК України.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу - ст. 69 СК України.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що
майно яке є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу; майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому особисто
(ст. 57 СК України).

Згідно ст.ст. 57, 58, 61 СК України, п. 29
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007
року майно фізичної особи - підприємця
не є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Інший із подружжя має право тільки на
частку одержаних доходів від цієї
діяльності.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України N 11 від 21.12.2007 року
передбачено, що вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу № 21
від 01.02.2002 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу та
зареєстрований у реєстрі за № 127,
ОСОБА_2, як суб'єкт підприємницької
діяльності, купив 30/100 частин
нежитлового приміщення першого
поверху, загальною площею 579,9 кв.м., по
АДРЕСА_1.

09.11.2004 року за договором
купівлі-продажу № 5-8570 ОСОБА_2 купив
транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, 2000р.в., д/н
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 та зареєстрував
його на своє ім'я, про що було видане
свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_5
від 14.02.2005 року.

Зазначене майно відповідач придбав під
час перебування з ОСОБА_1 у
зареєстрованому шлюбі.

16.07.2002 року суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2 уклав
зі спільним товариством у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Цифровий сотовий
зв'язок України» договір оренди № б/н,
предметом якого були 30/100 частин
нежитлового приміщення першого
поверху по АДРЕСА_1.

Розмір орендної плати відповідно
додаткової угоди № 1 від 17.07.2002 року до
договору оренди № б/н від 16.07.2002 року
складає 6 715,17 грн. в місяць в
еквіваленті 1 260 дол. США за курсом НБУ, з
яких 5 329,50 грн., що еквівалентно 1 000,00
дол. США перераховуються на рахунок
орендодавця в гривні за курсом НБУ, а на
1 391,28 грн. проводиться взаємозалік в
рахунок вартості виконаного орендарем
ремонту.

Договір оренди № б/н від 16.07.2002 року
діяв з 16.09.2002 року по 01.03.2008 року.

Відповідно до виписки із історії руху
по поточному рахунку НОМЕР_4 суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 розмір доходу, який
відповідач отримав від здачі в оренду
приміщення за договором оренди № б/н
від 16.07.2002 року за період з 24.09.2002 року до
01.03.2008 року складає 381 538,27 грн., а
вартість комунальних платежів в
виписці зазначена окремими іншими
грошовими сумами.

01.03.2008 року суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2 уклав
з товариством з обмеженою
відповідальністю «Астеліт» договір
оренди № б/н відносно згаданого вище
нежитлового приміщення строком на 35
місяців, розмір орендної плати складав
22 000,00 грн. за 1-н місяць.

З виписки по поточному рахунку НОМЕР_4
та реєстру платежів за договором
оренди № б/н від 01.03.2008 року, наданого
суду товариством з обмеженою
відповідальністю «Астеліт» разом з
листом № 7413 від 27.09.2013 року вбачається,
що загальний розмір орендної плати за
період з 03.03.2008 року по 06.12.2010 року
складає 748 000,00 грн., а з урахуванням
відшкодування орендарем витрат за
комунальні послуги орендодавцю
складає 798 430,64 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 07.12.2010 року по справі №
2-5543/10 шлюб, зареєстрований 29.07.1979 року у
с. Озаринці Могилів-Подільського
району Вінницької області, актовий
запис № 17, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
розірваний.

Зазначеним рішенням суду встановлено,
що шлюбні відносини між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 були припинені з листопаду 2008
року.

Доводи представника відповідача про
те, що позивач не приховував від
позивача розміру доходу, який він
отримував від здачі в оренду 30/100 частин
нежитлового приміщення першого
поверху по АДРЕСА_1 за договорами
оренди № б/н від 16.07.2002 року та № б/н від
01.03.2008 року, не відповідають фактичним
обставинам та суперечать матеріалам
справи.

Державна податкова інспекція у
Комінтернівському районі Одеської
області на виконання ухвали
Суворовського районного суду м. Одеси
від 01.07.2013р. по справі № 523/8571/13-ц в листі
від 18.07.2013 року № 561/9/15-17-17-013 повідомила,
що валовий дохід суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 за період з 2002 року по 2010
рік склав 458 300,00 грн.

Однак, згідно виписки із історії руху
по поточному рахунку НОМЕР_4 суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_2 за період з 2002 року по 2010
рік отримав валовий дохід в розмірі 1 296
404,31 грн.

Необґрунтовані доводи представника
відповідача і про те, що позивач
звернувся до суду з позовними вимогами
до ОСОБА_2 з пропуском встановленого
строку позовної давності.

Так, 24.01.2011 року ОСОБА_2 добровільно
сплатив позивачу 2 000,00 грн., а 28.01.2011 року
- 5 000,00 грн. в рахунок орендних коштів, що
свідчить про визнання відповідачем
свого обов'язку по сплаті ОСОБА_1
частини доходів від здачі в оренду 30/100
частин нежитлового приміщення першого
поверху по АДРЕСА_1, які були ним
придбані у шлюбі з позивачем.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області по справі № 22-ц/785/5606/13 від 05.12.2013
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що 24.01.2011 року ОСОБА_2 надав
добровільно ОСОБА_1 2 000,00 грн., а 28.01.2011
року 5000,00 грн. в рахунок орендних
платежів від задачі в оренду
нерухомого майна придбаного у шлюбі.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Згідно ст.. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_3
пояснила, що у квітні 2013 року вона
випадково знайшла сховані ОСОБА_2 в
будинку АДРЕСА_2 договір оренди № б/н
від 16.07.2002 року, додаткові угоди № 1 від
17.07.2002 року та № 3 від 10.11.2003 року до
нього, а також чекову книжку, видану
Комінтернівським відділенням ПАТ
«Ощадбанк» по поточному рахунку
НОМЕР_4, про що повідомила ОСОБА_1

Також свідок ОСОБА_3 пояснив, що за своє
навчання в Одеському національному
морському університеті вона
сплачувала самостійно, працювала
перекладачем, а її батько ОСОБА_2 участі
у процесі навчанні не приймав.

Вищевикладене підтверджується також
наступними доказами: нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 01.02.2002 року № 21 про купівлю
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху, загальною
площею 579,9 кв.м., по АДРЕСА_1; свідоцтвом
про право власності № 017124 від 14.02.2002
року; договором купівлі-продажу № 5-8570
від 09.11.2004 року про купівлю ОСОБА_2
транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, 2000р.в.,
д/н НОМЕР_1; листом РЕВ УДАІ ГУМВС
України в Одеській області № 1422 від
28.04.2011 року; договорами оренди № б/н від
16.07.2002 року та № б/н від 01.03.2008 року з
додатками; чековою книжкою, що видана
Комінтернівським відділенням ПАТ
«Ощадбанк» по поточному рахунку НОМЕР_4
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2;
листом Державної податкової інспекції
у Комінтернівському районі Одеської
області від 18.07.2013 року № 561/9/15-17-17-013 про
те, що валовий дохід суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 за період з 2002 року по 2010
рік склав 458 300,00 грн.; випискою із
історії руху по поточному рахунку
НОМЕР_4 з якої вбачається, що за період з
2002 року по 2010 рік валовий дохід суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 склав 1 296 404,31 грн.; листом
ТОВ «Астеліт» № 7413 від 27.09.2013 року про
те, що загальний розмір сплаченої
орендної плати за період з 03.03.2008 року
по 06.12.2010 року склав 748 000,00 грн., а з
урахуванням відшкодування орендарем
витрат за комунальні послуги складає 798
430,64 грн.; розрахунковими документами за
комунальні послуги, що пов'язані з
використанням 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1
при цьому, що їх вартість
відшкодовувалась орендарями окремими
платежами орендодавцю; рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
по справі № 2-5543/10 від 07.12.2010 року, яким
встановлено, що шлюбні відносини між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені з
листопаду 2008 року; розписками ОСОБА_1
про отримання 24.01.2011 року 2 000,00 грн. та
28.01.2011 року 5 000,00 грн. в рахунок орендних
платежів (доходів відповідача від
задачі в оренду майна); рішенням
апеляційного суду Одеської області по
справі № 22-ц/785/5606/13 від 05.12.2013 року, яким
встановлено, що ОСОБА_2 в січні 2011 року
визнавав свій обов'язок по сплаті
ОСОБА_1 частини доходів від здачі в
оренду 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 у шлюбі з
ОСОБА_1 отримував доход від здачі в
оренду 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1,
придбаного ним під час шлюбу з
позивачем, ОСОБА_1 має право на частку
одержаного доходу від такої
діяльності.

Така позиція збігається з висновками
Верховного Суду України, викладеними у
п. 29 постанови Пленуму «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» N 11 від 21.12.2007 року.

Розмір доходу, який відповідач отримав
за договором оренди № б/н від 16.07.2002
року в період з 24.09.2002 року до 01.03.2008 року
складає 381 538,27 грн. (до якого не входить
вартість за комунальні послуги, що
відшкодовувались орендарем додатково),
а належна позивачу частка доходу
складає: 381 538,27 / 2 = 190 769,14 грн.

Дохід, який відповідач отримав за
договором оренди № б/н від 01.03.2008 року в
період з 01.03.2008 року до листопаду 2008
року (до моменту припинення позивачем
та відповідачем шлюбних відносин)
складає 176 000,00 грн. (до якого не входить
вартість за комунальні послуги, що
відшкодовувались орендарем окремо і
додатково), а належна позивачу частка
доходу складає: 176 000,00 / 2 = 88 000,00 грн.

Загальний розмір належної позивачу
частки доходу складає: 190 769,14 + 88 000,00 = 278
769,14 грн.

Суд приймає до уваги, що відповідач
добровільно сплатив позивачу 7 000,00 грн.
як частку свого доходу і тому з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача частка доходу в
розмірі: 278 769,14 грн. - 7 000,00 = 271' 769,14 грн.

Суд також вважає, що транспортний засіб
TOYOTA AVENSIS, 2000р.в., д/н НОМЕР_1, кузов №
НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тому що придбаний
ними у шлюбі, але зареєстрований на ім'я
відповідача і оскільки він є
неподільною річчю то за позивачем
повинно бути визнано право власності
на його 1/2 частину.

Крім того, суд вважає, що позивачем не
був пропущений строк позовної
давності, оскільки він перервався в
січні 2011 року визнанням ОСОБА_2 свого
обов'язку по сплаті ОСОБА_1 частки
доходів від здачі в оренду нерухомого
майна, що встановлено рішенням
апеляційного суду Одеської області по
справі № 22-ц/785/5606/13 від 05.12.2013 року, яке
набрало законної сили і така обставина
не підлягає доказуванню відповідно до
ст.. 61 ЦПК України, а відповідно до ст. 264
ЦК України після переривання перебіг
позовної давності починається заново,
а час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Також суд вважає, що з відповідача
підлягають стягненню судові витрати на
користь позивача по сплаті судового
збору частково в розмірі 3 176,49 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 4-11, 57-64, 67-73, 88, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна та стягнення частки доходу
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 271 769 грн. 14 коп. (двісті
сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят
дев'ять грн. чотирнадцять коп.) як
частку одержаних ним доходів від здачі
в оренду 30/100 частин нежитлового
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1
за договорами оренди № б/н від 16.07.2002
року та № б/н від 01.03.2008 року.

Здійснити поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних
частках, по 1/2 частині, право власності
на автомобіль марки "TOYOTA AVENSIS", 2000 року
випуску, д/н НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2,
припинивши право спільної сумісної
власності подружжя на зазначений
транспортний засіб.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 3 176 грн. 49
коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд м.
Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Повний текст судового рішення
складений 28.01.2014 року.

Суддя: