Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/150/2014р.
інстанції Гаврилова О.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

позивача - ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

представника відповідача -
Рассамахіної Г.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу представника
Приватного підприємства «Морський
Клуб» - Рассамахіної Ганни Валеріївни
на рішення Гагарінського районного
суду міста Севастополя від 23 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Приватного підприємства
«Морський Клуб» про спонукання
виконати зобов'язання в натурі та
стягнення штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_4
звернулась до місцевого суду з позовом
до ПП «Морський Клуб» про стягнення з
останнього на її користь суму пені в
розмірі 34478,04 грн., індекс інфляції в
розмірі 38360,51 грн. та річні в розмірі
20308,50 грн., а всього 93147,05 грн.,
зобов'язати ПП «Морський Клуб»
виконати зобов'язання в натурі - ввести
будинок в експлуатацію та передати
позивачу жилу 3-х кімнату квартиру
АДРЕСА_1 та документи, необхідні для
оформлення права власності.

Вимоги позову мотивовані тим, що 25.06.2005
року між сторонами по справі укладено
договір № 6/37 про спільну участь у
будівництві жилого будинку. Відповідно
до п.3.2. даного договору пайовик
зобов'язаний був дотримуватися графіку
фінансування будівництва будинку,
відповідно до якого позивач виплатила
відповідачу з 17.01.2006 року по 29.08.2008 року
вартість вищевказаної квартири на
загальну суму 36889,16 євро (225650,10 грн.), чим
виконала свої зобов'язання за
договором про спільну участь у
будівництві жилого будинку. Однак,
відповідач в свою чергу не виконав
зобов'язання, визначені п.3.1.1.
останнього, а саме не забезпечив
будівництво будинку та не ввів його в
експлуатацію не пізніше 3-го кварталу
2008 року. Крім того, як зазначає позивач,
відповідач збільшив ціну договору, не
уклавши при цьому додаткової угоди з
позивачем.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 23.09.2013 року позов
задоволено частково. Зобов'язано ПП
«Морський Клуб» виконати зобов'язання
в натурі - ввести в експлуатацію
багатоквартирний будинок у АДРЕСА_1,
після чого передати позивачу її частку
у виді жилої трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, та документи, необхідні для
оформлення права власності на
квартиру. Стягнуто з ПП «Морський Клуб»
на користь ОСОБА_4 пеню в розмірі 34423,85
грн. Вирішено питання про судові
витрати. У задоволенні іншої частини
позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, представник відповідача подала
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції останнє
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Доводи
скарги мотивовані тим, що у
вищевказаному договорі було вказано
точну дату введення будинку в
експлуатацію, а саме 30.09.2008 року, у
зв'язку з чим строк позовної давності
щодо вимог про стягнення неустойки
скінчився 01.10.2009 року, а позивач не
навела суду жодного доказу пропуску
вказаного строку. Крім того, апелянт
вважає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального права в
частині нарахування штрафу з усієї
суми, відповідно до чого відповідачем
було також заявлено заяву про
застосування строків позовної
давності.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення сторін та їх представників,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню за
наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову про стягнення з
відповідача грошових сум за
невиконання умов договору про спільну
дольову участь у будівництві житлового
будинку, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не виконав взяті на
себе зобов'язання щодо строків
закінчення будівництва спірної
квартири, а тому повинен сплатити пеню,
передбачену п.4.5. вищезгаданого
договору. Задовольняючи вимоги,
пов'язані з виконанням договірних
зобов'язань в натурі - ввести будинок в
експлуатацію та передати позивачу жилу
3-х кімнату квартиру АДРЕСА_1 та
документи, необхідні для оформлення
права власності, суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості таких вимог
позивача.

Разом з тим, колегія суддів не може
повністю погодитись з такими
висновками місцевого суду з наступних
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
25.06.2005 року між ОСОБА_4 та Приватним
підприємством «Морський Клуб» було
укладено договір за № 6/37 (далі -
Договір), відповідно до умов якого
сторони домовились спільно діяти з
метою спорудження багатоквартирного
будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-7).
Частина долі ОСОБА_4, відповідно до п.1.2
Договору, визначена у вигляді 3-х
кімнатної квартири №6, на третьому
поверсі загальною площею 81.2 кв.м.
Пунктом 4.1 вказаного Договору
передбачено, що позивач повинен внести
на розрахункові рахунки відповідача
28910 Євро, що еквівалентно 78,36% вартості
вищезгаданої квартири. Пунктом 4.4.
останнього було визначено остаточну
вартість квартири, яка складає 36889,16
Євро, і яку позивач повинна внести до
закінчення будівництва. Свої
зобов'язання за вищезгаданим договором
позивач виконав у повному обсязі (ар.с.8)
Крім того, з п.3.1.1 Договору було
передбачено, що відповідач забезпечує
будівництво та ввід до експлуатації
вищезгаданого багатоквартирного
будинку не пізніше 3-го кварталу 2008
року. Вищезгадані зобов'язання
відповідач до теперішнього часу не
виконав.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визначення спірних правовідносин, а
саме, що укладений сторонами Договір є
договором простого товариства.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

Згідно ст.1132 ЦК України за договором
простого товариства сторони (учасники)
беруть зобов'язання об'єднати свої
вклади та спільно діяти з метою
одержання прибутку або досягнення
іншої мети.

Також колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду щодо розміру
та підстав стягнення з відповідача
штрафних санкцій, передбачених умовами
вищезгаданого Договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
п.3.2.2. Договору передбачено, обов'язок
забудовника передати по акту передачі
позивачу квартиру для проведення
оздоблювальних робіт, а у випадку
невиконання вищезгаданих обов'язків
п.4.5. передбачає сплатити позивачу пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожний місяць затримки.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
було встановлено, що відповідач не
виконав зобов'язання, передбачені п.3.2.2
Договору, колегія суддів вважає
висновки місцевого суду щодо стягнення
з відповідача пені правильними та
обґрунтованими. Також, колегія суддів
погоджується і з розрахунком суду
останньої.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач пропустив строк позовної
давності для стягнення штрафних
санкцій, передбачених вищезгаданим
договором, на думку колегії суддів, є
необґрунтованими з наступних обставин.

За правилами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення.

З матеріалів справи вбачається, що така
заява була подана представником
відповідача під час розгляду справи у
суді першої інстанції.

Разом з тим відповідно до вимог ст.264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого
обов'язку.

Крім того, законодавець визначив, що
такими діями можуть бути, в тому числі,
дії пов'язані з частковим виконанням
зобов'язання.

Крім того, аналіз норм, які регулюють
спірні правовідносини дає можливість
зробити висновки про те, що не
закінчення строку позовної давності
відносно основного зобов'язання вказує
на не закінчення такого строку щодо
додаткового зобов'язання, в даному
випадку про сплату пені.

З матеріалів справи вбачається, що до
теперішнього часу відповідач проводив
роботи, пов'язані з будівництвом
спірного будинку (квартири), та
неодноразово звертався до позивача з
листами, в яких вказував про
перенесення дати введення будинку в
експлуатацію (ар.с.17,18,23).

Проведення відповідачем будівельних
робіт та робіт, пов'язаних з введенням
будинку в експлуатацію, не заперечував
у судовому засіданні і представник
відповідача.

Зазначені обставини, на думку колегії
суддів, вказують на те, що Приватне
підприємство «Морський Клуб»,
продовжуючи будівництво спірного
будинку, тим самим фактично
підтверджує свої зобов'язання перед
позивачем, які передбачені зазначеним
Договором.

З наведених обставин колегія суддів
вважає, що заява відповідача про те, що
позивач пропустив строк позовної
давності для стягнення пені,
передбаченої Договором, є
безпідставною.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції стосовно задоволення
позовних вимог про виконання
відповідачем зобов'язань за Договором
в натурі, а саме ввести в експлуатацію
багатоквартирний будинок у АДРЕСА_1,
після чого передати позивачу її частку
у виді жилої трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, та документи, необхідні для
оформлення права власності на
квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що п.3.1.1
Договору відповідач зобов'язувався
забезпечити будівництво та введення в
експлуатацію спірного будинку не
пізніше 3-го кварталу 2008 року.

Зазначене положення договору дає
колегії суддів зробити висновок про те,
що вищезгадане зобов'язання полягало
саме в забезпеченні введення будинку в
експлуатацію, а не його безпосереднє
введення, як зазначено в резолютивній
частині рішення суду першої інстанції.

Порядок здачі багатоповерхових
будинків в експлуатацію регулюється
Законом України «Про регулювання
містобудівельної діяльності» та
Постановою Кабінету Міністрів від 13
квітня 2011 року №461 «Питання прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів».

Аналіз вищезгаданих
нормативно-правових документів дає
можливість зробити висновок про те, що
по-перше - будинок можливо здати в
експлуатацію лише по закінченню його
будівництва, по-друге - сама процедура
прийняття будинку в експлуатацію
залежить не лише від дій самого
відповідача.

Суд першої інстанції на дані обставини
належної уваги не звернув, в зв'язку з
чим зробив висновки, які є
необґрунтованими.

Що стосується задоволених вимог
позивача щодо передачі позивачу її
частки у виді жилої трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, та документи,
необхідні для оформлення права
власності на квартиру, то колегія
суддів вважає наступне.

Закон України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» дає визначення
поняття «майнові права», які можуть
оцінюватися як будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо),
права вимоги (ст. 3 Закону), право
вчиняти дії щодо оформлення права
власності на майно.

Сплачуючи повну вартість спірної
квартири позивач мала «право
очікування» отримання її у власність в
строки, передбачені Договором.

Законодавець визначив, що майнове
право, яке можна визначити як «право
очікування», є складовою частиною
майна як об'єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове
право, за яким власник цього права
наділений певними, але не всіма правами
власника майна, та яке засвідчує
правомочність його власника отримати
право власності на нерухоме майно чи
інше речове право на відповідне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України
зобов'язання, строк виконання яких
визначений вказівкою на подію,
підлягає виконанню з настанням такої
події.

Пунктом 3.1.2 Договору передбачено, що
після здачі будинку в експлуатацію
відповідач передає позивачу його долю
у вигляді квартири і документи,
необхідні для оформлення права
власності на останню.

Таким чином, текст Договору свідчить
про те, що право на отримання самої
квартири так і документів на її
оформлення виникає у позивача за
умовою введення спірного будинку в
експлуатацію, чого не відбулося і до
теперішнього часу.

Суд першої інстанції на вищезгадані
обставини уваги не звернув, в зв'язку з
чим необґрунтовано задовольнив такі
вимоги позивача.

В зв'язку з наведеними обставинами
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній частині є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає обставинам справи, в зв'язку
з чим воно в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовної
заяви.

На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись Законом України«Про
регулювання містобудівельної
діяльності» та Постановою Кабінету
Міністрів від 13 квітня 2011 року №461
«Питання прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»,
ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Приватного підприємства «Морський
Клуб» - Рассамахіної Ганни Валеріївни
задовольнити частково.

Рішення Гагарінського районного суду
міста Севастополя від 23 вересня 2013 року
в частині зобов'язання Приватного
підприємства «Морський Клуб» ввести в
експлуатацію багатоквартирний будинок
у АДРЕСА_1, після чого передати позивачу
її частку у виді жилої трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, та документи,
необхідні для оформлення права
власності на квартиру, та в частині
стягнення з Приватного підприємства
«Морський Клуб» судового збору 107 (сто
сім) грн. 40 коп. - скасувати.

Ухвалити нове рішення, на підставі
якого у задоволенні вищезгаданих вимог
ОСОБА_4 до Приватного підприємства
«Морський Клуб» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Приватного підприємства «Морський
Клуб» судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В.Саліхов

Судді: /підпис/
А.А.Андрейченко

/підпис/
С.В.Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В.Саліхов