АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/308/14
Справа №640/4467/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Київського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, в якому
просив розділити спільне сумісне майно
подружжя, визнавши за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказував, що 13.06.1970 року між ним
та відповідачкою було укладено шлюб.
Відповідно до договору купівлі -
продажу подружжя 07.12.1994 року придбало
квартиру АДРЕСА_1. Проте, на даний час
дружина чинить перешкоди у
користуванні спільною квартирою, тому
ОСОБА_3 змушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено
право спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину зазначеної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції та постановити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
її представники підтримали доводи
апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та його представники до суду
апеляційної інстанції не з»явилися,
про час і місце слухання справи
неодноразово повідомлялися належним
чином, про що свідчать повідомлення про
отримання ними особисто судових
повісток.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
слухання справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З урахуванням розумних строків
розгляду справи судом апеляційної
інстанції, судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності ОСОБА_3

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід скасувати з підстав,
передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, районний суд виходив із того, що
спірне майно є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому позивачу
належить ? його частина.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь - яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту, а також заробітна плата,
пенсія, стипендія, одержані одним із
подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право
подружжя на поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленість між ними або шлюбним
договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено перелік
майна, що є особистою власністю
дружини, чоловіка, зокрема: майно,
набуте дружиною, чоловіком за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування ( п.
2 ч.1 ст. 57 СК України).

Таким чином, не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи із дійсної вартості на час
розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановити обсяг
спільного майна, наявного на час
припинення спільного господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

При розгляді справи судом встановлено,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 13. 06. 1970 року.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 29. 01. 2014 року, залишеного
без змін апеляційним судом Харківської
області від 13 березня 2014 року, шлюб
розірвано.

07. 12. 1994 р. на ім'я ОСОБА_2 була придбана
квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Московського
районного суду м. Харкова від 29 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, шлюбно -
сімейні відносини у сторін припинено у
1992 році. З цього часу сторони разом не
проживають, спільного господарства та
спільного бюджету не ведуть.

Цей висновок було зроблено на підставі
пояснень свідків, що були допитані у
судовому засіданні, а саме: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_7, які
зазначили, що у 1992 році ОСОБА_2 пішла від
чоловіка. З 1993 року проживала цивільним
шлюбом з ОСОБА_5 У 1994 році купила спірну
квартиру. При цьому з 1990 року ОСОБА_3
ніхто не бачив.

Як вбачається з розписок від 12. 12. 1994 р
та 09. 12. 1994 р., ОСОБА_2 отримала у борг на
купівлю квартири 3000 доларів США у
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та 3000 доларів США у
ОСОБА_4 (а.с. 154 - 157)

Із урахуванням того, що спірна квартира
була придбана ОСОБА_2 після припинення
фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_3 на
її особисті кошти, зокрема, які вона
взяла в борг, спірну квартиру слід
визнати особистою власністю ОСОБА_2

Згідно до ст. ст. 10, 31 ЦПК України
сторони мають рівні процесуальні права
та обов'язки, в тому числі і рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Між тим, позивач не довів, що спірна
квартира є спільним сумісним майном
подружжя.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 317,
319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року -
скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання за ним
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: