АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 685/1308/13-ц
Провадження № 22-ц/792/857/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Спірідонової Т.В.,

суддів - Купельського А.В.,
Харчука В.М.,

при секретарі - Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта -
ОСОБА_1

представника позивача -
Москалюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Теофіпольського районного суду
Хмельницької області від 4 березня 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які діють в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи без
самостійних вимог: Святецька сільська
рада Теофіпольського району
Хмельницької області, служба у справах
дітей Теофіпольської районної
державної адміністрації Хмельницької
області про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,

встановила:

В жовтні 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з
позовом, в якому просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №HMTWGA00007715 від 17.08.2007 року, в
розмірі 74223грн.57коп., звернути
стягнення на будинок загальною площею
63,1кв.м., житловою площею 42кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку, розташованому за
адресою: Хмельницька область,
Теофіпольський район.,

________________________________________________________________________
________

Головуючий в першій інстанції -
Самойлович А.П.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 41,42

АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог
представник позивача посилається на
те, що 17.08.2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №HMTWGA00007715, за умовами
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 50000грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14.04% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16.08.2017 року. В цей же день між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 в
забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитним договором
№HMTWGA00007715 від 17.08.2007 року було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
будинок за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язання за кредитним договором не
виконувалися належним чином та станом
на 03.10.2013 року заборгованість ОСОБА_3 по
кредитному договору становить
74223грн.57коп., яку він в добровільному
порядку сплатити відмовляється. На
вимогу повернути кошти та виселитися
із займаного приміщення відповідачі не
відреагували.

Рішенням Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від 4 березня
2014 року позов задоволено частково та в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» за кредитним договором
№HMTWGA00007715 від 17 серпня 2007 року на суму
74223,57 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі
51303грн.69коп., заборгованості по
відсотках за користування кредитом в
сумі 15469грн.58коп., заборгованості з
винагороди за надання фінансового
інструменту в сумі 1343грн.28коп. та
заборгованості з пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 6107грн.02коп., звернуто стягнення на
предмет іпотеки, згідно договору
іпотеки від 17 серпня 2007 року №HMTWGA00007715, -
будинок загальною площею 63,1кв.м.,
житловою площею 42 кв.м., який
розташований по АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселено ОСОБА_3 з житлового
будинку по АДРЕСА_1. Відмовлено
публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в
задоволенні решти позовних вимог.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідача з будинку, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за
умовами, укладеного між ним та Банком,
кредитного договору по поверненню
кредиту та сплаті відсотків
утворилась заборгованість. З
урахуванням того, що боржник не виконав
у встановлений законом строк письмової
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо
усунення порушень, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
відповідно до положень Закону України
«Про іпотеку» має право на звернення
стягнення на предмет іпотеки. Крім
того, оскільки звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що проживають в ньому, відповідач
ОСОБА_3 відповідно до ст.40 Закону
України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК
України підлягає виселенню, оскільки
він повідомлений листом Банку про
необхідність виселення з будинку.
Відмовляючи у задоволенні позову щодо
виселення інших мешканців будинку, суд
виходив з того, що Банк не направляв їм
письмової вимоги про добровільне
виселення, яка відповідно до ст.40
Закону України «Про іпотеку» передує
примусовому виселенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
неправильне встановлення обставин
справи, які мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що суд не звернув
увагу на те, що банк в односторонньому
порядку змінив відсоткову ставку по
кредиту. На час ухвалення рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
позивачем не виконано приписи ч.2 ст.40
Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109
ЖК України щодо примусового виселення
із житлового приміщення, а саме в
матеріалах справи відсутнє
підтвердження отримання ОСОБА_3
повідомлення про добровільне
звільнення жилого будинку. Апелянт
вказує, що судом не звернуто увагу на
те, що на момент взяття кредиту в
будинку проживали малолітні діти і без
дозволу служби сім'ї не можна було
укладати договор іпотеки. Судом не
здобуто доказів про борг відповідача,
хоча фактично він виконав всі свої
обов'язки по кредитному договору.

Апелянт ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4
повідомлені належним чином про час і
місце слухання справи у судове
засідання не з'явилися, причини неявки
не повідомили.

Представник апелянта ОСОБА_3- ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», заперечуючи проти
апеляційної скарги, зазначила, що
підстави для скасування рішення
відсутні.

Треті особи без самостійних вимог -
служба у справах дітей Теофіпольської
районної державної адміністрації
Хмельницької області та Святецька
сільська рада Теофіпольського району
Хмельницької області повідомлені
належним чином про час і місце слухання
справи, представники у судове
засідання не з'явилися, подали заяву
про слухання справи у їх відсутності.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення в частині
задоволення вимог про виселення не
відповідає.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
судом норм матеріального права
оскаржуване рішення в частині
виселення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, в частині
звернення стягнення на майно рішення
слід змінити.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №HMTWGA00007715,
відповідно до якого позичальнику
надано кредитні кошти шляхом видачі
готівки через касу на строк з 17.08.2007
року по 16.08.2017 року включно у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії у
розмірі 55625грн., з яких 50000грн - на
споживчі цілі та 5625грн. - на сплату
страхових платежів зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 1,17% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом і
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 1,50% від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту, щомісяця в період сплати у
розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором
17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
домоволодіння загальною площею 63,1кв.м.,
житловою площею 42кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить на праві власності
іпотекодавцю ОСОБА_3

У вищевказаному договорі іпотеки
іпотекодавець гарантував відсутність
прав третіх осіб на користування та
розпорядження тим чи іншим способом
предметом іпотеки.

Відповідно до довідки Святецької
сільської ради Теофіпольського району
від 10.08.2007 року за адресою АДРЕСА_1
ОСОБА_3 проживає один, а тому на час
укладення іпотечного договору діти не
мали права власності чи права
користування нею, що в свою чергу
унеможливлює порушення їхніх прав на
житло.

Правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» є
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що
підтверджується витягом із статуту.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» взяті на себе
зобов'язання за договором виконав,
надавши ОСОБА_3 кредитні кошти, що
підтверджується заявою на видачу
готівки та ордером- розпорядженням про
видачу кредиту (а.с.15).

19 квітня 2012 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено
додаткову угоду до кредитного договору
№HMTWGA00007715 від 17.08.2007 року, відповідно до
якого суму заборгованості, що виникла в
період з дати надання позичальнику
кредиту до дати підписання цієї
Додаткової угоди зменшено на
6525грн.96коп., а саме відсотки у розмірі
0грн., комісія у розмірі 0 грн., пеня у
розмірі 6525грн.96коп. Згідно зі ст.ст.212, 651
ЦК України у разі порушення
позичальником будь-якого зобов'язань,
передбачених в графіку погашення
кредиту (додаток №1 до цієї додаткової
угоди) понад 31 день позичальник сплачує
Банку штраф у розмірі 6525грн.96коп. Також
п.1.1 договору викладено у наступній
редакції: «Банк зобов'язується надати
позичальникові кредитні кошти на строк
з 17.08.2007 року по 16.08.2017 року включно у
вигляді непоновлюваної лінії у розмірі
72015грн.34коп. на наступні цілі: у розмірі
50000грн. - на споживчі потреби, а також у
розмірі 22015грн.34коп.- на сплату
страхових платежів у випадках та в
порядку, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного
договору зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 24,88% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1,5%
від суми виданого кредиту у момент
надання кредиту та винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 0,2% від суми виданого кредиту
щомісяця в період сплати». Графік
погашення кредиту (додаток №1) було
викладено у новій редакції, який є
невід'ємною частиною додаткової угоди.

Зазначена додаткова угода та додаток
до неї (графік погашення кредиту)
підписані ОСОБА_3, будь-які зауваження
щодо розміру щомісячних платежів,
розміру відсоткової ставки ним не
зазначені.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором та додатковою
угодою №1 від 19.04.2012 року до нього
належним чином з 25.09.2012 року не
виконував, внаслідок чого станом на 3
жовтня 2013 року заборгованість по
кредиту становить 74223грн.57коп., а саме:
51303грн.69коп. - заборгованість за
кредитом; 15469грн.58коп. - заборгованість
по відсотками за користування
кредитом; 1343грн.28коп. - заборгованість
по комісії за користування кредитом;
6107грн.02коп. - пеня.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язуються надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірові та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно до ст.572, ч.1 ст.575 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Частинами 1 і 3 статті 33 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Задовольняючи позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
будинок загальною площею 63,1 кв.м.,
житловою площею 42 кв.м., який
розташований по АДРЕСА_1, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав, в
результаті чого виникла
заборгованість по кредитному договору
перед позивачем, тому іпотекодержатель
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішення суду в цій частині ґрунтується
на повно і всебічно досліджених
обставинах справи та ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги не вбачається.

Однак, задовольняючи позовні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки судом першої інстанції в
порушення ст.39 Закону України «Про
іпотеку» не визначено початкову ціну
для подальшої реалізації предмета
іпотеки.

Частиною 6 статті 38 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем і
іпотекодержателем або на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно із абз.1 п.42 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за доцільне доповнити
резолютивну частину рішення наступним
змістом: «Встановити початкову ціну
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення дій по реалізації
предмета іпотеки».

Разом із тим не можна погодитись з
висновками суду в частині виселення з
квартири відповідача ОСОБА_3.

Відповідно до довідки Святецької
сільської ради Теофіпольського району
від 09.01.2014 року за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» законодавець установлює
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК.
Вимога про добровільне звільнення
житлового приміщення може бути
направлена разом з вимогою,
передбаченою ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку».

Виходячи із аналізу наведених правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи міститься вимога
позивача про добровільне звільнення
відповідачами квартири (а.с.24). Як
свідчить долучена до матеріалів справи
копія реєстру згрупованих поштових
відправлень - рекомендованих листів з
повідомленням №8933 від 30.08.2013 року, ПАТ
КБ «Приватбанк» через засоби поштового
зв'язку направляв ОСОБА_3 вимогу про
добровільне звільнення жилого
приміщення, переданого в іпотеку
(а.с.25-27). Проте, у справі відсутні докази
вручення вказаного поштового
відправлення відповідачу ОСОБА_3
Заперечував факт отримання письмової
вимоги про звільнення житла і
представник відповідача ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належних та
допустимих доказів отримання
відповідачем вимоги про добровільне
виселення з будинку не надав, тобто не
дотримався обов'язкової процедури
письмового попередження про
звільнення житлового приміщення,
встановленої положеннями Закону
України «Про іпотеку», позовні вимоги
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про примусове
виселення із будинку, який
розташований по АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки, ОСОБА_3 задоволенню
не підлягають, а рішення суду першої
інстанції в цій частині необхідно
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову про виселення ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від 4 березня
2014 року в частині виселення ОСОБА_3
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, в частині звернення
стягнення на майно рішення змінити.

Відмовити у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи без самостійних вимог: Святецька
сільська рада Теофіпольського району
Хмельницької області, служба у справах
дітей Теофіпольської районної
державної адміністрації Хмельницької
області про виселення в частині вимог
до ОСОБА_3.

Доповнити резолютивну частину рішення
Теофіпольського районного суду
Хмельницької області від 4 березня 2014
року наступним змістом : «Встановити
початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення дій по
реалізації предмета іпотеки».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів після набрання ним законної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду
Т.В.Спірідонова