АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №673/1362/13-ц
Провадження №22-ц/792/592/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Баса О.Г.

суддів : Карпусь С.А., Федорової Н.О.

при секретарі Терлич А.В.

з участю : відповідача та
представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деражнянського районного суду від 22
січня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
кредитному договору.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників розгляду, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

встановила:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі Банк) звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 01.07.2008 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений
договір №VIXRRC 11610009, відповідно до умов
якого останній отримав кредит в сумі
20281,17 грн. на умовах сплати відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 12% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
строком його погашення до 01.07.2011 року.
За умовами укладеного договору, який
складається із заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), повернення кредиту
здійснюється щомісячними платежами в
сумі 1040,30 грн., що складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії та інших витрат.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 26.07.2013 року утворилась
заборгованість по кредитному договору
в сумі 81778,89 грн., позивач просив
стягнути на його користь з ОСОБА_1
зазначену заборгованість, яка
складається з заборгованості по
кредиту в сумі - 7266,17 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 899,02 грн.,
заборгованості по комісії - 3285,54 грн.,
нараховану пеню за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
розмірі
________________________________________________________________________
Головуючий у першій інстанції -
Лукіянець Т.В. Провадження №
22-ц/792/592/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 19, 27

заборгованості по кредиту в сумі - 7266,17
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 899,02 грн.,
заборгованості по комісії - 3285,54 грн.,
нараховану пеню за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 65957,74 грн., штраф (фіксована
частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна
складова) в сумі 3870,42 грн. та судові
витрати.

Рішенням Деражнянського районного
суду від 22 січня 2014 року позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитом - 7266,17 грн.; заборгованість за
відсотками - 899,02 грн.; заборгованість з
комісії - 3285,54 грн.; пеню - 6000 грн.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(відсоток від суми заборгованості) -
3870,42 грн., а всього 21821,15 грн., та судові
витрати в розмірі 218,35 грн..

В задоволенні решти вимог позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
Банку в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими.
Задовольняючи частково позов Банку та
визначаючи розмір заборгованості по
кредиту, суд у своєму рішенні не навів
жодних обґрунтувань та розрахунків сум
боргу. Не підтверджуються матеріалами
справи обставини надання йому кредиту
в сумі 20181 грн. 17 коп. та розмір
заборгованості по тілу кредиту 7266 грн.
17 коп.. Висновок суду про те, що він був
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) не відповідає
дійсності, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази ознайомлення з
такими. За відсутності належних
доказів у справі суд неправомірно
відмовив у задоволенні заяви про
застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
мотивів.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України розмір неустойки (штрафу, пені)
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує суму збитків,
та за наявності інших обставин, які
мають істотне значення.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції встановив та
правильно виходив з того, що 1 липня 2008
року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1
укладений кредитний договір на
придбання товару, за яким Банк надав
ОСОБА_1 споживчий кредит в сумі 20281 грн.
17 коп. на умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 1.0% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк з 01.07.2008 року по
01.07.2011 року, а позичальник
зобов'язувався повернути суму кредиту,
відсотків, винагороди, комісії в період
з 15 по 20 число щомісячними платежами у
сумі 1040 грн. 30 коп.. З умовами надання
споживчого кредиту („Розстрочка" )
(Стандарт) відповідач був ознайомлений
та згодний. Сторони домовились, що у
разі порушення позичальником строків
платежів за кредитним договором більш
ніж на 30 днів, ОСОБА_1 зобов'язаний
сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у
розмірі 500 грн. + 5 % від суми
заборгованості та при порушенні
зобов'язань із погашення кредиту Банк
нараховує, а позичальник сплачує Банку
пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу. 1 липня 2008 року
Банк перерахував кредитні кошти ФОП
ОСОБА_4, з 1 червня 2011 року ОСОБА_1
перестав здійснювати платежі за
кредитним договором.

Станом на 26.07.2013 року відповідач не
повернув Банку кредит - 7266,17 грн.,
проценти - 899 грн. 02 коп. та комісію - 3285,54
грн., банк нарахував штраф у сумі 500 грн.
фіксована частина та 3870 грн. 42 коп.
процентна складова, які в силу
невиконання відповідачем грошового
зобов'язання Банк вправі стягнути з
нього. З нарахованої Банком 65957 грн. 74
коп. пені, виходячи із співмірності
існуючої суми заборгованості із
розміром нарахованої пені, суд у
відповідності з вимогами ч.3 ст. 551 ЦК
України визнав можливим стягнути пеню
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом в сумі 6000
грн..

Такі висновки суду відповідають
вимогам наведеного закону та
узгоджуються з матеріалами справи, в
тому числі розрахунком заборгованості
за кредитним договором, заявою
позичальника від 01.07.2008 року, яка разом
з Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт) складають кредитний договір,
випискою про рух коштів на рахунку
позичальника за період з 01.07.2008 року по
15.01.2014 року, меморіальним ордером від
01.07.2008 року на суму 17730 грн. та
видатковою накладною № 11 від 01 липня 2008
року.

Доводи апеляційної скарги не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він
не отримував кредит у сумі 20281 грн. 17
коп. спростовуються матеріалами
справи.

Згідно змісту заяви ОСОБА_1, яка
ним підписана 1 липня 2008 року, Банк
надав йому строковий кредит у сумі 20281
грн. 17 коп. на придбання товару.
Позичальник доручив Банку без
додаткового узгодження перерахувати в
день надання кредиту кредитні кошти в
сумі 17730 грн. на поточний рахунок НОМЕР_2
в Вінницькій філії ПриватБанку з
призначенням платежу „Перерахування
коштів згідно з рахунком-фактурою № 11
від 01.07.2008 року", в сумі 1773 грн.
одноразової допомоги за надання
фінансового інструменту на поточний
рахунок ПриватБанку та в сумі 778 грн. 17
коп. на сплату страхового платежу на
поточний рахунок страхової компанії
„Інгострах"(а.с. 8 зворот).

01 липня 2008 року Банк перерахував
кошти в сумі 17730 грн. ФОП ОСОБА_4,
фактично сплативши кошти за ОСОБА_1
згідно рахунку-фактури № 11 від 01.07.2008
року, що підтверджується меморіальним
ордером № ILFZ00VZ91 від 1 липня 2008 року ( а с.
42).

Видатковою накладною № 11 від 1 липня 2008
року підтверджується, що ОСОБА_1
отримав товар, що викуплений ним у ФОП
ОСОБА_4 на підставі кредитного договору
по рахунку-фактурі № 11 від 01 липня 2008
року (а.с.39).

ОСОБА_1 не довів, як того вимагає ст. 60
ЦПК України, що він придбав товар у ФОП
ОСОБА_4 за власні кошти, а не за кошти, що
надані були йому у кредит ПАТ КБ
„ПриватБанк".

Не заслуговують уваги твердження
апелянта про те, що судом невірно
визначено суму заборгованості по тілу
кредиту 7266 грн. 17 коп.. Наводячи свої
розрахунки, відповідач вважав
погашеним тіло кредиту в сумі 17285 грн. 49
коп., прийнявши до уваги відомості, що
викладені у виписці про рух коштів на
рахунку позичальника за період з 01.07.2008
року по 15.01.2014 року. Однак у цій виписці,
яка узгоджується з розрахунком
заборгованості за кредитним договором
станом на 26.07.2013 року, наведені дані про
погашення відповідачем не лише самої
суми кредиту, а й відсотків, комісії.
Крім того, пунктом 4.3 Умов визначено
порядок погашення заборгованості по
кредиту, з дотриманням якого Банком
нарахована заборгованість по
кредитному договору.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і інші доводи апеляційної
скарги, в тому числі й посилання
апелянта на те, з якими із наданих
позивачем Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт) він був ознайомлений. В
засіданні апеляційного суду
представник Банку уточнила, що при
укладенні кредитного договору
позичальника було ознайомлено з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт), затвердженими наказом
правління ПриватБанку від 20 грудня 2007
року, які були досліджені судом першої
інстанції (а.с. 36-38).

Договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому (ч. 1
ст. 634 ЦК України).

Подавши позивачу заяву
позичальника від 1 липня 2008 року, ОСОБА_1
приєднався до запропонованих Банком
умов кредитування, які встановлені
останнім у стандартній формі - Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам („Розстрочка") (Стандарт). При
цьому відповідач своїм підписом
підтвердив, що йому надана повна
інформація про умови кредитування в
ПриватБанку, він ознайомився та
погоджується із запропонованими
Банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт), які були йому надані в
письмовій формі.

Сторони визначили, що заява
позичальника від 1 липня 2008 року, Умови
надання споживчого кредиту складають
укладений між ними кредитно-заставний
договір.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт), затверджені наказом
правління ПриватБанку від 20 грудня 2007
року №PR-2007-1247. На час укладення
сторонами кредитного договору саме ці
Умови діяли як єдина стандартна форма
(формуляр) для даного виду договорів,
тому доводи відповідача щодо
неналежного ознайомлення його Банком з
такими умовами кредитування не
відповідають дійсності.

Також є помилковими твердження ОСОБА_1
щодо спливу позовної давності.

В силу ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу) (ст. 257, п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(„Розстрочка") (Стандарт) сторони
передбачили, що по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки за даним договором
встановлюється позовна давність
тривалістю 5 років, тобто договірна
позовна давність.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Зі змісту заяви позичальника
вбачається, що Банк надав кредит
відповідачу на строк 36 місяців, тобто
по 01 липня 2011 року, останній платіж
позичальником внесений 25.05.2011 року, на
час пред'явлення Банком позову (13
вересня 2013 року) позовна давність не
сплила.

Тому суд першої інстанції підставно
відмовив відповідачу у задоволенні
заяви про застосування позовної
давності.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Деражнянського
районного суду від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді
/підписи/

Згідно оригіналу: суддя
апеляційного суду С.А.
Карпусь