ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді:Басалаєвої А.В.при
секретарі:Деак Ю.В.за участю позивача,
відповідача за зустрічним
позовом:ОСОБА_4представника позивача,
відповідача за зустрчним
позовом:ОСОБА_5відповідача, позивача
за зустрічним
позовом:ОСОБА_6представника
відповідача, позивача за зутрічним
позовом:ОСОБА_7третьої
особи:ОСОБА_8розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві в
приміщенні суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_6, Київської міської ради, треті
особи: Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
ОСОБА_8 про визнання недійсними
довіреності, договору купівлі-продажу
та витребування майна з чужого
незаконного володіння та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, треті особи: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_13, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_14, ОСОБА_8 про визнання
добросовісним набувачем та
відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6,
Київської міської ради, треті особи:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
ОСОБА_8 про визнання недійсними
довіреності, договору купівлі-продажу
та витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є
єдиним спадкоємцем померлої мами
ОСОБА_15. 30 вересня 2010 року він дізнався,
що успадкованою квартирою шахрайським
шляхом заволоділи невстановлені особи.
4 червня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 була посвідчена
довіреність, якою ОСОБА_15 уповноважила
ОСОБА_9 продати належну їй на праві
власності квартиру на умовах на його
розсуд без будь-яких обмежень. Однак
мама позивача наслідок смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 не могла підписати
довіреність 4 червня 2010 року.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити. Відповідач
ОСОБА_6 та її представник, третя особа
ОСОБА_8 заперечували проти позову.
Київська міська рада вказала на те, що
вона є неналежним відповідачем у даній
справі. Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 просила слухати справу у
її відсутність.

Відповідач ОСОБА_6 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, треті особи: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_13, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_14, ОСОБА_8 про визнання
добросовісним набувачем та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданого позову
вказує, що нею було придбано квартиру,
яку було знайдено у загальнодержавних
джерелах інформації. Вважає доводи
ОСОБА_4 незаконними, а дії шахрайськими
і направленими на отримання коштів за
допомогою третіх осіб від неї та її
чоловікам для рейдерського захвату
майна. Належність на праві власності
квартири ОСОБА_10 було перевірено
нотаріусом. З підстав викладених у
позові просить визнати ОСОБА_6
добросовісним набувачем квартири.

В судовому засіданні позивач за
зустрічним позовом та її представник, а
також третя особа ОСОБА_8 просили
задовольнити зустрічний позов.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 та його представник просили
відмовити в задоволенні зустрічного
позову. Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 просила слухати справу у
її відсутність.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та їх
представників суд вважає позовні
вимоги за первісним позовом
обґрунтованими, та встановила
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки померла
ОСОБА_15 - мати позивача (а.с.8, 11). Позивач
є єдиним спадкоємцем першої черги, що
прийняв спадщину після померлої
матері. Сестра ОСОБА_16 заявила про свою
відмову від прийняття спадщини на
користь позивача (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом серії АЕР № 349848,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-553 від
16 березня 2002 року посвідченого
державним нотаріусом 16-ої Київської
державної нотаріальної контори
Трапєзнікової З.О., спадкоємцем майна
ОСОБА_18, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є його
дружина - гр.ОСОБА_15, що мешкає за
адресою АДРЕСА_1. Спадкове майно, на яке
видано це свідоцтво, складається з
квартири номер АДРЕСА_1, що належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру серії ККВ
№ 58802 виданого Головним управлінням
житлового забезпечення Київської
міської держадміністрації 2 липням 2001
року, зареєстрованого Бюро технічної
інвентаризації м. Києва 16 липня 2001 року
за № 1068. Квартира складається з однієї
жилої кімнати, загальна площа квартири
- 40,50 кв.м., жила площа квартири - 17,30 кв.м.

В КП Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
ОСОБА_15 за життя вказане свідоцтво про
право на спадщину за законом не
надавала.

1 жовтня 2010 року позивач звернувся до
Дарницького РВ ГУМВС України в м. Києві
із заявою про злочин про заволодіння
квартирою злочинним шляхом. Постановою
від 12 жовтня 2010 року порушено
кримінальну справу за фактом
незаконного, шахрайського заволодіння
квартирою (т. 1 а.с.14).

З документів, надісланих СВ
Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві
(т.ІІ а.с.1-88) вбачається, що 4 червня 2010
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
була посвідчена довіреність
зареєстрована в реєстрі за № 160, за
змістом якої ОСОБА_15 уповноважила
ОСОБА_9 продати квартиру за ціну та на
умовах на його розсуд без будь-яких
обмежень для чого надала йому право
бути її представником в органах
нотаріату, підписати договір
купівлі-продажу від її імені,
визначаючи в усіх випадках суми,
терміни та інші умови на власний
розсуд, а також бути представником у
місцевих органах самоврядування, в
інших установах та організаціях з
питань пов'язаних з цією довіреністю
(т.ІІ а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

16 червня 2010 року по заяві ОСОБА_9 від 16
червня 2010 року КП КМБТІ було
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_15 на підставі
свідоцтва про право на спадщину (т.І
а.с.146).

24 червня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 було посвідчено договір
купівлі-продажу, зареєстрований в
реєстрі за № 1289, за яким ОСОБА_9, діючи
від імені свого довірителя ОСОБА_15,
передав належну їй на праві власності
квартиру ОСОБА_10 (т.І а.с.153-156, 162, 163).

13 липня 2010 року приватним нотаріусом
ОСОБА_13 посвідчено попередній договір
купівлі-продажу, зареєстрований в
реєстрі за № 490, за яким ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 досягли домовленості про
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу вказаної квартири (т.1
а.с.87-88). Відповідно до договору
купівлі-продажу від 22 липня 2010 року
ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_6 прийняла у
власність квартиру АДРЕСА_1 (т.І а.с.89).

Статтею 237 Цивільного кодексу України
визначено, що представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі (стаття 244 Цивільного кодексу
України).

Особливістю відносин представництва є
те, що вони виникають та існують в
інтересах особи, яка добровільно
надала іншій особі право вчинити
певний перелік дій, які вона
заздалегідь схвалює. Правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки лише для особи, яку він
представляє.

Статтею 248 Цивільного кодексу України
визначено, що представництво за
довіреністю припиняється зокрема у
разі зокрема смерті особи, яка видала
довіреність, оголошення її померлою,
визнання її недієздатною або безвісно
відсутньою, обмеження її цивільної
дієздатності.

Проте, мати позивача внаслідок своєї
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не могла видати
довіреність 4 червня 2010 року.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Частинами другою та третьою вказаної
статті кодексу визначено, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Здатність мати цивільні права та
обов'язки (цивільну правоздатність)
мають усі фізичні особи. Цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Зважаючи на викладене, суд вважає
обґрунтованими позовні вимоги про
визнання недійсною довіреності від 4
червня 2010 року, якою померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 уповноважила
ОСОБА_9 продати квартиру АДРЕСА_1 за
ціну та на умовах на його розсуд без
будь-яких обмежень.

Оскільки ОСОБА_15 не виявляла
волевиявлення на укладення від її
імені договору купівлі-продажу
належної їй квартири, то договір від 24
червня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 між
ОСОБА_9, який діяв на підставі
довіреності від 4 червня 2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, від імені ОСОБА_15
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 є
недійсним.

Статтею 387 Цивільного кодексу України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388
Цивільного кодексу України визначено,
що якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до пункту 23 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 7 лютого 2014 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» (далі - постанова Пленуму)
відповідно до статті 387 ЦК та частини
третьої статті 10 ЦПК особа, яка
звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

Пунктом 25 постанови Пленуму
передбачено, що до вибуття майна з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом (пункт 3 частини
першої статті 388 ЦК) відносяться,
зокрема, такі випадки, як вчинення
правочину під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника власника з другою
стороною, тобто у всіх випадках, коли
майно вибуло з володіння поза волею
власника (або законного володільця).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (частина п'ята
статті 1268 Цивільного кодексу України).

Позивач довів, що він є спадкоємцем
першої черги, що прийняв спадщину після
померлої матері. Позивачем також
додано до суду належні та допустимі
докази, що квартира АДРЕСА_1 вибула поза
його волею, оскільки відчужена на
підставі недійсної довіреності.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №
9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

За таких обставин суд вважає, що
позивачем вірно обрано спосіб захисту
шляхом звернення з віндикаційним
позовом про витребування майна,
оскільки ОСОБА_4 не є стороною в
договорі купівлі-продажу між ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 та вважає, що вимоги в цій
частині є обґрунтованими.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК
добросовісність набувача
презюмується, тобто незаконний набувач
вважається добросовісним, поки не буде
доведено протилежне.

За змістом пункту 24 постанови Пленуму
під час розгляду позову про
витребування майна відповідач згідно
зі статтею 388 ЦК має право заперечити
проти позову про витребування майна з
його володіння шляхом подання доказів
відплатного придбання ним цього майна
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що він не знав і не міг
знати (добросовісний набувач). У такому
разі пред'явлення зустрічного позову
про визнання добросовісним набувачем
не вимагається і, крім того, не є
належним способом судового захисту
(стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність
набуття - це не предмет позову, а одна з
обставин, що має значення для справи та
підлягає доказуванню за позовом про
витребування майна.

Статтею 16 ЦК не передбачено такого
способу захисту як визнання
добросовісним набувачем, а тому
зазначена вимога позивача за
зустрічним позовом не підлягає
задоволенню. Дана позиція підтверджена
листом Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 січня 2013 року
№ 24-150/0/4-13 «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав».

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Позивачем сплачено судовий за подання
позову майнового характеру у розмірі 3
441 грн. та немайнового - 114,70 грн. Позивач
також зверталась до суду із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно, сплативши
судовий збір в розмірі 114,70 грн.,
Враховуючи задоволення первісної
позовної заяви, суд вирішив стягнути з
відповідачів на користь позивача 3670,40
грн. (три тисячі шістсот сімдесят
гривень 40 коп.) судових витрат.

На підставі викладеного вище, беручи до
уваги положення постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», керуючись
статтями 12, 16, 202, 203, 215, 237, 387, 388
Цивільного кодексу України, статтями 10,
57-60, 88, 212, 215 - 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 4
червня 2010 року, видану від імені ОСОБА_15
на ім'я ОСОБА_9.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24
червня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 між
ОСОБА_9, який діяв на підставі
довіреності від 4 червня 2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, від імені ОСОБА_15
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,50
кв.м. в порядку спадкування за законом
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 та
витребувати вказану квартиру у ОСОБА_6,
ідентифікаційний код НОМЕР_1.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6,
Київської міської ради на користь
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3670,40 грн.
(три тисячі шістсот сімдесят гривень 40
коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ
А.В.БАСАЛАЄВА