Дата документу 22.01.2014
Справа 320/7189/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Гостіщевій Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_2
та ОСОБА_3, про визнання додаткової
угоди до договору про іпотечний кредит
недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати недійсною
додаткову угоду до договору про
іпотечний кредит №ZPM0G7 від 14
квітня 2008 року, яка була укладена 13
серпня 2008 року за №ZPM0G7.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_4 позов підтримали
повністю та пояснили, що в березні 2008
року ОСОБА_1 звернувся до
Мелітопольського відділення банку
«Приватбанк» для отримання кредиту на
лікування хворої матері та дружини,
однак менеджери банку відмовили йому,
пояснюючи, що банк на лікування хворих
не видає і якщо він хоче взяти кредит,
то цільове використання ліпше вказати
на покрашення якості квартири. В квітні
2008 року між позивачем та банком був
укладений договір про іпотечний
кредит, відповідно до умов якого він
отримав 100000 грн., та зобов'язався
повернути дану суму та сплатити
відсотки в розмірі 15% річних, а також
інші платежі зазначені в договорі.
Кредит був виданий строком до 14 квітня
2013 року. В забезпечення виконання даних
зобов'язань між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
банком був укладений іпотечний
договір, відповідно до якого ними було
передано банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. Згодом, з боку відповідача
йому почали телефонувати працівники
банку, які спочатку пропонували, а
потім вимагали укласти додаткову угоду
до договору, яка носила, як вони
пояснювали, «суто технічний характер»,
а якщо позивач відмовиться від даної
угоди, то банк розірве кредитний
договір і тоді йому необхідно буде
достроково повернути кредит, сплату
відсотків, пені, штрафних санкцій та
інших платежів, посилаючись на п.п.5.2.4,
п.8.9 Договору. Оскільки, у нього і так
було скрутне становище і дострокове
повернення кредиту він би не виконав,
тому 13 серпня 2008 року він вимушений був
підписати додаткову угоду. Однак,
вважає, що дана додаткова угода є
недійсною, оскільки була укладена під
впливом тяжкої для нього обставини і на
вкрай невигідних умовах. Оскільки, мати
позивача 27.07.2007 року потрапила у ДТП та
отримала тяжку закриту черепно-мозкову
травму, забій головного мозку
середньої тяжкості та інші
пошкодження. Крім цього, дружина
позивача з 06.10.2008 року по 12.10.2009 року у
зв'язку із діагностуванням у неї
пухлини правої легені знаходилась на
відповідному обліку та обстеженні. А
12.10.2009 року його дружина була
прооперована в інституті загальної та
невідкладної хірургії академії
медичних наук в м.Києві. Крім того,
вважає, що відповідач знав про
наближення світової фінансової кризи і
тому наполягав в швидкому порядку
укласти додаткову угоду, якою
переоформлено гривневу позику в
валютну.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
пояснила, що її син ОСОБА_1 у 2008 році
взяв кредит, оскільки в родині було
тяжке матеріальне становище у зв'язку з
тим, що вона потрапила у ДТП та у його
дружина було виявлено правої легені
пухлину, яку необхідно було лікувати.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився. Його представник ОСОБА_4
позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5 позов не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову, де зазначає, що посилання
позивача на ту обставину, що під час
укладання додаткової угод у нього
існували тяжкі обставини, якими
скористався банк і укладена вона на
вкрай невигідних для нього умовах є
безпідставними, оскільки: по-перше він
вважає, що на час укладання додаткової
угоди не існувало тяжких обставин, які
б могли вплинути на укладання
додаткової угоди від 13.08.2008 року. Угоду
про зміну валюти кредитування позивач
обрав обізнано, оскільки на той час
йому було більш вигідно взяти кредит у
доларах ніж у гривнях. Розмір
процентної ставки (плата за
користування кредитом) зменшився з 1,25
до 1,17% на місяць. На час укладання
додаткової угоди курс долару США до
гривні був стабільний влітку та
вересні 2008 року. Зростання курсу долару
до гривні почалося лише у середині
листопада 2008 року. По-друге, ДТП, у якій
постраждала його мати, відбулася 27.07.2007
року. Лікування у зв'язку із
травмуванням вона пройшла у
неврологічному відділенні
Мелітопольської лікарні №2 з 27.07.2007
року по 21.08.2007 року, що свідчить з витягу
з історії хвороби. Відносно хворої
дружини позивача, то вона проходила
консервативне лікування у відділенні
Мелітопольської лікарні №2 з приводу
об'ємного утворення правої легені з
06.10.2008 року по 12.10.2009 року. Хірургічне
втручання проведено під час лікування
у період з 12.10.2009 року по 30.10.2009 року.
Дана обставина свідчить про те, що під
час укладання з банком кредитного
договору та додаткової угоди тяжких
обставин для позивача не існувало. Крім
того відповідач вважає, що позивач не
надав доказів того, що мати і дружина є
його утриманцями і його дохід є єдиним
доходом сім'ї. Також вважає, що позивач
не надав доказів, що кредитні кошти
необхідні були для лікування родичів,
так як в анкеті-заяві на надання
кредиту він сам зазначив мету кредиту -
на споживчі потреби. Крім того, вважає,
що квартира АДРЕСА_2 не є єдиним житлом
сім'ї ОСОБА_3, оскільки при проведенні
примусової процедури виселення ОСОБА_3
із даної квартири, працівниками ВДВС
було встановлено, що в квартирі ніхто
не проживає. Більш того, вважає, що
позивачем пропущений строк позвної
давності для звернення до суду із
позовом, оскільки додаткова угода була
укладена 13.08.2008 року, тоді як з позовом
позивач звернувся 15.07.2013 року, тому
просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представника позивача та третьої особи
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_2, допитавши
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши матеріали
справи, вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з копії договору про
іпотечний кредит № ZPM0G7 14 квітня
2008 року між позивачем та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 100000 грн.,
зі сплатою відсотків в розмірі 15%
річних та інші платежі /а.с.10-14/. В
забезпечення повернення кредиту цього
ж дня між сторонами був укладений
іпотечний договір, відповідно до умов
якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку
2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.7-9/.

Між сторонами було укладено також
додаткову угоду до договору про
іпотечний кредит № ZPM0G7 від 14
квітня 2008 року.

Згідно заяви позивача від 13 серпня 2008
року на виконання вищевказаної угоди
були перераховані грошові кошти у
іноземній валюті на транзитний рахунок
позивача.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18
грудня 2009 року № 14 встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Позивачем та його представником ОСОБА_4
у судовому засіданні було подано
клопотання про поновлення пропущеного
строку позовної давності. В
обґрунтування свого клопотання вони
зазначають, що пропущений строк
позовної давності підлягає поновленню
оскільки ч.2 ст.264 ЦК України
встановлено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. А позивачем 10.10.2012 року
був поданий зустрічний позов, в якому
він просив суд визнати недійсною
додаткову угоду до Договору про
іпотечний кредит ZPM0G7 від 14.04.2008
року. 18 грудня 2012 року позивачем була
подана уточнена зустрічна позовна
заява, в якій він додатково просив суд
поновити строк позовної давності для
оскарження додаткової угоди ZPM0G7
від 14.04.2008 року. І цей строк йому було
поновлено судом.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання недійсною
додаткової угоди до договору про
іпотечний кредит 15 липня 2013 року.
Спірна додаткова угода до договору про
іпотечний кредит була укладена 13
серпня 2008 року, тобто з моменту її
укладення до подачі позовної заяви до
суду пройшло майже 5 років.

Таким чином, строк позовної давності
позивачем пропущено.

Його посилання на ч.2 ст.264 ЦК України
суд вважає безпідставними. Ця стаття
Кодексу передбачає випадки, коли у
справі є кілька боржників. І тоді, якщо
позивач пред'явить позов до одного з
них, для інших боржників у цьому
випадку строк позовної давності
переривається. Коли заявлено лише
частину вимоги, то для частини вимоги,
що залишилась, теж строк позовної
давності переривається.

У даному випадку має місце один боржник
- ПАТ КБ «Приватбанк» і вимога заявлена
в обох випадках повністю, а не в
частині, а саме: визнання додаткової
угоди до договору про іпотечний кредит
недійсною. Позивач змінив лише
підстави позову.

Тому суд вважає, що вимоги ч.2 ст.264 ЦК
України у даному випадку застосуванню
не підлягають. Строк позовної давності
не переривався.

Позивач посилається також на те, що
рішенням суду від 11 березня 2013 року при
розгляді аналогічної справи йому було
поновлено судом строк позовної
давності для пред'явлення позову до ПАТ
КБ «Приватбанк» про визнання недійсною
додаткової угоди до договору про
іпотечний кредит. А відповідно до ч.3
ст.61 ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Але, відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд вважає, що поновлення судом строку
позовної давності у даному випадку не є
обставиною в розумінні ч.3 ст.61 ЦПК
України. Суд у кожному конкретному
випадку повинен розглядати питання про
застосування позовної давності за
заявою, зробленою стороною у спорі.

Знову ж таки рішення суду про
поновлення строку позовної давності
було ухвалено судом 11 березня 2013 року.
Поновлення строку позовної давності
має значення лише при розгляді
конкретної справи, поновлення строку
не перериває та не зупиняє перебігу
строку позовної давності в цілому.
Повторно до суду позивач звернувся з
позовом лише 15 липня 2013 року. Ніяк не
пояснивши період з 11 березня по 15 липня
2013 року щодо питання звернення ним до
суду з позовом.

Судом не встановлено поважних причин
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Дійсно його рідні: мати та дружина
хворіли, перебували на стаціонарному
лікуванні, але не постійно, з перервами.
І якщо навіть виключити час їх
знаходження на стаціонарному
лікуванні, то строк, що сплинув з
моменту укладення додаткової угоди до
моменту звернення позивача з позовом
до суду, перевищує три року. Тим більше
що сам позивач не знаходився на
стаціонарному лікування, мав
можливість звернутись з позовом до
суду. Судовий збір за позовом складає
незначну суму. І, крім того, позивач мав
право звернутись до суду відповідно до
ст.82 ЦПК України про відстрочення,
розстрочення судових витрат, зменшення
їх розміру чи звільнення від їх оплати.

Таким чином, суд вважає, що в позові
слід відмовити за пропуском строку
позовної давності.

Оскільки в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі, понесені
позивачем судові витрати згідно ст. 88
ЦПК України розподілу між сторонами не
підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.256, 257, 264, 267 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_2
та ОСОБА_3, про визнання додаткової
угоди до договору про іпотечний кредит
недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: