Справа № 638/2728/13-Ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Дзержинський
районний суд м.Харкова у складі:

головуючого
Аркатової К.В.

секретаря
Подосокорської А.О.,

за участю
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

адвоката
ОСОБА_5,

представника третьої особи
Павинського Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, що діє в інтересах
малолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа -
Управління служб у справах дітей
Департаменту труда та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
до відповідачів про виселення ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з займаного ними житлового
будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою суду в якості третьої особи
залучено Управління служб у справах
дітей Департаменту труда та соціальної
політики Харківської міської ради.

Уточнивши позовні вимоги, в
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
посвідченого 20.11.1985 року державним
нотаріусом Шостої Харківської
державної нотаріальної контори
Шептухою О.О., зареєстрованого в
реєстрі за № 1-1795, на праві власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1. У
2007 році до неї звернулися її онуки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з проханням про найм
житлового приміщення, оскільки у
м.Харкові не мали власного житла, а
проживали разом з батьками у
батьківській квартирі у м.Куп»яськ, на
що остання дала згоду, вселила та
зареєструвала у належному їй житловому
будинку. На теперешній час спільне
проживання з відповідачами є
неможливим, оскільки вони постійно
вчиняють сварки, без її згоди провели
капітальний ремонт цього житлового
приміщення, окрім того мають власне
житло, добровільно звільняти будинок
відмовляються, у зв»язку з чим вимушена
звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2 підтримали позов,
посилаючись на наведені в ньому
обставини та просили його
задовольнити, повідомивши, що
відповідачі мешкають та зареєстровані
у спірному домоволодінні зі згоди
позивачки, однак їх стосунки
погіршилися, у зв»язку з чим виникають
сварки.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти
позову заперечували, зазначивши, у
спірному домоволодіння проживають
разом зі своєю бабусею ОСОБА_1, яка
13.09.2010 року оформили на їх ім»я заповіт,
оскільки є інвалідом та потребує
постійного догляду, допомагають по
господарству, сплачують комунальні
послуги, за свої кошти зробили ремонт
домоволодіння, користуватися будинком
бабусі ніхто не заважає, також
повідомили, що разом з ними проживають
їх малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник третьої особи Павинський
Д.О. у задоволенні позовних вимог
просив відмовити, посилаючись на той
факт, що у спірному домоволодінні
зареєстровані малолітні діти, а вимоги
позивача порушують житлові права
дітей.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши сторони та їх
представників, суд вважає позов таким,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Згідно ст.316 ЦК України, право власності
є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

ОСОБА_1 на праві власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, посвідченого 20.11.1985 року
державним нотаріусом Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Шептухою О.О., зареєстрованого
в реєстрі за № 1-1795

Копією будинкової книги для прописки
громадян, мешкаючих у будинку АДРЕСА_1
підтверджено, ОСОБА_3 постійно мешкає
та зареєстрований у зазначеному
домоволодінні з 27.09.2007 року, ОСОБА_4 з
23.10.2007 року, малолітні ОСОБА_7 з 13.05.2010
року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 06.02.2010 року.

Згідно копії заповіту від 13.09.2010 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої Харківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_11,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1573,
ОСОБА_1 на випадок своєї смерті зробила
таке розпорядження: все належне їй
майно, де б таке не було та з чого б воно
не складалося і взагалі все те, що буде
їй належати за законом на день її
смерті та на що вона буде мати право,
вона заповідає своїм онукам - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в
рівних частинах кожному. Згодом цей
заповіт 03.09.2012 року скасований Шостою
Харківською державною нотаріальною
конторою.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до ст.157 ЖК України, членів
сім»ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. У судовому
порядку можуть бути виселені члени
сім»ї власника жилого будинку
(квартири) у випадках, якщо члени його
сім»ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила співжиття роблячи
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.
Виселення винних на вимогу власника
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Всупереч зазначеним вимогам, позивачем
не додано доказів на підтвердження
факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують
вимоги ст.116 ЖК України, тобто, що
останні систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила співжиття роблячи
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку. Навпаки, зібрані у
справі докази свідчать про належне
ставлення до домоволодіння, тобто
вчинення дій щодо його благоустрою та
підтримання належного стану, створення
сприятливих умов для проживання
позивачки. З приводу виникнення сварок
між сторонами у справі, суду також не
надано належних та допустимих доказів.

Окрім того, згідно зі ст.3 Конвенції про
права дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень.

Таким чином, суд вважає, вимоги
позивача щодо зняття з реєстрації,
виселення та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
будинком АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
порушують житлові права дітей.

Відмовляючи в вимогах про вселення, суд
виходив з того, що позивачем фактично
не заявлялись такі вимоги та не
надавались допустимі докази.

Керуючись ст.ст.6,8,10,11.60,208,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.41 Конституції України,
ст.ст. 316,317,319, 391 ЦК України, ст.ст.116,150,157
ЖК України, суд , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкоди в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 і визнання ОСОБА_3, який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітніх ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
такими, що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1; виселення
ОСОБА_3 разом з малолітньою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 разом з
малолітніми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з займаного ними
житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Харківської області через
Дзержинський районний суд м.Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, починаючи з 16.04.2014 року.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий