справа № 2/251/3/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року Калінінський районний суд
міста Горлівки Донецької області у
складі: головуючого судді
Шиповича В.В.

при секретарі
Гордус О.В., Говшиєвич А.М., Калфакчиян
М.С.

за участі позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Горлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розподіл спільного майна
подружжя, та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про розподіл спільного майна подружжя,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2012 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя
посилаючись на те, що перебував з
відповідачем у шлюбі з 05.08.1995 року по 2011
рік. Подружні відносини були припинені
у липні 2011 року. У 1999 році, тобто до
укладення шлюбу ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_1, однак за час шлюбу
стан вказаної квартири було значно
поліпшено внаслідок проведеного в ній
спільними зусиллями ремонту. Вартість
вказаного ремонту ОСОБА_1 оцінив у 160 000
гривень. Крім того під час шлюбу на ім'я
ОСОБА_3 у банку було відкрито депозит на
який внесені спільні кошти у сумі 60 000
гривень, однак після припинення
шлюбних відносин, в період розгляду у
суді справи про розірвання шлюбу,
ОСОБА_3 зняла з рахунку 60 000 гривень та
відмовляється віддати йому половину
від вказаної суми. Також під час шлюбу
за спільні кошти ним із ОСОБА_3 було
придбано майно: кухня «Цветочный
бриз-2» вартістю 24000 гривень; натяжна
стеля «DPS L»-5040 вартістю 1638 гривень, утюг
«Tefal» FV 3535 вартістю 390 гривень;
мобільний телефон LG KG 376 вартістю 249,17
гривень; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A
вартістю 207,5 гривень; холодильник LG
вартістю 7221,42 гривень; телевізор LG 29 FE 60
вартістю 2455 гривень; газова колонка
«Gorenie Ctiki GT 10-15» вартістю 1131 гривня;
вбудована духовка ARDO HX-020 FGX вартістю 3399
гривень; витяжка кухонна GEA 11.01 вартістю
1039 гривень; телевізор LCD Combo BBK вартістю
2599 гривень; податковий апарат вартістю
848 гривень; пилосос Samsung» VCC 6540 вартістю
800 гривень; поверхня газова XH-T762
вартістю 2299 гривень; натяжна стеля
вартістю 1640 гривень. Також під час
шлюбу він разом із ОСОБА_3 займався
підприємницькою діяльністю та мав два
магазини за адресами АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_6. До вказаних магазинів було
закуплено товару на суму 240 000 гривень.
Однак після розірвання шлюбу ОСОБА_3
відмовляється надавати йому доступ до
магазинів. На підставі викладеного
позивач просив суд визнати за ОСОБА_3
право власності на ремонт - будівельні
матеріали розташовані у вказаній
квартирі; визнати за ОСОБА_1 право
власності на грошові кошти у сумі 80 000
гривень як 1/2 частку вартості ремонту
квартири; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1
право власності грошові кошти у сумі 30
000 гривень за кожним, як по ? частці
грошових коштів раніше розміщених на
депозитному рахунку «Ощадбанку»;
визнати за ОСОБА_3 право власності на
всю зазначену у позові побутову
техніку і меблі та стягнути із ОСОБА_3
на його користь грошові кошти у сумі
24958,04 гривень, як ? частку вартості
побутової техніки та меблів; визнати за
ОСОБА_3 право власності на товар
розташований у магазинах за адресами
АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 на загальну суму 240
000 гривень; стягнути із ОСОБА_3 120 000
гривень, як ? частку вартості товару
розташованого у зазначених магазинах.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово
змінював та уточнював свої позовні
вимоги остаточно сформулювавши їх
січні 2014 року та посилаючись на те, що
за час шлюбу квартира ОСОБА_3 була
значно поліпшена внаслідок їх спільних
трудових та грошових затрат просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1;
визнати право власності за ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 за кожним на ? частку вказаної
квартири; стягнути із ОСОБА_3 на його
користь грошові кошти в сумі 30 000
гривень в рахунок розподілу спільного
майна; визнати за ОСОБА_3 право
власності на побутову техніку та меблі
розташовані у вказаній квартирі на
загальну суму 40556, 07 гривень, а саме:
кухня «Цветочный бриз-2» вартістю 24000
гривень; натяжна стеля «DPS L»-5040
вартістю 1638 гривень, утюг «Tefal» FV 3535
вартістю 390 гривень; мобільний телефон
LG KG 376 вартістю 249,17 гривень; кріплення
до LCD 15-27 ITECH LCD-502A вартістю 207,5 гривень;
холодильник LG вартістю 7221,42 гривень;
телевізор LG 29 FE 60 вартістю 2455 гривень;
газова колонка «Gorenie Ctiki GT 10-15» вартістю
1131 гривня; вбудована духовка ARDO HX-020 FGX
вартістю 3399 гривень; витяжка кухонна GEA
11.01 вартістю 1039 гривень; телевізор LCD Combo
BBK вартістю 2599 гривень; податковий
апарат вартістю 848 гривень; пилосос
Samsung» VCC 6540 вартістю 800 гривень; поверхня
газова XH-T762 вартістю 2299 гривень;
стягнути із ОСОБА_3 на його користь 20278,04
гривень, як вартість ? частки побутової
техніки та меблів; визнати за ОСОБА_3
право власності на товар розташований
у магазинах за адресами АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_6 на загальну суму 240 000 гривень;
стягнути із ОСОБА_3 на його користь 120 000
гривень, як ? частку вартості товару
розташованого у зазначених магазинах;
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
понесені ним судові витрати, а саме
судовий збір у сумі 2549,58 гривень та
витрати на проведення експертизи у
сумі 2056,32 гривень.

У лютому 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про розподіл спільного майна подружжя
посилаючись на те, що під час шлюбу з
ОСОБА_1 було придбано спільне майно -
гараж в автокооперативі «ІНФОРМАЦІЯ_5»
по АДРЕСА_7 автомобіль Шевроле Авео за
який було спільно сплачені кошти у сумі
більш ніж 100 000 гривень та ноутбук
«Самсунг» за який також було сплачено
спільні кошти. Відповідач
відмовляється розділити вказане майно
у добровільному порядку. У зв'язку з
викладеним позивач просила в порядку
розподілу спільного майна залишити
ОСОБА_1 гараж, автомобіль та ноутбук та
стягнути з нього ? частку вартості
гаража та ноутбука і ? частку грошових
коштів сплачених по кредитному
договору за придбання автомобіля.

В подальшому ОСОБА_3 неодноразово
змінювала та уточнювала свої позовні
вимоги, остаточно сформулювавши їх у
листопаді 2013 року та посилаючись на те,
що для придбання автомобіля НОМЕР_1
грошові кошти були надані за кредитним
договором з ПАТ КБ «ПравексБанк» від
01.03.2006 року, а погашення боргу за
кредитним договором у сумі 74809,53
гривень здійснювалося за спільні кошти
то з ОСОБА_1 необхідно стягнути на її
користь ? частку сплачених коштів у
сумі 37405,27 гривень. Крім того, оскільки
для придбання ноутбуку «Samsung» кошти
були надані за кредитним договором із
ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.12.2009 року, а
погашення боргу за кредитним договором
у сумі 10018,17 гривень здійснювалося за
спільні кошти, то з ОСОБА_1 необхідно
стягнути на її користь ? частку
сплачених коштів у сумі 5009,08 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та
його представник підтримали свої
позовні вимоги та не визнали позовні
вимоги ОСОБА_3. ОСОБА_1 при цьому
заперечував, що після припинення
спільного проживання із ОСОБА_3 забрав
собі ноутбук «Самсунг». Щодо продажу
автомобіля «Шевроле Авео» пояснив, що
дійсно продав вказаний автомобіль
12.10.2011 року без погодження таких дій із
ОСОБА_3 за ціну що складає його ринкову
вартість згідно звіту експерта про
оцінку автомобіля. При цьому не
заперечував, що ОСОБА_3 має право
отримати половину коштів отриманих ним
від продажу автомобіля. Однак вважав,
що квартира ОСОБА_3 де він на протязі
декількох років робив ремонт повинна
бути визнана спільною власністю
подружжя, крім того ОСОБА_3 повинна
сплатити йому ? частку вартості майна,
що залишилося у квартирі, повернути
йому 30 000 гривень, як половину суми
депозиту та 120 000 гривень як половину
вартості товару у двох магазинах.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали свої позовні
вимоги та не визнали позовні вимоги
ОСОБА_1. ОСОБА_3 при цьому пояснила, що
гроші, які перебували на депозиті у
сумі 65 000 гривень були зняті нею під час
шлюбу та спільного проживання із
ОСОБА_1. Не заперечувала проти того, що
разом із ОСОБА_3 у квартирі проводила
ремонтні роботи, однак вважала, що
ОСОБА_1 не має права претендувати на
отримання права власності на її
квартиру де вона проживає з двома
малолітніми дітьми. Заперечувала проти
сплати компенсації ОСОБА_1 120 000 гривень
як половину вартості товару в двох
магазинах посилаючись на те, що на таку
суму товару в магазинах ніколи не було,
а крім того весь товар закуповується
«під реалізацію». Не бажала сплачувати
ОСОБА_1 компенсацію за те, майно, яке
перебуває у її квартирі, але не
заперечувала проти поділу в натурі
майна, яке було придбано за спільні
кошти в період шлюбу.

Суд вислухавши пояснення сторін
та їх представників, дослідивши
письмові докази, висновок експерта та
пояснення свідків, встановив наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
розподіл квартири необхідно зазначити
наступне.

Рішенням Калінінського районного
суду м. Горлівки від 04.10.2011 року у
цивільній справі №2-1692/11 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
(т.3 а.с. 111), встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
23.02.2001 року та мають двох неповнолітніх
дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 04.10.2011
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
розірвано.

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу квартири від
01.02.1999 року ОСОБА_3 за 11 310 гривень
придбала квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16-17).

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного
кодексу України (далі СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Таким чином, оскільки квартира
АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3 до шлюбу із
ОСОБА_1, вказана квартира є її приватною
власністю та не входить до переліку
спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 заявляючи вимоги про
визнання квартири об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та
визнання за ним права власності на ?
частку спірної квартири посилався на
ч.1 ст.61 СК України згідно з якими, - якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
При цьому ОСОБА_1 виходив з того, що
внаслідок проведеного ним за час шлюбу
ремонту вартість квартири ОСОБА_3
істотно збільшилася.

Згідно висновку призначеної
судом за клопотанням ОСОБА_1
будівельно-технічної експертизи №656/23
від 09.08.2013 року (т.3 а.с. 5-33) вартість
спірної квартири на час проведення
експертизи становить 125 626 гривень, а
вартість такої ж квартири у стані «під
ремонт» становить 87 923 гривень.

Таким чином експертним шляхом
встановлена різниця між вартістю
спірної квартири з ремонтом та без
нього, і така різниця становить 37 703
гривні (із розрахунку 125626 - 87923), тобто у
грошовому виразі не більше ніж по 18851,5
гривень затрат кожного із подружжя.

В той же час ринкова вартість
квартири збільшилася не тільки
внаслідок проведеного в ній ремонту, а
й внаслідок загального підвищення цін
на нерухоме майно та коливання курсу
національної валюти України до
основних іноземних валют. При цьому суд
враховує, що якщо у 1999 році на час
придбання квартири ОСОБА_3 ринкова
вартість вказаної квартири у стані
«під ремонт» становила 11 310 гривень, то
у 2013 році на час проведення експертизи
ринкова вартість такої квартирі у
стані «під ремонт» збільшилася майже у
8 разів до 87 923 гривень.

За таких обставин, суд приходить
до висновку, що під час судового
розгляду справи не доведена наявність
правових підстав вважати, що квартира
ОСОБА_3 за час шлюбу істотно
збільшилася у своїй вартості внаслідок
саме спільних трудових чи грошових
затрат подружжя, а отже і відсутні
правові підстави для визнання спірної
квартири об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
цій частині.

Показання свідків, як з боку
ОСОБА_1 так і з боку ОСОБА_3 щодо
обставин, часу та обсягу проведення
ремонтних робіт, переліку та технічних
характеристик використаних
будівельних матеріалів не
спростовують висновків суду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення 30 000 гривень як половини
грошових коштів розміщених на
депозитному рахунку необхідно
зазначити наступне.

Так ОСОБА_1 у позові посилався на
те, що під час шлюбу на ім'я ОСОБА_3 у
банку було відкрито депозит на який
внесені спільні кошти у сумі 60 000
гривень, однак після припинення
шлюбних відносин, в період розгляду у
суді справи про розірвання шлюбу,
ОСОБА_3 зняла з рахунку 60 000 гривень та
відмовляється віддати йому половину
від вказаної суми.

Разом з тим, до свого позову
ОСОБА_1 додав копію договору на вклад
«Накопичувальний ощадного банку» між
ВАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_3 від 05.10.2010 року (т.1 а.с. 40-44)
згідно з яким ОСОБА_3 на три місяці до
05.01.2011 року вносить на депозитний
рахунок 65000 гривень.

Отже доказів, того, що на ім'я
ОСОБА_3 у банку було відкрито депозит на
суму 60 000 гривень позивачем суду не
надано.

Крім того, суд враховує, що строк
вказаного депозитного рахунку
закінчився у січні 2011 року, тобто під
час шлюбу та спільного проживання
сторін, коли вони спільно
розпоряджалися своїми коштами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3
зняла кошти з банківського рахунку
після припинення шлюбних відносин з
ним і під час розгляду у суді справи про
розірвання шлюбу є безпідставними,
оскільки дія договору від 05.10.2010 року
про розміщення коштів на депозитному
рахунку припинена у січні 2011 року, при
цьому ОСОБА_1 у своєму позові зазначив,
що подружні відносини між ним та ОСОБА_3
припинені у липні 2011 року, а згідно
рішення суду від 04.10.2011 року ОСОБА_3 з
позовом про розірвання шлюбу
звернулася до суду у червні 2011 року.

За таких обставин у суду відсутні
підстави вважати, що грошові кошти за
депозитним договором від 05.10.2010 року,
які були у спільному розпорядженні
сторін під час шлюбу можуть бути на
даний час предметом розподілу, а тому у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
цій частині необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення із ОСОБА_3 грошових коштів у
сумі 120 000 гривень, як половини вартості
товару розташованого у магазинах за
адресами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 необхідно
зазначити наступне.

ОСОБА_1 на підтвердження вказаної
частини позовних вимог надані суду
копії договорів оренди ОСОБА_3 у ОСОБА_9
та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 нежитлових
приміщень за адресами АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_6 (т.1 а.с. 10).

ОСОБА_3 у судовому засіданні не
заперечувала, що є приватним
підприємцем та у магазинах за
вказаними адресами здійснювала
підприємницьку діяльність з продажу
товарів населенню. Однак пояснила, що
товар вона отримувала за процедурою
«під реалізацію» та всі грошові кошти
які вона заробляла під час шлюбу
витрачалися на потреби сім'ї.

В той же час ОСОБА_1 суду не надано
достовірних доказів, що у вказаних
магазинах знаходиться товар, який є
об'єктом спільної власності подружжя
вартістю 240 000 гривень. Під час судового
розгляду позивач так і не зміг
обґрунтовано пояснити яким чином він
визначив точну суму вартості товару.

Оскільки згідно ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в цій частині необхідно
відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення із ОСОБА_3 компенсації за
спільно нажите майно - побутову техніку
та меблі, які перебувають у квартирі
АДРЕСА_1 необхідно зазначити наступне.

Позивачем суду надані документи
про придбання (договори, чеки, накладні)
під час шлюбу із ОСОБА_3 наступного
майна, - кухня «Цветочный бриз-2»
натяжна стеля «DPS L»-5040, утюг «Tefal» FV 3535;
мобільний телефон LG KG 376; кріплення до LCD
15-27 ITECH LCD-502A; холодильник LG; телевізор LG
29 FE 60; вбудована духовка ARDO HX-020 FGX;
витяжка кухонна GEA 11.01; телевізор LCD Combo
BBK; податковий апарат; пилосос Samsung» VCC
6540; поверхня газова XH-T762 (т.1 .а.с. 20-39).

Вказане спільне майно подружжя
підлягає поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не
домовилися між собою про порядок
поділу спільного майна та його ціну, а
ОСОБА_3 не бажає сплачувати компенсацію
позивачу, суд вважає за необхідне
розділити спільне майно подружжя в
натурі, з урахування інтересів ОСОБА_1
та ОСОБА_3, побажань сторін, призначення
та характеристик майна і в порядку
розподілу спільного майна визнати за
ОСОБА_1 право власності на: телевізор LCD
Combo BBK LD 2213SU; податковий апарат; пилосос
«Samsung» VCC 6540 H3B; мобільний телефон LG KG 376
Wine; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A;
телевізор LG 29 FE 60; холодильник LG GAB-409 TGMR,
а за ОСОБА_3 визнати право власності на:
кухню «Цветочный бриз-2»; натяжну стелю
«DPS» L-5040; духову шафу ARDO HX-020 FGX; кухонну
витяжку GEA 11.01; газову поверхню XH-T762PZ;
утюг «Tefal» FV 3535.

У задоволенні позовних вимог щодо
поділу газової колонки необхідно
відмовити, оскільки документів про
придбання газової колонки позивачем
суду не надано, а ОСОБА_3 заперечувала
придбання та наявність у її квартирі
такого спільного майна як газова
колонка.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів
сплачених за кредитним договором за
придбання ноутбуку «Самсунг»
необхідно зазначити наступне .

Згідно акту приймання-передачі
товару від 24.12.2009 року (т.3 а.с. 92) ОСОБА_3
придбано у ТОВ «Вист-Сервис» магазин
«COMFY» ноутбук «Samsung» вартістю 7599
гривень. Оплата товару здійснена ПАТ КБ
«ПриватБанк» згідно кредитного
договору від 24.12.2009 року (т.3 а.с. 94-96).

В той же час під час судового розгляду
не надано достовірних доказів, того, що
ноутбук «Samsung» після розірвання шлюбу
між сторонами перебуває у ОСОБА_1, а сам
ОСОБА_1 категорично заперечував, що
вказаний ноутбук перебуває у нього.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 пояснила, що передавала ОСОБА_1
сумку з-під ноутбуку, але чи був в ній
ноутбук вона не бачила.

Оскільки згідно ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в цій частині необхідно
відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя -
автомобіля CHEVROLET AVEO необхідно
зазначити наступне.

Згідно довідки ПрАТ «ТСП
Алексо-Сервіс» (т.3 а.с. 70) ОСОБА_1 у
лютому 2006 року придбав автомобіль
НОМЕР_2. При цьому оплата вартості
автомобіля була здійснена АКБ
«ПравексБанк» на підставі кредитного
договору від 28.02.2006 року.

За інформацією ПАТ КБ «Правекс-Банк»
(т.3 а.с. 128-159) 01.03.2006 року між банком та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№2239-003/06Р за яким було здійснено
перерахування кредитних коштів у сумі
47126,25 гривень за придбання ОСОБА_1
автомобіля CHEVROLET AVEO. У період з 01.03.2006
року по 15.01.2010 року ОСОБА_1 повністю
виконав свої зобов'язання перед банком
сплативши за кредитним договором 64354,93
гривень.

Згідно довідки Центру надання послуг
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів м. Горлівки
при УДАІ ГУМВС України в Донецькій
області (т.3 а.с. 51) встановлено, що за
ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку від
14.02.2006 року було зареєстровано
автомобіль НОМЕР_1 а 12.10.2011 року
вказаний автомобіль було знято з
обліку за заявою власника
транспортного засобу. На даний час за
ОСОБА_1 транспортні засоби не
зареєстровані.

Таким чином автомобіль НОМЕР_1
придбаний під час шлюбу сторін у 2006
році був об'єктом спільної власності
подружжя ОСОБА_1. Однак на час вирішення
справи у суді вказаний автомобіль
відчужено ОСОБА_1, він не перебуває у
володінні будь-кого із подружжя, а тому
не може бути предметом поділу. На час
повного розрахунку за кредитним
договором - січень 2010 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 були у шлюбі і автомобіль
продовжував перебувати у спільному
користуванні подружжя ОСОБА_3. За таких
обставин відсутні правові підстави для
стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ?
частини грошових коштів сплачених за
кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ
КБ «Правекс-Банк» від 01.03.2006 року

В той же час, оскільки ОСОБА_1 у жовтні
2011 року на свій розсуд, не погоджуючи
свої дії із ОСОБА_3 здійснив відчуження
спірного автомобіля, який був об'єктом
права спільної власності подружжя, то
ОСОБА_3 має право на отримання
компенсації у розмірі ? частини
ринкової вартості автомобіля на час
його відчуження.

При цьому суд враховує, що відповідно
до п.30 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», - у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Оскільки згідно Звіту про оцінку
транспортного засобу № 12/010 від 12.10.2011
року (т.3 а.с. 175-176) ринкова вартість
автомобіля CHEVROLET AVEO зареєстрованого за
ОСОБА_1 становить 34513,82 гривень, із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 необхідно
стягнути 17256,91 гривень, як компенсацію ?
частки ринкової вартості автомобіля.

Судові витрати підлягають
розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України пропорційно до задоволених
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

На підставі ст.58 Конституції України,
ст. ст. 57, 60-63, 69-71 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя
задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати за
ОСОБА_1 право власності на наступне
майно:

1. Телевізор LCD Combo BBK LD 2213SU;

2. Податковий апарат;

3. Пилосос «Samsung» VCC 6540 H3B;

4. Мобільний телефон LG KG 376 Wine;

5. Кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A;

6. Телевізор LG 29 FE 60;

7. Холодильник LG GAB-409 TGMR;

В порядку розподілу спільного майна
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати за
ОСОБА_3 право власності на наступне
майно:

1. Кухня «Цветочный бриз-2»;

2. Натяжна стеля «DPS» L-5040;

3. Духова шафа ARDO HX-020 FGX;

4. Кухонна витяжка GEA 11.01;

5. Газова поверхня XH-T762PZ;

6. Утюг «Tefal» FV 3535.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_4)
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розподіл спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 17256
(сімнадцять тисяч двісті п'ятдесят
шість) гривень 91 копійку, як
компенсацію ? (однієї другої) частки
ринкової вартості автомобіля Chevrolet Aveo
1.5i (Т250) ідентифікаційний номер (VIN)
НОМЕР_5

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
судовий збір у сумі 172 (сто сімдесят дві)
гривні 56 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Калінінський районний суд міста
Горлівки шляхом подачі в десяти денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Шипович В.В.