АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/3367/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/491/14
Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди від злочину,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди від
злочину. У позові посилався на те, що
вироком Глобинського районного суду
Полтавської області від 26.01.2011 року
ОСОБА_2 за нанесення сину позивача
умисних тяжких тілесних ушкоджень
небезпечних для життя в момент
заподіяння, які спричинили смерть
ОСОБА_3, засуджено за ч.1 ст. 121 КК України
до 5 років позбавлення волі, із
застосуванням ст.ст. 75,76 КК України
звільнено від відбування покарання з
іспитовим строком на 3 роки. 26.01.2011 року
ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку про
відшкодування 100 000 грн. матеріальних та
моральних збитків, проте сплативши
лише 10 700 грн.

Вважає, що неправомірними діями
відповідача йому заподіяно моральну
шкоду, яку він оцінює в 70 000 грн., та він
поніс матеріальні збитки в сумі 30 000
грн., які документально
підтверджуються на суму 23 616 грн. 15 коп.

Просив стягнути із відповідача:
матеріальну шкоду в сумі 30 000 грн. та
моральну шкоду у сумі 70 000 грн.

Рішенням Глобинського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди від злочину -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, будучи у порядку
встановленому законом повідомлений
про час та місце розгляду справи,

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
та його представника, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода,
завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 29.08.2009 року, в АДРЕСА_1,
усвідомлюючи суспільно-небезпечний
характер свого діяння, передбачаючи
його суспільно-небезпечні наслідки та
бажаючи їх настання, ОСОБА_2 з метою
захисту честі та гідності своєї
дружини, яка повідомила про її
ображання ОСОБА_3, знайшов останнього ,
та умисно наніс йому рукою стиснутою в
кулак удар по голові, чим спричинив
умисне тяжке тілесне ушкодження
небезпечне для життя в момент
заподіяння.

Вироком Глобинського районного суду
Полтавської області від 26.01.2011 року,
який набрав законної сили, ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та
призначено покарання 5 років
позбавлення волі, із застосуванням
ст.ст. 75,76 КК України звільнено від
відбування покарання з іспитовим
строком на 3 роки

Вказаним вироком суду встановлено
правильність кваліфікації органом
досудового слідства дій ОСОБА_2 за ч.1
ст. 121 КК України, як умисні тяжкі
тілесні ушкодження небезпечні для
життя в момент заподіяння. У вироці
суду зазначено, що «згідно свідоцтва
про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак за висновками комісійної
судово-медичної експертизи №157 від
16.12.2010 року - 23.12.2010 року між його смертю
та побиттям його ОСОБА_2
причинно-наслідкового зв'язку немає.
Смерть настала внаслідок
тромбоемболії легеневої артерії на
фоні захворювання на тромбофлебіт
глибоких вен нижніх кінцівок».

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

26.01.2011 року ОСОБА_2 написав розписку на
користь ОСОБА_1, згідно умов якої
зобов'язувався відшкодувати
останньому матеріальні та моральні
збитки за нанесення тяжких тілесних
ушкоджень, які спричинили смерть в сумі
100 000 грн. за чотири роки помісячно
рівними долями в сумі 2084 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснив,
що вказана розписка була написана ним
шляхом примусу з боку позивача ОСОБА_1,
у зв'язку з чим останній під час
розгляду кримінальної справи не
наполягав на суворій мірі покарання
відносно ОСОБА_2, бо останній дав таку
розписку. Під час розгляду
кримінальної справи, він дійсно вважав
себе винним, але матеріалами
кримінальної справи було встановлено
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між смертю ОСОБА_3 та побиттям
його ОСОБА_2

Також судом було встановлено, що згідно
вироку Глобинського районного суду
Полтавської області від 26.01.2011 року з
відповідача ОСОБА_2 стягнуто витрати на
стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_3

Також, ОСОБА_2 добровільно сплатив
позивачеві 10 750 грн. на відшкодування
матеріальної та моральних шкоди.

Враховуючи, що позивач не надав доказів
на підтвердження своїх позовних вимог,
із наданих ОСОБА_1 товарних та
фіскальних чеків, квитанцій не
вбачається необхідність придбання
саме цих ліків, також позивачем не
доведені витрати на бензин та виклики
відповідача до суду через оголошення в
пресі, окрім того, із урахування того,
що між смертю ОСОБА_3 та діями ОСОБА_2
причинно-наслідкового зв'язку немає, що
спростовує твердження позивача про
нанесення йому моральної шкоди, суд
першої інстанції вірно визнав позовні
вимоги недоведеними і у задоволенні
позову відмовив.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про
неналежне дослідження та оцінку
доказів. Так, судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно
досліджено усі надані сторонами та
наявні у матеріалах справи докази і
надано їм належну оцінку, що
відображено у прийнятому судовому
рішенні.

Посилання апелянта на ту обставину, що
вина ОСОБА_2 знайшла підтвердження
вироком Глобинського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року не ставить під сумнів
правильність висновків суду першої
інстанції, оскільки ОСОБА_2 визнаний
винний за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме:
умисні тяжкі тілесні ушкодження,
небезпечні для життя в момент
заподіяння, тобто вироком суду ОСОБА_2
був визнаний винним за ч. 1 ст. 121 КК
України, а не у заподіянні тяжких
тілесних ушкоджень, які спричинили
смерть потерпілого.

При цьому, як зазначалося, вироком суду
встановлено, що між його смертю та
побиттям його ОСОБА_2
причинно-наслідкового зв'язку немає, а
смерть настала внаслідок
тромбоемболії легеневої артерії на
фоні захворювання на тромбофлебіт
глибоких вен нижніх кінцівок.

Отже, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок
Глобинського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року має приюдиційне значення для
розгляду даної справи. а суд
позбавлений можливості давати
повторну оцінку доказам, зокрема,
висновкам експертів, які були дані
судом при винесенні вироку.

Таким чином, проаналізувавши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль