Головуючий суду 1 інстанції - Кузьменко
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 435/7662/13-ц
Провадження № 22ц/782/1163/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

Головуючого: Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В., Масенко Д.Є.,

при секретарі : Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 10.02.2014
року по цивільній справі за позовом ПАТ
«Луганськ-Авто» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Луганськ-Авто» про стягнення
незаконно утриманих з заробітної плати
коштів,-

встановила:

У липні 2013 року до Жовтневого районного
суду м. Луганська надійшла позовна
заява Публічного акціонерного
товариства «Луганськ-Авто» до ОСОБА_2
про стягнення боргу, в обґрунтування
якої позивач зазначив, що згідно наказу
№ 76-к від 24.03.08р. відповідача ОСОБА_2
було прийнято на підприємство позивача
на посаду інженера з гарантії, із
зайнятістю 0,5 від посадового окладу.
Укладено з відповідачем договір про
повну матеріальну відповідальність
від 24.03.2008р. та ознайомлено з посадовою
інструкцією.

Згідно до п. 2 посадової інструкції
відповідач був зобов'язаний
забезпечити своєчасне проведення
гарантійного ремонту, розгляд та
закриття претензій власників
автомобілів.

При виконанні своїх обов'язків
відповідачем було допущено ряд
порушень трудової дисципліни та
визнано цей факт, у зв'язку з чим подано
заяви про утримання коштів із
заробітної плати від 07.04.2009р., від
22.12.2010р., від 06.01.2011р., від 13.01.2011р., від
28.01.2011р., від 30.085.2010р., від 05.05.2010р., від
14.05.2012р., від 29.05.2012р., від 28.05.2012р., від
14.03.2012р., від 21.12.2011р. на загальну суму
88025,74грн.

На підставі вищевказаних заяв
позивачем було утримано із заробітної
плати відповідача 28182,84грн.

Посилаючись на вищевказані обставини
та положення ст.ст. 625, 655, 692 ЦК України,
позивач просив суд стягнути на свою
користь залишок заборгованості
відповідача в сумі 59842,90грн.

Відповідачам подано до суду зустрічний
позов в якому останній просить суд:
стягнути з відповідача на його користь
незаконно утримані кошти із заробітної
плати у сумі 28182,84 гривень та моральну
шкоду у розмірі 5000 грн. Вимоги позову
обґрунтовуються тим, що відповідач
незаконно утримав з заробітної плати
зазначену суму.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 10.02.2014 року позовні
вимоги ПАТ «Луганськ-Авто» було
задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача заборгованість в сумі
59842,90 грн. та судові витрати по справі у
розмірі 598,42 грн.; у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 судом
було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
було надано апеляційну скаргу, в якій
він просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги з приводу порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції

Відповідно до ст.308 ЦПК України ,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.03.2008р. між ПАТ «Луганськ-Авто» та
ОСОБА_2 було укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно до умов якого,
відповідач прийняв на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому підприємством матеріальних
цінностей та зобов'язався: бережно
ставитись до переданих йому для
зберігання матеріальних цінностей;
своєчасно повідомляти адміністрації
підприємства про всі обставини, що
загрожують схоронності ввірених йому
матеріальних цінностей; вести облік,
складати та надавати в передбаченому
порядку товарно-грошові та інші звіти
про рух та залишки ввірених йому
матеріальних цінностей; приймати
участь в інвентаризації ввірених йому
матеріальних цінностей (а.с. 6-7).

Розділом 2 посадової інструкції
інженера з гарантійного
обслуговування автомобілів ПАТ
«Луганськ-Авто» на відповідача було
покладено обов'язки щодо забезпечення
своєчасного проведення гарантійного
ремонту, розгляду та закриття
претензій власників автомобілів;
здійснення обов'язків кладівника
ізолятора браку з приймання,
зберігання та видачі запасних частин
для проведення ремонту, будучи
матеріально відповідальним за
ізолятор браку (а.с. 8-9).

Від 07.04.2009р., від 22.12.2010р., від 06.01.2011р., від
13.01.2011р., від 28.01.2011р., від 30.085.2010р., від
05.05.2010р., від 14.05.2012р., від 29.05.2012р., від
28.05.2012р., від 14.03.2012р., від 21.12.2011р.
відповідачем було подано заяви на
адресу директора ПАТ «Луганськ-Авто»
про утримання з заробітної плати
грошових коштів в рахунок погашення
боргу, який виник внаслідок
неправильного оформлення та
відхилення заказів-нарядів на загальну
суму 88025,74грн. (а.с. 10-22).

Згідно Наказу від 13.05.2013р. № 80-к
відповідача ОСОБА_2 було звільнено з
ПАТ «Луганськ-Авто» з посади слюсаря з
ремонту автомобілів ділянки ТО та ТР з
13.05.13р. за власним бажанням на підставі
ст. 38 КзПП України (а.с. 5).

Всього за період трудової діяльності
відповідача на підприємстві позивача з
нього було утримано грошових на
погашення боргу перед підприємством
28182,84грн., що відображено в
картці-рахунку 3775 за періодз 31.12.2008р. по
30.06.2013р. (а.с. 23-29).

Залишок заборгованості відповідача
перед ПАТ «Луганськ-Авто» на цей час
складає 59842,90грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Луганськ-Авто», суд першої інстанції
виходив з того, що обставини існування
у відповідача перед ПАТ
«Луганськ-Авто» заборгованості з
погашення підприємству шкоди
внаслідок неналежного виконання своїх
обов'язків є встановленими та завдана
шкода підлягає стягненню в судовому
порядку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що судом
першої інстанції встановлено
законність та обґрунтованість
утримання з заробітної плати
ОСОБА_2суми 28182,84 грн., отже вимоги
останнього за зустрічним позовом є
необґрунтованими.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на вимогах закону,
відповідає обставинам справи і наданим
доказам.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть повну матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
зокрема, у випадках, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому на
зберігання, а також коли шкоди завдано,
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Із роз'яснень, викладених у ч. 2 п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», вбачається, що суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», роз'яснено, що за
правилами ст. 132 КЗпП за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких її
заподіяно, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку, крім
випадків, коли законодавством вона
передбачена у більшому, ніж цей
заробіток, розмірі. Якщо межі
матеріальної відповідальності були
визначені в укладеному з працівником
контракті, вона покладається на нього
відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема,
слід розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП
не одержані або списані в доход держави
прибутки з підстав, пов'язаних з
неналежним виконанням працівником
трудових обов'язків (так само як і інші
неодержані прибутки) не можуть
включатися до шкоди, яка підлягає
відшкодуванню.

Судом першої інстанції вірно зроблено
висновки стосовно того, що діями ОСОБА_2
завадо шкоду ПАТ «Луганськ-Авто» на
підставі укладеного між сторонами
договору про повну матеріальну
відповідальність та посадової
інструкції.

Посилання апелянта на відсутність
переукладання сторонами договору про
повну матеріальну відповідальність
спростовуються матеріалами справи, а
саме: заявами ОСОБА_2 від 07.04.2009р., від
22.12.2010р., від 06.01.2011р., від 13.01.2011р., від
28.01.2011р., від 30.085.2010р., від 05.05.2010р., від
14.05.2012р., від 29.05.2012р., від 28.05.2012р., від
14.03.2012р., від 21.12.2011р. на ім'я директора
ПАТ «Луганськ-Авто» про утримання з
заробітної плати грошових коштів в
рахунок погашення боргу, який виник
внаслідок неправильного оформлення та
відхилення заказів-нарядів на загальну
суму 88025,74грн. (а.с. 10-22), що свідчить про
свідомість ОСОБА_2 стосовно наявності
діючих на відповідний період часу
договорів про повну матеріальну
відповідальність та визнання останнім
своєї вини у спричиненні шкоди.

Апелянтом не було оскаржено факту
написання відповідних заяв
власноручно, не ставилось питання про
проведення почеркознавчих експертиз,
отже зазначені заяви є належними,
достатніми та допустимими доказом по
справі.

Посилання апелянта на написання
вказаних заяв під тиском керівника
підприємства не заслуговують на увагу,
оскільки апелянт не звертався із
заявою про вчинення протиправних дій
відносно нього до відповідних органів
державної влади. Факт написання заяв
під тиском не знайшов підтвердження в
матеріалах справи, апелянтом не було
надано доказів на підтвердження цього.

Інші доводи апелянта не знайшли
підтвердження в матеріалах справи, є
викладенням правової позиції
відповідача за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом по
справі та були предметом розгляду суду
першої інстанції, їм надана належна
правова оцінка.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що при встановленні
фактів, на яких ґрунтується рішення,
суд не припустився таких порушень норм
матеріального і процесуального права,
що дають підстави для скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304,307, 308, 314,315 ЦПК
України,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 10.02.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: