Провадження № 22-ц/779/233/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Меленко
О.Є.

за участю секретаря: Бойчука Л.М.

сторін: представника позивача ПАТ КБ
"Приватбанк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "
Приватбанк ") до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат, за апеляційною
скаргою представника ПАТ КБ "
Приватбанк " на рішення
Івано-Франківського міського суду від
28 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

10.09.2013 року ПАТ КБ " Приватбанк "
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
08.11.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 9 594 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Згідно умов укладеного
договору, останній складається із
заяви позичальника та умов надання
кредиту фізичним особам. Відповідач
був ознайомлений і згоден з умовами
надання кредиту, що підтверджується
його підписом в заяві. У зв'язку з
порушенням зобов'язань станом на 01.08.2013
року заборгованість становить 58 976 грн.
27 коп.

Просило задовольнити позов і стягнути
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 28.11.2013 року в позові
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ
КБ "Приватбанк" подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на те, що
воно є незаконним внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд першої інстанції прийшов
до необгрунтованого висновку щодо
відсутності у кредитно-заставному
договорі умов стягнення пені та штрафу.
Пунктом 5 Умов Договору передбачено, що
при порушенні позичальником будь-якого
із зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право
нараховувати, а позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню в
розмірі 0,5% від суми простроченого
платежу. Пунктом 5.3 даних Умов чітко
передбачено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених Договором, більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.
плюс 5% від суми заборгованості.

Зазначив, що суд першої інстанції
помилково дійшов висновку, що оскільки
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам не містять підпису
відповідача, то зазначені Умови
укладені поза межами кредитного
договору, не є допустимим доказом по
справі. Не погоджуються з таким
висновком суду.

Вважає, що якщо сторони домовились
укласти договір у певній формі, він
вважається укладеним з моменту надання
йому цієї форми, навіть якщо законом ця
форма для даного виду договорів не
вимагалася.

Вважає, що сторонами при укладенні
кредитного договору були досягнуті усі
істотні умови договору.

Також позивач вважає, що судом порушено
норми процесуального права, оскільки
суд звузив права позивача на судовий
захист, виключивши можливість
доказування.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги Банку
в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 08.11.2007 року між
позивачем та відповідачем був
укладений договір про надання
споживчого кредиту у розмірі 9 594 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1% на місяць. Згідно
умов укладеного договору, останній
складається із заяви позичальника та
умов надання кредиту фізичним особам.
Відповідач був ознайомлений і згоден з
умовами надання кредиту, що
підтверджується його підписом в заяві.
Відповідач неналежно виконував свої
зобов'язання щодо виконання умов
договору, внаслідок чого станом на
01.08.2013 року виникла заборгованість за
кредитом в сумі 58 976 грн. 27 коп., а саме:
пеня - 55 691,69 грн., штраф (фіксована
частина) - 500 грн., штраф (процентна
складова) - 2 784,58грн.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, відповідач
ОСОБА_3 повністю в 2011 році погасив тіло
кредиту та відсотки за користування
кредитом. Належних та допустимих
доказів того, що відповідач
систематично порушував строки сплати
кредиту, позивачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів
справи, в заяві позичальника чи Умовах
пункт 5.3 (згідно позовної заяви), який
встановлює розмір штрафу, чи п.5.1, який
встановлює пеню за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
відсутній, а тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що Банк
немає підстав для нарахування штрафів
чи пені. Позичальником, згідно заяви
отримано кредит 08.11.2007 року, а умови на
які посилається Банк, як на підставу
заявленого позову прийняті після 29.07.
2009 року ( а.с. 8) , тому вони не можуть бути
невідємною частиною кредитного
договору.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, та відмовлено у
задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
копія заяви

містить підпис позичальника ОСОБА_3 та
підпис представника Банку. У той же час
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам підписані головою
правління банку, але вони не мають
необхідних для таких документів
реквізитів, зокрема відсутня дата їх
складання і введення їх в дію, не мають
підпису позичальника, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від Заяви позичальника.
Таким чином вважати, що Банком отримана
згода ОСОБА_3 на укладення кредитного
договору з урахуванням вказаних Умов,
на які посилається позивач, немає
підстав.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ "
Приватбанк " відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 28 листопада 2013 року у залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко