У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,
Євграфової Є.П., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання членом сім'ї, визнання права
власності на частину житлового будинку
та визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 29 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що у
80-х роках він проживав разом зі своєю
сестрою ОСОБА_8 та за спільні кошти вони
побудували житловий будинок по
АДРЕСА_1

У 1988 році будівництво було завершено,
право власності на житловий будинок
оформлено на сестру, так як земельна
ділянка для його будівництва була
відведена ОСОБА_8

09 лютого 2010 року ОСОБА_8 склала заповіт,
яким житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, що належить їй на
підставі свідоцтва про право власності
від 28 жовтня 1988 року, заповіла: 1/2
частини - ОСОБА_6, 1/3 частини - племінниці
ОСОБА_7 Заповіт посвідчений секретарем
Великожинської сільської ради
Рівненської області Павловською Т.А. та
зареєстрований у реєстрі для
нотаріальних дій за № 12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (а.с. 10).

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 16
лютого 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 09 квітня 2012 року, визнано
недійсним заповіт від 09 лютого
2010 року, складений від імені ОСОБА_8 та
зареєстрований у реєстрі для
нотаріальних дій за № 12 (а.с. 12−?13).

Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_8 є позивач та ОСОБА_7

03 жовтня 2012 року Рівненською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_7 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на Ѕ частини житлового будинку
з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, яке 05 жовтня 2012 року
зареєстровано у КП «Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації» (а.с.
16−?17).

Просив визнати його членом сім'ї
ОСОБА_8, визнати за ним право власності
на 1/2 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 та визнати частково недійсним
видане на ім'я ОСОБА_7 свідоцтво про
право на спадщину за законом.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 25 жовтня
2013 року позов задоволено. Визнано
ОСОБА_6 членом сім'ї ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_6 як
членом сім'ї ОСОБА_8 право власності на
Ѕ частини житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право власності на спадщину за
законом, видане 03 жовтня 2012 року
Рівненською районною державною
нотаріальною конторою, зареєстроване в
реєстрі за № 1-1529 про отримання ОСОБА_7
спадкового майна після смерті ОСОБА_8,
за яким вона успадкувала Ѕ частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, і визнано її частку у спадщині
на даний будинок у розмірі ј. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на спадкове
майно після смерті ОСОБА_8, а саме: на ј
частини житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, а всього визнано
за ним право власності на ѕ частини
цього житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 29 листопада
2013 року рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від
25 жовтня 2013 року скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути частково
задоволена.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної
інстанції керувався тим, що відповідно
до вимог ЦК Української РСР від 1963 року
та глави 6 Кодексу про шлюб та сім'ю
України (далі - КпШС України), що діяли
на час виникнення спірних
правовідносин, учасниками спільної
сумісної власності на майно могло бути
подружжя, що нажило майно за час шлюбу,
або члени колгоспного двору, тому
підстав вважати, що у позивача з його
сестрою ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, виникло право спільної
сумісної власності не вбачається.

Із такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом у повному обсязі
не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є
рідними братом та сестрою, що
підтверджено свідоцтвами про
народження (а.с. 6).

З довідки Великожитинської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області від 04 жовтня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_8 мала у власності
земельну ділянку та проживала разом з
братом ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Із відповіді Рівненського обласного
бюро технічної інвентаризації від 18
жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_8
була власником житлового будинку по
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності, виданого 28
жовтня 1988 року Виконавчим комітетом
Рівненської районної ради Рівненської
області (а.с. 15).

ОСОБА_6 надано докази, згідно з якими
ОСОБА_8 купила у 1971 році будівельні
матеріали на суму 2160 крб. (а.с. 7), та
докази придбання ним будівельних
матеріалів у 1973 році та 1988 році (а.с. 8, 9).

Разом з тим суд, відмовляючи у позові,
не встановив, з якого часу ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 проживали разом та вели спільне
господарство, чи брав ОСОБА_6 участь у
будівництві житлового будинку та чи
були витрачені придбані ним будівельні
матеріали на будівництво нового
будинку.

Також не з'ясовано, коли було закінчено
будівництвом житловий будинок та
введено в експлуатацію, оскільки лише
після встановлення вказаних фактичних
обставин суд може визначитися, який
закон діяв на момент виникнення
спірних правовідносин.

Від встановлення вказаних обставин
залежить висновок суду, оскільки якщо
члени сім'ї власника, які брали ;участь
у будівництві лише господарських
будівель (літньої кухні, сараю, тощо),
прибудові підсобних приміщень, не
набувають із цих підстав права
власності на жилий будинок та інші
будівлі, а вправі вимагати
відшкодування витрат на будівництво,
якщо допомога в ньому була не
безоплатною й розмір її перевищував
обов'язок щодо участі у витратах на
утримання будинку, його ремонт,
покладений на них ст. 156 ЖК Української
РСР.

Крім того, при розгляді справи, ні суд
першої інстанції, ні суд апеляційної
інстанції не врахували, що на час
виникнення спірних правовідносин був
чинним КпШС України, який регулював не
лише правовідносини, що виникали між
подружжям, але і між іншими членами
сім'ї. Відповідно до ст. 3 КпШС України
цей Кодекс встановлює порядок і умови
одруження, регулює особисті і майнові
відносини, які виникають в сім'ї між
подружжям, між батьками і дітьми, між
іншими членами сім'ї, відносини, які
виникають у зв'язку з усиновленням,
опікою та піклуванням, прийняттям
дітей на виховання, порядок і умови
припинення шлюбу, порядок реєстрації
актів громадянського стану.

Згідно зі ст. 4 КпШС України усі
громадяни мають рівні права у сімейних
відносинах.

Тому при розгляді вказаного спору суд
першої інстанції обґрунтовано
послався на ст. 64 ЖК Української РСР у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, оскільки у
даному випадку може бути застосована
аналогія щодо визначення кола осіб, які
є членами сім'ї власника житлового
будинку.

Разом з тим відповідно до ст. 112 ЦК
Української РСР від 1963 року майно може
належати на праві спільної власності
двом або кільком колгоспам чи іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або державі і одному чи
кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам.

Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

При розгляді справи не встановлено,
враховуючи, що спірний житловий
будинок знаходиться у сільській
місцевості, чи перебував він у статусі
колгоспного двору, оскільки з довідки
сільради такого висновку зробити не
можна, не зазначено, яку площу мала
земельна ділянка, надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, а вбачається лише
загальний розмір земельної ділянки, що
обліковувалася за ОСОБА_8

Оскільки судами не встановлено
обставини справи, не застосовано закон,
який поширюються на відносини, які
виникли між сторонами, та обставини
справи потребують додаткової
перевірки, суд касаційної інстанції
має право скасувати судові рішення і
передати справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 346, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 29 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік