АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/908/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Башмаков
Справа № 2-8810/10
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 09
листопада 2013 року про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 про скасування заходів
забезпечення позову по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
фінансове агенство "Верус", ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська перебувала
цивільна справа № 2 - 8810/10 за позовом ПАТ
КБ "Приватбанк" до ТОВ "Українське
фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2
стягнення заборгованості.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 січня 2010 року, з
метою забезпечення позовних вимог,
було забезпечено позовні вимоги у
даній справі, а саме було накладено
арешт в межах заявлених позовних вимог
- 254 965,89 грн.:

- на грошові кошти, рухоме та нерухоме
майно, яке належить ОСОБА_2, шляхом
заборони будь-яким особам укладати
угоди стосовно цього майна, проводити
його реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження.

01 жовтня 2013 року представник
відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_1 повторно
звернулася Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська із заявою про
скасування заходів забезпечення
вжитих ухвалою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2010
року. Заяву вона обґрунтувала тим, що
спір щодо кредитної заборгованості
вирішено мирним шляхом - у липні року
між банком та ОСОБА_2 укладено мирову
угоду № 1, якою заборгованість
реструктуризовано , у зв'язку чим,
просила скасувати заходи забезпечення
позову шляхом зняття арешту з грошових
коштів, всього рухомого та нерухомого
майна, що належить відповідачу. Також у
своїй заяві представник заявника
зазначила, що ухвалою від 29 січня 2010
року накладено арешт на квартиру, яка
перебуває в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк»,
чим порушено права іпотекодержателя та
, що значно ускладнює виконання
зобов'язань перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 листопада 2013
року в задоволенні заяви представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 просить скасувати
ухвалу суду та задовольнити її заяву.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
учасників процесу , вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги , обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
скасування заходів забезпечення
позову , суд першої інстанції виходив з
того, що заява про забезпечення позову
вжитих відповідно до ухвали Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 січня 2010 року, не може бути
задоволена, оскільки здійснення
будь-яких дій, які заборонені
відповідно до забезпеченої ухвали може
утруднити чи зробити взагалі не
можливим виконання рішення суду. Також
заявник не навів достатніх підстав, що
забороною на нерухоме майно - квартиру
порушено права ПАТ «Укрсоцбанк»,
оскільки сам банк не звертається з
даним питанням.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 вересня 2010 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ТОВ "Українське фінансове агентство
"Верус", ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості було задоволено
частково.

Було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок
звернення заборгованості за кредитним
договором № SAMDN2380 від 21 березня 2006
року - 295 326, 08 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» у рахунок повернення
заборгованості за кредитним договором
№ 15-142 від 09 березня 2005 року - 1 825 грн. 87
грн.

Стягнено солідарно з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус», ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» у рахунок повернення
заборгованості за кредитними
договорами: № SAMDN2380 від 21 березня
2006 року - 200 грн. та № 15-142 від 09 березня
2005 року - 200 грн., а разом - 400 грн.

Стягнено солідарно з ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір - 1700 грн.

Стягнено солідарно з ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 на
користь держави витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 120 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні
іншої частини позовних вимог -
відмовлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується забороною
вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК
України).

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відомості про
виконання рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
03 вересня 2010 року відсутні, а тому
висновок суду про відсутність підстав
для задоволення заяви про скасування
заходів забезпечення позову, є
законним і обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом норм процесуального
права є безпідставними та
необґрунтованими, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, суд
розглядаючи заяву про скасування
заходів забезпечення позову, виконав
вимоги процесуального закону, відтак
підстави для скасування ухвали
відсутні.

Так, посилання на те , що забезпечення
позову , що було застосовано при
розгляді по суті даної справи , заважає
виконанню кредитних обов»язків
ОСОБА_2 перед ПАТ « Укрсоцбанк» самі по
собі при наявності рішення про
стягнення заборгованості на користь
ПАТ КБ « ПриватБанк» визнати суттєвими
не можна.

Твердження , що наводяться і в
апеляційній скарзі про те , що арешт
квартири ОСОБА_2 при виконанні
забезпечення позову , заявленого в
даній справі , і можлива реалізація її
порушує інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» , де
ця квартира знаходиться в іпотеці ,
також нічим не підтверджені , а сам ПАТ
«Укрсоцбанк» до суду за захистом своїх
інтересів не звертався.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
підставами для відхилення скарги на
ухвалу суду першої інстанції і
залишення ухвали без змін є
постановлення судом першої інстанції
ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення ухвали
суду без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Судді