Справа № 201/1952/14-ц
Провадження № 2/201/938/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2014р.
Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко
Н.В.

при секретарі - Кім Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 (третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області) про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення та зняття особи з
реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2014р. ОСОБА_1 звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 (третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області) про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення та зняття особи з
реєстраційного обліку (а.с. № 2-3).

В подальшому, 13.03.2014р., позивачем було
уточнено позовні вимоги та заявлено
вимоги лише до відповідача ОСОБА_2 (а.с.
№ 20).

В обґрунтування позовних вимог,
представник позивача ОСОБА_4 (діє на
підставі довіреності від 16.01.2014р.-а.с.№
14) в позовних заявах та в наданій суду
14.04.2014р. заяві посилалася на те, що
позивач на прилюдних торгах з
реалізації арештованого нерухомого
майна придбав квартиру, яка на праві
власності належала ОСОБА_3 В даній
квартирі крім ОСОБА_3 ще
зареєстрований та мешкає ОСОБА_2, який
не виселяється та не знімається з
реєстраційного обліку, чим чинить
перешкоди позивачеві, як власнику
житла. З огляду на те, що позивач, як
власник майна, не надавав згоди на
проживання відповідача в спірній
квартирі, який до того ж не є членом
сім'ї позивача, то просили усунути
перешкоди ОСОБА_1 у здійснені права
власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення з неї ОСОБА_2, знявши його
також з реєстраційного обліку за цією
адресою, а також вселити ОСОБА_1 в
спірну квартиру. Крім того, в наданій
суду 14.04.2014р. заяві представник
позивача просила розглядати справу за
її відсутності без фіксування процесу
технічними засобами (а.с. № 40).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання,
призначене на 03.04.2014р. не з'явився, про
дату та час слухання справи
сповіщалася за адресою, наданою
адресно-довідковим підрозділом ГУДМС,
УДМС України в
Дніпропетровській області (а.с № 9)
відповідно до вимог п. 3 ст. 76 ЦПК
України шляхом вручення судової
повістки через КП «ЖЕП № 42» ДМР.
Згідно відмітки директора КП «ЖЕП №
6» ДМР на розписці відповідач отримав
документи суду та власноручно
розписався, про причини не явки суд не
сповістив (а.с. № 33). В судове засідання
14.04.2014р. відповідач повторно не
з'явився, про дату та час слухання
справи був також повідомлений
відповідно до вимог п. 3 ст. 76 ЦПК
України шляхом вручення судової
повістки через КП «ЖЕП № 42» ДМР.
Згідно відмітки директора КП «ЖЕП №
6» ДМР на розписці на 14.04.2014р.
відповідач відмовився від отримання
документів суду, тобто відповідно до
положень ч. 8 ст. 76 ЦПК України,
відповідач є належним чином
повідомленим про дату та час слухання
справи, про причини не явки суд не
сповістив (а.с. № 38).

Представник третьої особи - Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області в судові засідання не з'явився,
про дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи поштовим повідомленням та
розпискою (а.с. № 31, 39), про причини не
явки суд не сповістив.

За таких обставин суд вважає за
можливе розглядати дану справу за
відсутності сторін на підставі
ст. 169 ЦПК України, та з урахуванням
того, що від відповідача заперечень до
суду не надійшло, то суд вважає за
можливе винести по справі заочне
рішення суду відповідно до положень
ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, судовий процес відбувався без
фіксування технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідно
до свідоцтва, виданого 14.01.2014р.
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5,
ОСОБА_1 на праві власності належить
майно, що складається з однокімнатної
квартири, загальною площею 41,2кв.м.,
жилою площею 19,5кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яка раніше належала
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 23.04.2004р. (а.с. № 4).

Право власності позивача на
квартиру АДРЕСА_1 також
підтверджується витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності
( а.с. № 5).

Згідно довідки Єдиного
абонентського відділу Жовтневого
району м. Дніпропетровська про склад
сім'ї та місце реєстрації № 1912 від
24.01.2014р. в квартирі АДРЕСА_1 значилися
зареєстрованими - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.
№ 6).

Згідно відповідей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Дніпропетровській
області, які надійшли до суду 25.02.2014р.,
ОСОБА_3 не значиться зареєстрованим, а
ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 9, 11).

Як вбачається з документів,
наданих КП «ЖЕП № 42» ДМР, відповідач не
тільки зареєстрований
в спірній квартирі, а й проживає
там (а.с. № 33), та створює перешкоди
для позивача щодо вселення його в
квартиру.

З огляду на те, що відповідач не є
членом родини власника житлового
приміщення, тобто позивача ОСОБА_1, не
укладав будь-якого договору з останнім,
який би надавав йому право
користуватися приміщенням, самостійно
звільнити приміщення, що йому не
належить та знятися з реєстраційного
обліку не бажає, то суд вважає за
можливе задовольнити вимоги позивача
та усунути ОСОБА_1 перешкоди у
здійснені права власності квартирою
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без
надання йому іншого жилого приміщення,
оскільки відповідачем не надано суду
будь-яких доказів наявності у нього
обставин, за яких його виселення
повинно проводитися з наданням іншого
приміщення.

Крім того, суд вважає за можливе зняти
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за
місцем проживання.

З огляду на те, що своїми діями
ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві у
вселені до належної позивачеві на
праві власності квартири, то суд
вважає за можливе також задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо його
вселення та вселити його у квартиру
АДРЕСА_1.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат, з урахуванням задоволення
позову, суд на підставі ст. 88 ЦПК
України вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. (а.с.
№ 1).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК
України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 76, 88, 169, ч. 2 ст. 197,
ст. ст. 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
(третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області) про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом виселення та зняття
особи з реєстраційного обліку -
задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
здійснені права власності квартирою
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2, шляхом
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
без надання йому іншого жилого
приміщення.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
здійснені права власності квартирою
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2, шляхом зняття
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 243грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:

Ткаченко Н.В.