Дата документу 07.04.2014
Справа №320/8104/13ц
Справа №320/8104/13ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року.
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Пономаренко Л.Е.,

при секретарі
Хричовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ТАСкомбанк»,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовом до ПАТ
«ТАСкомбанк», в якому просить визнати
недійсним іпотечний договір №ЗФ(03)47-07
від 22.02.2007, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«ТАСкомбанк» та додаткову угоду до
нього №1 від 10.08.2007 як укладені в
наслідок помилки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є
власницею квартири АДРЕСА_1. У лютому 2007
року до неї звернулася ОСОБА_2 та
запропонувала укласти договір
довірчого управління нерухомим майном,
на що позивачка погодилась. Однак, в
подальшому їй стало відомо, що замість
договору довірчого управління майном
вона уклала іпотечний договір, хоча це
і не відповідало її внутрішній волі.
Іпотечний договір та додаткова угода
до нього, підписані нею, не були
спрямовані на настання правових
наслідків.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_1 в
силу свого віку та хвороби помилково
уклала іпотечний договір, в дійсності ж
мала на меті здати квартиру в найм для
отримання додаткового доходу.

Допитана в судовому засіданні 07/04/2014
особисто ОСОБА_1 пояснила, що їй
зателефонувала ОСОБА_2, з якої вона не
була знайома раніше, однак знала, що
вона працює на фірмі її невістки, та
запропонувала допомогти в пошуку
квартирантів. Так як квартира, належна
ОСОБА_1 знаходиться на п'ятому поверсі,
а сама вона мешкає в іншій квартирі,
позивачка погодилась та разом з ОСОБА_2
звернулася до нотаріуса, де і підписала
документи, які вона вважала такими, що
передають право ОСОБА_2 на пошук
квартирантів.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив та
пояснив, що договір іпотеки укладався в
присутності представника банка та
посвідчувався нотаріусом, який
роз'яснює суть укладеного договору та
його наслідки, тому позивачка не могла
діяти в наслідок помилки. Окрім того,
позивачем заявлено про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_2
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

В судове засіданні залучена в якості
третьої особи приватний нотаріус
ОСОБА_3 не з'явилась, від неї надійшла
заява про розгляд справи за її
відсутністю.

Неявка в судове засідання третіх осіб
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні матеріали справи та
матеріали справи №2-6488/09, суд прийшов до
наступних висновків.

22.02.2007 між АБ «ТАС-Бізнесбанк»
(правонаступником є ПАТ «ТАСкомбанк»)
та ОСОБА_1 був укладений іпотечний
договір №ЗФ(03)47-07, за умовами якого на
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором №КФ(03)47-07
від 22.02.2007 ОСОБА_1 передала в іпотеку
належну їй двокімнатну квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений договір посвідчений
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстр №926.

Того ж дня сторонами підписаний акт
приймання-передачі оригіналів
документів, що стосуються права
власності ОСОБА_1 на іпотечне майно.

Також 22.02.2007 ОСОБА_1 було надано заяву,
посвідчену приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр
№925, якою вона повідомляє що у квартирі
АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 передає в іпотеку,
малолітні та неповнолітні особи не
проживать та не прописані.

10.08.2007 між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та ОСОБА_1
була укладена додаткова угода №1 до
іпотечного договору.

Зазначена додаткова угода посвідчена
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстр №4521.

За клопотанням відповідача судом було
витребувано цивільну справу №2-6488/09.
Матеріали зазначеної справи свідчать,
що 13.11.2009 ОСОБА_1 вже зверталась з
позовними вимогами аналогічного
змісту до того ж самого відповідача.
Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 10.05.2011 в
задоволенні позову було відмовлено. За
заявою ОСОБА_1 від 31.05.2014 про перегляд
рішення за ново виявленими обставинами
ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду від 08.09.2011 рішення
від 10.05.2011 скасовано, справу призначено
до розгляду. Ухвалою суду від 13.07.2012 по
справі була призначена
судово-почеркознавча експертиза.
Ухвалою суду від 04.03.2013 провадження по
справі поновлено у зв'язку з
ненадходженням протягом тривалого
часу результатів експертизи, справу
призначено до розгляду. Ухвалою суду
від 10.04.2013 позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ
«ТАСкомбанк» про визнання іпотечного
договору недійсним - залишено без
розгляду.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Судом встановлено, що 22.02.2007 ОСОБА_1 при
укладенні іпотечного договору
підписала іпотечний договір, акт
приймання-передачі, заяву про те, що в
квартирі, що вона передає в іпотеку,
малолітні та неповнолітні особи не
проживають та не прописані.

Окрім того, судом встановлено, що 10.08.2007
між ОСОБА_1 та АТ «ТАС-Бізнесбанк» було
укладено додаткову угоду до іпотечного
договору.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 9 від
06.11.2009 року правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Помилка - це спотворене уявлення особи
про обставини, що дійсно мають місце.
Під помилкою треба розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
суб'єкта, предмета або інших істотних
умов правочину, яке вплинуло на її
волевиявлення і за відсутності якої за
обставинами справи можна вважати, що
правочин не був би укладений.

Позивачкою всупереч вимогам ст.ст. 60,61
ЦПК України не надано суду належних
доказів її помилки при укладені
іпотечного договору

Слід зазначити, що при розгляді справи
суд дійшов висновку про навмисне
затягування розгляду справи з боку
позивача, приховування факту існування
справи ще з 2009 року між тими ж сторонами
про той самий предмет і з тих самих
підстав.

Позивач після спливу більше шести
місяців після відкриття провадження по
справі заявив клопотання про
проведення судової почеркознавчої
експертизи. При цьому зазначив, що
результати експертизи, призначеної
ухвалою суду від 13.07.2012 по справі 2-6488/09
ним не з'ясовувались. В задоволенні
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи було
відмовлено з посиланням на те, що
позивач повинен довести ті обставини,
якими він обґрунтовує позовні вимоги.
Так, сама позивачка в позові зазначала,
що підписувала договір, однак вважала,
що укладає не іпотечний договір, а
договір довірчого управління
нерухомим майном.

У пункті 19 постанови пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
помилка внаслідок власного
недбальства, невизнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсною.

У даному випадку позивачем не надано
належних та достатніх доказів, які б
доводили його твердження про
спотворення уявлення про обставини, що
дійсно мають місце. При укладенні
договору іпотеки волевиявлення сторін
було вільним, ними досягнуто згоди щодо
всіх істотних умов договору.

Крім того, акт приймання-передачі,
підписаний між сторонами іпотечного
договору, свідчить про передачу ОСОБА_1
іпотеко держателю оригіналів
документів на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
недійсним договору іпотеки позивачі в
силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язані
на засадах змагальності
переконливими, належними та
припустимими доказами довести правову
та фактичну підставу заявлених ними
вимог.

Враховуючи зміст та суть договору
іпотеки, а саме забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, суд
вважає, що підстав, за наявності яких
відповідно до статті 229 Цивільного
кодексу України можливо визнати
договір іпотеки недійсним, немає.

Що стосується заявленого відповідачем
клопотання про застосування наслідків
спливу строку позовної давності
необхідно зазначити, що згідно
роз'яснень абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення» від 29 грудня 1976 р. № 11 з
наступними змінами, з підстав пропуску
строку для звернення до суду суд
відмовляє, коли позов є доведеним.

Враховуючі, що позовні вимоги є
недоведеними, суд вважає безпідставним
застосування строків позовної
давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «ТАСкомбанк»,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
іпотечного договору недійсним -
залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Л. Е. Пономаренко