інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/691/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 34
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 04 березня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про відшкодування завданих збитків, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 04 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 про
відшкодування завданих збитків.

Закрито провадження в частині позовних
вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про
відшкодування завданих збитків, з тих
підстав, що позовні вимоги до цієї
особи підлягають розгляду в порядку
господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсиббанк»
(далі - Банк) посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Всі доводи апеляційної скарги по суті
зводяться до того, що: 1) висновки суду,
що Банк не надав доказів, що
арбітражний керуючий ОСОБА_4 укладаючи
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення діяв в інтересах ОСОБА_3, не
відповідають фактичним обставинам
справи та ст.ст. 237, 239, 655 ЦК України, ст. 25
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»; 2) не
відповідають фактичним обставинам
справи висновки суду про те, що Банк не
надав доказів технічного стану
нежитлового приміщення в АДРЕСА_1.
Оскільки у матеріалах справи є три
висновки про незалежну оцінку
вищевказаних нежитлових приміщень, за
2007 рік, 2009 рік та за серпень 2010 року; 3)
суд не взяв до уваги та не дав належної
оцінки тому факту, що відповідно до
договору іпотеки №8991 від 03 квітня 2007
року іпотекодавець фізична особа
ОСОБА_3 брав на себе зобов'язання не
погіршувати стану предмета іпотеки та
не змінювати його вартості понад норми
його звичайної амортизації (зносу); 4) до
спірних правовідносин суд
безпідставно не застосував положення
ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ч. 1 ст. 1190 ЦК
України, оскільки саме внаслідок
спільних неправомірних дій та
бездіяльності відповідачів Банку
заподіяно майнову шкоду; 5) суд в
порушення процесуального
законодавства безпідставно відмовив
Банку в задоволенні клопотання про
призначення судових
будівельно-технічної та товарознавчої
експертизи для підтвердження суми
завданої шкоди; 6) справа підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки ОСОБА_3 припинив
свою підприємницьку діяльність 16
квітня 2013 року, а укладаючи договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення ліквідатор - арбітражний
керуючий ОСОБА_4 діяв від імені
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
таким чином позовні вимоги пов'язані
між собою і окремий їх розгляд є
неможливий.

У судовому засіданні представник ПАТ
«Укрсиббанк» Лукашенко О.В. підтримав
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4
заперечував проти них, вважав рішення
суду першої інстанції законним і
обґрунтованим.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що 23 грудня 2010 року між
арбітражним керуючим ОСОБА_4 -
ліквідатором фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк»
укладено договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення за яким, ОСОБА_4
(продавець) зобов'язався передати, а ПАТ
«Укрсиббанк» (покупець) зобов'язався
прийняти у власність і оплатити нежиле
приміщення (реконструйоване під офісні
приміщення), яке знаходиться на 1-му
поверсі багатоповерхового житлового
будинку - цегляні, загальною площею 419,9
кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1
на земельній ділянці Сумської міської
ради.

Відчужуване нежитлове приміщення
належить ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, посвідченого нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 05 березня 2007 року за р.№
291, зареєстрованого в Комунальному
підприємстві "Сумське міське бюро
технічної інвентаризації" за номером
запису 709 в книзі 23, реєстраційний номер
9370886.

Продаж зазначеного нежитлового
приміщення, сторони за договором,
здійснили за 23144930 грн., які були
зараховані на рахунок фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за №5700 в
ПАТ «Укрсиббанк» до підписання цього
договору. Підписання цього договору
свідчить про те, що його умови повністю
відповідають волевиявленню сторін.

Сторони свідчать, що у тексті цього
договору зафіксовано усі істотні
умови, що стосуються купівлі-продажу
нежитлового приміщення. Будь-які
попередні домовленості, які мали місце
до укладення цього договору і не
відображені у його тексті, після
підписання договору не мають правового
значення.

До моменту фактичної передачі
нежитлового приміщення покупцеві,
продавець несе відповідальність за
його збереження в належному стані,
збереження обладнання та невід'ємних
конструктивних елементів. Продавець
зобов'язується не демонтувати
електротехнічне обладнання наявне в
нежитловому приміщенні на момент його
огляду покупцем. У разі невиконання
цього обов'язку продавець
зобов'язується відшкодувати завдану
шкоду.

Цим договором були передбачені і інші
права та обов'язки сторін.

Ухвалою Ковпаківського районного
м.Суми від 29 березня 2013 року, яка
набрала законної сили, закрито
провадження у справі за позовом ПАТ
«Укрсиббанк» до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди, оскільки
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Роз'яснено ПАТ «Укрсиббанк», що розгляд
таких справ здійснюється в порядку
господарського судочинства.

16 квітня 2013 року державна реєстрація
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
припинена.

ОСОБА_4 має статус фізичної
особи-підприємця, тому спір між Банком
та цією особою має розглядатись в
порядку господарського судочинства, що
має наслідком закриття провадження в
цій частині справи.

Правовідносини між сторонами виникли з
договірних відносин, тому на них, за
встановлених обставин, не поширюються
положення цивільного законодавства
про солідарну відповідальність
боржників, що регулюють, у тому числі
деліктні правовідносини
(відшкодування шкоди, збитків).

Банком не доведено, що ОСОБА_3, як
фізична особа, завдав позивачу збитків
шляхом демонтажу та відсутності у
нежитловому приміщенні в АДРЕСА_1
наступного обладнання та
конструктивних елементів: металевих
решіток з вікон у загальній кількості 24
шт.; металевої решітки вхідної двері;
радіаторів опалення у приміщеннях в
загальній кількості 19 шт.; дверних
блоків в загальній кількості 1 шт.;
міжкімнатних дверей в загальній
кількості 21 шт.; обладнання охоронної
сигналізації; покриття підлоги у
загальній площі - 196,1 кв.м.; засобів
освітлення у загальній кількості 44 шт.;
електричних розеток у загальній
кількості 1 шт.; умивальників у
загальній кількості 3 шт.; унітазів у
загальній кількості 3 шт.; піддона
душової кабіни; котла опалення "Hermann";
сигналізатора контролю довибухових
концентрацій газу; панелів МДФ у
загальній площі 75,72 кв.м.; панелів
підвісної стелі у кількості 45 шт.;
гіпсокартонних перегородок загальною
площею 100,00 кв. м., на загальну суму 148808
грн., оскільки технічний стан цього
приміщення безпосередньо перед
продажем, у день підписання договору
купівлі-продажу належним чином не
зафіксовано у відповідних письмових
документах. ОСОБА_3 перед продажем не
брав письмових зобов'язань перед
Банком щодо технічного стану
приміщення, він не був продавцем та не
уповноважував арбітражного керуючого
ОСОБА_4, діяти в його інтересах.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено
відповідачами, тоді як ПАТ
«Укрсиббанк» на порушення положень ст.
60 ЦПК України, не надало належних
доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 658 ЦКУкраїни право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

За встановлених обставин, саме
арбітражний керуючий ОСОБА_4 -
ліквідатор фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 був продавцем нежитлових
приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 679 ЦК України саме
продавець відповідає за недоліки
товару, якщо покупець доведе, що вони
виникли до передання товару покупцеві
або з причин, які існували до цього
моменту.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги з приводу неврахування положень
договору іпотеки №8991 від 03 квітня 2007
року, неврахування висновків про
незалежну оцінку вищевказаних
приміщень, не впливають на висновки
суду, оскільки даний спір не стосується
предмета іпотеки, а згадані висновки
підлягають, зокрема, перевірці при
вирішенні спору у господарському суді,
оскільки стосуються правовідносин між
продавцем та покупцем нежитлових
приміщень в АДРЕСА_1.

Відповідно до 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Як убачається з вищевказаного договору
купівлі-продажу ним не передбачено
солідарного обов'язку відповідачів
перед Банком. Статті 1166, 1190 ЦК України
застосовуються до деліктних
правовідносин, тому на спірні
правовідносини вони не поширюються.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на те, яким чином вплинуло не
призначення судових експертиз на
законність, обґрунтованість та
справедливість рішення. За умови, що не
призначення згаданих експертиз , не
відповідало закону, суд апеляційної
інстанції за відповідним клопотанням
Банку, в межах своїх повноважень, міг би
їх призначити, проте таких заяв ні при
подачі апеляційної скарги, ні під час
розгляду справи апеляційним судом, в
судовому засіданні брав участь
представник Банку, не надходило.

Відповідно до п. 3 постанови №3 пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суди
повинні виходити з того, що відповідно
до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1, 12), віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Суд першої інстанції дотримався
вказаних норм законів, протилежного
позивачем не доведено.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 14 вищевказаної
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ спір фізичної особи, яка має
статус суб'єкта підприємницької
діяльності, у цивільно-правових,
житлових чи інших правовідносинах, що
не має ознак господарського та не
пов'язаний з господарською діяльністю,
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Наприклад, вирішуючи належність спору
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним до
цивільної чи господарської юрисдикції,
у разі виникнення такого спору між
господарським товариством і фізичною
особою, яка є приватним підприємцем,
суду належить з урахуванням змісту
договору та інших правовстановлюючих
документів з'ясувати, з використанням
якого правового статусу при укладенні
такого договору діяла фізична особа: як
фізична особа чи як фізична особа -
підприємець, а також врахувати, які
саме правовідносини між сторонами
виникли.

Оскільки є ухвала Ковпаківського
районного м.Суми від 29 березня 2013 року,
яка набрала законної сили у справі за
позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди, а суб'єктним складом даного
спору по суті є, зокрема, Банк та
фізична особа-підприємець ОСОБА_4, які
фактично уклали господарський договір
купівлі-продажу, то суд першої
інстанції мав достатньо правових
підстав для закриття провадження у
спорі між цими особами, які мають
вирішувати спір в порядку
господарського судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 04 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -