АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/2587/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Мочальська В.М. Провадження
№ 22-ц/789/210/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровського М. В.,
Фащевської Н. Є.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - представника
апелянта адвоката ОСОБА_1,
представників відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 18
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Кременецької міської ради,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
сервітуту,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до Кременецької
міської ради, ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору сервітутного
використання земельної ділянки по
АДРЕСА_1, що був укладений 31 травня 2012
року між Кременецькою міською радою в
особі її голови та ОСОБА_6, посилаючись
на те, що остання не має у власності чи у
користуванні земельних ділянок та
споруд за вказаною адресою, відповідне
рішення про укладення такого договору
власником земельної ділянки
(Кременецькою міською радою) не
приймалося, а міський голова, укладаючи
даний договір, вийшов за межі своїх
повноважень.

Рішенням Кременецького районного
суду Тернопільської області від 26
листопада 2013 року в позові ОСОБА_4 до
Кременецької міської ради, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
сервітутного (обмеженого) використання
земельної ділянки від 31 травня 2013 року,
укладеного між Кременецькою міською
радою та ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
незаконність, необгрунтованість,
порушення норм процесуального та
неправильне застосування норм
матеріального права.

На думку апелянта, при ухваленні
рішення суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що міський голова,
укладаючи спірний договір вийшов за
межі своїх повноважень. Також, вважає,
що судом не взято до уваги роз'яснення,
викладені у постанові Пленуму ВСУ від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", відповідно до
яких вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу, просив її
задовольнити. В судове засідання,
призначене на 10.04.2014 року ні апелянт
ОСОБА_4, ні його представник адвокат
ОСОБА_1, будучи належним чином
повідомленими про день і місце
розгляду справи, не з'явилися, що у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України,
не перешкоджало продовженню розгляду
справи у їх відсутності.

Представник відповідача
Кременецької міської ради ОСОБА_2
апеляційну скаргу визнала.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 у судовому засіданні
апеляційної скарги не визнав, вважає
рішення суду законним та обгрунтованим
і таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з недоведеності позивачем
факту порушення його прав укладенням
між Кременецькою міською радою та
ОСОБА_6 договору сервітуту.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
грунтуються на матеріалах справи.

Так, судом установлено, що 31
травня 2012 року власником земельної
ділянки Кременецькою міською радою в
особі міського голови Ковальчука О.А.
та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_6 укладено договір
сервітутного (обмеженого) використання
земельної ділянки, відповідно до якого
встановлюється земельний сервітут
відносно земельних ділянок по АДРЕСА_1
згідно ситуаційної схеми
орієнтованого розміщення тимчасових
споруд в центральній частині міста
Кременець, затвердженої рішенням сесії
Кременецької міської ради № 1201 від 24
квітня 2012 року, в інтересах сервітуарія
на право користування земельними
ділянками з цільовим призначенням
землі житлової та громадської забудови
для обслуговування тимчасових споруд
для здійснення підприємницької
діяльності загальною площею 0,0072 га (а.с.
4-6).

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Кременецької
міської ради від 13.08.2012 року № 1588
скасовано договір сервітутного
використання від 31.05.2012 року № 24,
укладений Кременецькою міською радою з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6
(а.с.17).

Постановою Кременецького
районного суду від 20.12.2012 року у справі
за адміністративним позовом прокурора
Кременецького району до Кременецької
міської ради визнано незаконним та
скасовано рішення сесії Кременецької
міської ради від 13.08.2012 року № 1588
(а.с.18-19). Дане рішення є таким, що
вступило в закону силу.

Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення та на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього ж Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.7 своєї постанови від 06.11.2009
року № 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", згідно ст.215 та
216 ЦК вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Зазначивши вказану позицію як одну з
доводів апеляційної скарзи, апелянт
ОСОБА_4 всупереч викладеному не
обгрунтував, за захистом яких саме
порушених його прав чи законних
інтересів він звернувся до суду.

Як встановлено з пояснень представника
апелянта, й що підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_4 не є ні
власником, ні користувачем земельної
ділянки, договір сервітутного
користування якою укладено між
Кременецькою міською радою та ОСОБА_6,
ні власником сусідньої земельної
ділянки, і на вказану земельну ділянку
взагалі не претендує (з заявами про
виділення Кременецькою міською радою
йому цієї земельної ділянки не
звертався).

Встановивши зазначені обставини, суд
першої інстанції, на думку колегії
суддів, прийшов до вірного висновку, що
оспорюваним договором права позивача
не порушені, а відтак - про
недоведеність ним позовних вимог.

Посилання апелянта на наявність у
нього передбаченого ст.55 Конституції
України права на оскарження в суді
рішень, дій, бездіяльності органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки предметом
даного спору є відносини у сфері
договірного права (визнання правочину
недійсним), а не оскарження рішень, дій,
бездіяльності органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, як помилково вважають
позивач і його представник.

Доводи апелянта щодо порушення
оспорюваним договором його прав з
підстав, що уся земля належить
українському народу і він як
представник останнього вправі
звертатися до суду з зазначеним
позовом, на увагу колегії суддів не
заслуговують, як такі, що суперечать
вимогам ст.324 ч.2 ЦК України, яка
передбачає, що від імені народу права
власника здійснюють органи місцевого
самоврядування в межах, встановлених
Конституцією України, тому саме
Кременецька міська рада може бути
належним позивачем у справі даної
категорії. При цьому, сам по собі факт
визнання міською радою даного позову
та апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не може свідчити про порушення
укладенням спірного договору прав
позивача ОСОБА_4

Рішення у даній справі не позбавляє
Кременецьку міську раду звернутися з
відповідним позовом до суду у випадку
наявності порушення її прав укладенням
договору з ОСОБА_6

Таким чином, доводи апеляційної
скарги, висновків суду першої
інстанції не спростовують; рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі, немає.

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі вищенаведеного,
колегія суддів вважає, що рішення
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 18 грудня 2013
року ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.ч.1, 2;
313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1
п.1; 325 ч.1 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 18
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська