Справа № 442/6058/13
Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/293/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

з участю секретаря Цар
М.М.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТзОВ)
«Благо-Інвест» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про
стягнення в його користь з відповідача
заборгованості за договором позики від
5 травня 2009 року в сумі 13 500 грн.,
адміністративних витрат в сумі 2 300 грн.
та судових витрат, посилаючись на
порушення відповідачем виконання умов
договору позики. Просить позов
задовольнити.

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 26 вересня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто зі
ОСОБА_2 в користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» заборгованість за
договором позики № 320/09 від 5 травня 2009
року в сумі 8 700 грн., витрати на правову
допомогу в сумі 380 грн., судовий збір в
сумі 229,40 грн., всього - 9 309,40 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи.
Зазначає, що позику повернув у повному
обсязі, заборгованості не має. Просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача,
апелянта, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 26 листопада 2007 року між
сторонами укладено договір № 002652
(основний договір), згідно якого
позивач (адміністратор), діючи за
дорученням, в інтересах і за рахунок
відповідача (учасника), здійснює певні
дії, спрямовані на придбання товару для
відповідача на умовах діяльності
програми «Благоінвест». Згідно умов
договору відповідач зобов'язаний
сплатити одноразовий реєстраційний
платіж, а також своєчасно, не пізніше 15
числа кожного місяця, сплачувати
загальні платежі, які складаються з
чистого внеску, за рахунок якого
здійснюється оплата товару чи
надається відповідна сума у позики та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги позивача з організації
діяльності програми. Відповідно до
надісланої заяви учасника на участь в
асигнаційному заході, учасник
(відповідач) отримав дозвіл на суму 30 000
грн., з яких відповідач отримав 27 250 грн.
в період з 22 липня 2009 року до 5 березня
2010 року. 5 травня 2009 року укладено
додаток №3 до договору №002652, де сторони
підтверджують, що учасник отримав
дозвіл на отримання товару в сумі 30 000
грн., а також, що на момент підписання
додатку №3 відповідачем було сплачено
49 чистих внесків на суму 12 250 грн., та 49
адміністративних витрат на суму 4 900
грн., які зараховані адміністратором в
рахунок погашення щомісячних платежів,
в порядку визначеному договором
позики.

У відповідності до умов основного
договору, 5 травня 2009 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір позики № 320/09 з додатком №1.
Згідно п.1.1. цього договору позивач
надав відповідачу грошові кошти у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, безоплатності
та цільового характеру використання, у
сумі 30 000 грн. з кінцевим терміном
погашення, згідно графіку погашення
заборгованості до 15 квітня 2019 року.

Згідно графіку погашення
заборгованості за договором, що
міститься в додатку № 1, а також додатку
№3 до основного договору відповідач,
починаючи з 15 травня 2009 року, і до 15
квітня 2019 року зобов'язаний повертати
надану позику рівними частинами по 250
грн. щомісячно та сплачувати
адміністративні витрати у розмірі 100
грн. до погашення наданої позики.

Позивач ствердив, що за період з 17
грудня 2007 року до 26 липня 2011 року
відповідачем було сплачено чистих
внесків на загальну суму 13 750 грн., з
серпня 2011 року відповідач почав
порушувати графік погашення позики та
виконувати свої зобов'язання у повному
обсязі. На червень 2013 року залишок
неповернутої позики складає 13 500 грн.
Суд першої інстанції не погодився з цим
та визначив суму заборгованості - 8 700
грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
з такими висновками суду погодитись не
можна, оскільки позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем та спростування позиції
відповідача, що позика ним погашена у
повному обсязі. Крім того, термін дії
договору між сторонами не закінчився.
Докази про вимогу позивача щодо
дострокового погашення відповідачем
зобов'язань за договором не надано.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване рішення не відповідає
обставинам справи, що є підставою для
його скасування та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судові витрати не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст. 313,
ч.21 ст.314, ст.316 319 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 26 вересня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест» про
стягнення в його користь із ОСОБА_2 13 500
грн. за договором позики № 320/09 від 5
травня 2009 року, адміністративних
витрат за основним договором № 002652 від
5 травня 2009 року в сумі 2 300 грн. та
судових витрат в сумі 609,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з часу набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді