АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/88/2014
І інстанції: Сушко Н.І.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При секретарі:Грицак
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
25 листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилалася на те, що нею у
Новотроїцькому відділенні Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - Банк) з 03 червня 2003
року було відкрито поточний
«Пенсійний» рахунок НОМЕР_1, на який
перераховувалася її пенсія.
Зарахування та зняття коштів з
зазначеного рахунку відповідає
записам у ощадній книжці, яка була
заведена з дати відкриття рахунку.

Вироком Чаплинського районного суду
Херсонської області від 12 березня 2012
року встановлено факт викрадення
працівниками Банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7
грошових коштів із рахунку позивача на
загальну суму 4 200,00 грн. Під час
розгляду кримінальної справи нею було
заявлено цивільний позов про стягнення
з Банку викрадених грошових коштів,
однак у вироку суду помилково
зазначено суму завданої їй
матеріальної шкоди у розмірі 1 969,16 грн.
і що дані збитки були відшкодовані
Банком у повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідно до
записів в ощадній книжці станом на 04
червня 2007 року залишок коштів на
рахунку становив 3 801,22 грн., а 03 липня 2007
року Банк видав їй лише 930,00 грн., ОСОБА_5,
з урахуванням уточнених позовних
вимог, просила суд: стягнути з Банку на
її користь: 2 871,22 грн. - основного боргу;
888,00 грн. - 5 % річних за користування її
коштами;1 862,42 грн. - інфляційні витрати; 1
130,10 грн. - 3% річних, а також понесені
витрати на сплату судового збору у
розмірі 229,40 грн. та на послуги
юрисконсульта в сумі 500,00 грн.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 25
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено частково. Вирішено:
стягнути з Банку на користь ОСОБА_5 борг
в сумі 2 871,22 грн., витрати на сплату
судового збору в розмірі 229,40 грн.,
витрати на послуги юрисконсульта в
сумі 500,00 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи
рішення суду першої інстанції в
частині відмови їй в задоволенні
позову незаконним та таким, що ухвалено
з порушенням норм матеріального права,
просить рішення суду в оскаржуваній
частині скасувати та ухвалити нове,
яким стягнути з Банку на її користь 888,00
грн. - процентів річних за договором, 1
862,42 грн. - інфляційних та 1 130,40 грн. - 3%
річних за неналежне виконання
грошового зобов'язання.

В апеляційній скарзі Банк, вважаючи
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в оскаржуваній
частині скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, а
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог залишити
без змін.

Письмових заперечень на скарги до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника Банку, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
Банк повинен відшкодувати шкоду,
завдану його працівниками під час
виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків, у розмірі, який
підтверджується записами в ощадній
книжці ОСОБА_5, у зв'язку із вчиненням
працівниками Банку злочину останній не
мав змоги зберігати грошові кошти
ОСОБА_5, користуватися ними і
нараховувати на них відсотки, з
порушенням кримінальної справи
затримка виплат та нарахування коштів
відбулись не з вини Банку, і положення
ст. 625 ЦК України до існуючих між
сторонами правовідносин з договору
банківського вкладу не застосовуються.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
червня 2003 року у Новотроїцькому
відділенні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
на ім'я ОСОБА_5 був відкритий поточний
рахунок «Пенсійний» НОМЕР_1 для
щомісячного зарахування пенсії зі
сплатою 5% річних. /а.с. 11/.

Вироком Чаплинського районного суду
Херсонської області від 12 березня 2012
року встановлено факт викрадення
працівниками Банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із
поточного рахунку ОСОБА_5 грошових
коштів на суму 4 200 грн. ОСОБА_5 у
вказаній кримінальній справі була
визнана потерплою, нею заявлявся
цивільний позов, разом з тим, вироком
суду грошові кошти в сумі 1 969 грн. 16 коп.
на її користь стягнуті не були, що не
оспорюється представником відповідача
(а.с.48-49, 75-77, 87-98).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, є обов'язковим для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Отже, якщо особою вчинений службовий
злочин, із використанням становища, як
у межах, так і з перевищенням влади та
наданих повноважень, майнову
відповідальність у вигляді заподіяної
ним матеріальної шкоди несе юридична
особа, відповідний роботодавець.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Як роз'яснено в п. 9 постанови №5 від
12.06.2009 року Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду», оскільки підставою позову є
фактичні обставини, що наведені у
заяві,то зазначення позивачем
конкретної правової норми на
обґрунтування позову не є визначальним
при вирішенні судом питання про те,
яким законом слід керуватися при
вирішенні спору.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може
змінити без згоди позивача, є
обставини, якими останній обґрунтовує
вимоги, а не саме по собі посилання на
певну норму закону. Тому в разі
посилання позивача не на ту норму
закону суд уточнює підстави позову і
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивача.

Обґрунтовуючи підставність позову та
посилаючись на приписи ст.ст. 525, 526, 623,
625, 1066-1076 ЦК України, ОСОБА_5 просила
стягнути на її користь 2871,22 грн.
основного боргу, 888 грн. - 5% річних за
користування її коштами, 1862,42 грн. -
інфляційні витрати, 1130,10 грн. - 3% річних.

Встановивши, що наслідком неповернення
Банком позивачці належних їй грошових
коштів є викрадення цих коштів
посадовими особами банку, які
засуджені за вказаний злочин, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про стягнення цих коштів з
Банку на підставі ст. 1172 ЦК України.
Оскільки Банком визнається і
матеріалами справи підтверджується, що
сума збитків від шкоди, заподіяної
злочином працівників банку, складає
1969,16 грн., а посилання ОСОБА_5 на
підтверджену записами в ощадній книжці
суму - 2871,22 грн. не є належним доказом,
колегія суддів вважає за необхідне
рішення суду в частині стягнення з
Банку 2871,22 грн. змінити, зменшити
вказану суму до 1969,16 грн. (а.с.19-30, 31, 78-84).

Колегія суддів дійшла висновку, що
відповідач повинен нести
відповідальність перед позивачкою у
зв'язку із заподіянням їй шкоди
внаслідок викрадення працівниками
банку грошових коштів під час
виконання ними своїх обов'язків, що
встановлено вироком суду, а не на
підставі ст.ст. 525,526,623,625,1066-1076 ЦК
України, і незахищені в кримінальному
провадженні порушені права ОСОБА_5
підлягають захисту в порядку
цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову ОСОБА_5 у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Банку 1862,42 грн. інфляційних
витрат та 1130,10 грн. - 3% річних, оскільки
спірні правовідносини статтею 625 ЦК
України не регулюються і Банк може
нести відповідальність перед
позивачкою не у зв'язку з невиконанням
зобов'язання за поточним рахунком, на
який нараховувалась пенсія позивачці,
а у зв'язку із заподіяною їй шкодою
внаслідок викрадення працівниками
банку грошових коштів під час
виконання ними своїх обов'язків.

Враховуючи положення ст. 22 ЦК України,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_5 про стягнення з Банку 5%
річних ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки стягнення з Банку суми
процентів, які б позивачка отримала за
користування коштами є збитками у
вигляді упущеної вигоди, на зараховану
суму пенсії вона очікувала отримання
процентів, що було ціллю відкриття
поточного рахунку в Банку, і у неї не
було сумніву, що ці кошти знаходяться
на її рахунку, у зв'язку з чим, рішення
суду в частині відмови ОСОБА_5 у
задоволенні зазначених позовних вимог
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про стягнення з Банку на користь
ОСОБА_5 598,84 грн.

Також колегія суддів приходить до
висновку про необхідність скасування
рішення суду в частині стягнення з
Банку на користь ОСОБА_5 витрат на
оплату послуг юрисконсульта в сумі 500
грн. і ухвалення в цій частині нового
рішення з відмовою у задоволенні цих
вимог, оскільки матеріалами справи не
підтверджується, що ці витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права як того вимагає ст. 84 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про
застосування положень ст.ст. 625,1066-1076 ЦК
України колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки дані норми ЦК
виниклі між сторонами правовідносини
не регулюють.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги Банку
про покладення відповідальності по
відшкодуванню шкоди на винних осіб -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки зазначені
особи, перебуваючи в трудових
відносинах з відповідачем, вчинили
викрадення коштів позивачки при
виконанні службових обов'язків, що є
підставою для відповідальності
юридичної особи за заподіяну
працівником майнову шкоду.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги Банку про незастосування судом
наслідків спливу строку позовної
давності, оскільки з постановленням
вироку суду від 12 березня 2012 року такий
строк позивачкою не пропущений.

Керуючись ст.ст. 22, 84, 625, 1172 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 25 листопада 2013
року в частині стягнення з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_5 2 831 грн. 22 коп. змінити, зменшити
вказану суму до 1 969 грн. 16 коп.

Це ж рішення в частині стягнення з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_5 витрат на послуги юрисконсульта
500 грн., а також - в частині відмови
ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог
про стягнення 5% річних скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні вимог ОСОБА_5 про
стягнення витрат на правову допомогу
відмовити, позовну вимогу ОСОБА_5 про
стягнення 5% річних задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
користь ОСОБА_5 598,84 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді