УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Монастириської районної ради
Тернопільської області, третя особа:
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Тернопільській області, про визнання
недійсними рішення та свідоцтва про
право власності, визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 15 квітня 2013 року, додаткове рішення
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 14 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 03 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 на
підставі протоколу зборів акціонерів
ВАТ «Монастириське АТП-16151» від 18
грудня 2010 року. У доповненні до
позовної заяви ОСОБА_6 також просив
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на будівлі ВАТ
«Монастириське АТП-16151», видане
Монастириській районній раді на
підставі рішення Монастириської
районної ради № 176 від 16 травня 2008 року
та скасувати зазначене рішення
Монастириської районної ради.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6
зазначає, що згідно з наказом
Регіонального відділення Фонду
державного майна України в
Тернопільській області № 269 від 14
березня 1996 року надано дозвіл на
приватизацію майна державного
підприємства Монастириське АТП-16151
шляхом перетворення його у відкрите
акціонерне товариство. Майно
державного підприємства переведено у
новостворене відкрите акціонерне
товариство «Монастириське АТП-16151».

Відповідно до протоколу зборів
акціонерів ВАТ «Монастириське АТП-16151»
від 18 грудня 2010 року в рахунок
погашення заборгованості з виплати
заробітної плати йому передано належне
підприємству майно, а саме
матеріальний склад, зварювальний цех,
автогараж і благоустрій територій на
суму 30 034,70 грн. При зверненні в
Монастириське БТІ за оформленням права
власності, йому повідомили, що на
підставі рішення Монастириської
районної ради № 176 від 16 травня 2008 року
на вказане майно районній раді видано
свідоцтво про право власності.

Рішення Монастириської районної ради
№ 176 від 16 травня 2008 року про визнання
за районною радою права комунальної
власності на нежитлові будівлі та
споруди колишньої «Монастириської
міжгосподарської шляхобудівельної
пересувної механізованої колони № 11»
вважає незаконним та таким, що порушує
його право, так як воно прийняте на
підставі протоколу засідання
представників засновників недіючої
організації «Монастириського
райагробуду».

Рішенням Монастириського районного
суду Тернопільської області від 15
квітня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_6 про визнання права власності
відмовлено.

Додатковим рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 14 серпня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_6 про визнання недійсними
рішення та свідоцтва про право
власності відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 03 жовтня
2013 року вказані рішення та додаткове
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволення позовних
вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним
рішення Монастириської районної ради
№ 176 від 15 травня 2008 року скасовано,
провадження в справі у цій частині
закрито. У решті рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу голова
Монастириської районної ради
Тернопільської області зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи судами не порушені норми
процесуального права, а тому ці судові
рішення необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
визнання недійсним рішення
Монастириської районної ради № 176 від 15
травня 2008 року та закриваючи
провадження у цій частині, апеляційний
суд виходив із того, що вказані вимоги
мають публічно-правовий характер.
Залишаючи у решті рішення без змін та
погоджуючись з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову про скасування свідоцтва про
право власності та визнання права
власності, керувався тим, що правові
підставі для цього відсутні, оскільки
рішення Монастириської районної ради
№ 176 від 15 травня 2008 року ніким не
скасовано.

З таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні спору щодо
його цивільних прав та обов'язків має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом (ст. 8 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів»).

За змістом ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо:

- захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

- інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що суди
мають виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

З урахуванням вказаного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги про визнання недійсним
рішення районного ради, не є вимогами
публічно-правового характеру, а носять
цивільно-правовий характер, оскільки
зачіпають цивільні інтереси позивача
(фізичної особи), які стосуються його
права власності на спірне нерухоме
майно, тобто у справі існує спір про
право, який підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Оскільки апеляційним судом при
постановленні оскаржуваної ухвали
щодо закриття провадженні у справі
були допущені порушення норм
процесуального права, то ця ухвала на
підставі ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи і в
частині вимог про скасування свідоцтва
про право власності та визнання права
власності, так як вони є
взаємопов'язаними з вимогою про
визнання недійсним рішення
Монастириської районної ради №
176 від 15 травня 2008 року, на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 03 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська