№ справи:124/7829/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Федоренко Е.Р. №
провадження:22-ц/190/1054/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Даніла Н. М.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Даніла Н.М.
суддів:Онищенко Т.С., Сінані О.М. при
секретарі:Рижих М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи - Центральний районний
відділ у м. Сімферополі Головного
управління міграційної служби України
в АР Крим, Житлово-комунальне
підприємство «Побутфон» про визнання
права користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
заочне рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 18 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа -
Центральний районний відділ у м.
Сімферополі Головного управління
міграційної служби України в АР Крим
про визнання права користування жилим
приміщенням, мотивуючи тим, що 06
березня 2007 року вона з ОСОБА_8, який діяв
в інтересах ОСОБА_7, на підставі
домовленості про придбання у ОСОБА_7
належної йому кімнати АДРЕСА_1, уклала
угоду про завдаток, відповідно до якої
передала ОСОБА_8 грошову суму
еквіваленту 2 500 доларів США за подальше
придбання кімнати, обумовленою
вартістю 29000 США. У березні 2007 року вона
вселилася у вказану кімнату, у травні
2007 року передала ОСОБА_8 решту грошової
суми, еквівалентну 26 500 доларів США. С
того часу вона проживає у кімнаті,
оплачує комунальні послуги, однак
відповідач ухиляється від її
реєстрації у вказаній кімнаті, просила
визнати за нею право користування
придбаною у відповідача кімнатою.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 15 листопада 2013
року до участі у справі у якості
третьої особи залучено ЖКП «Побутфон».

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 18 грудня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

Не погодившись з зазначеним заочним
рішенням суду, ОСОБА_6 надіслала до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування усіх обставин
справи. Зокрема, зазначає, що вона має
право бути зареєстрованою за
зазначеною адресою, оскільки з 2007 року
проживає у спірній кімнаті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_7, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно вимог
статті 214 ЦПК України, суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Рішення суду першої інстанції
відповідає наведеним вимогам
процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
будинок АДРЕСА_1 є гуртожитком,
знаходиться у комунальній власності
територіальної громади м. Сімферополя
АР Крим та перебуває на балансі ЖКП
«Побутфон».

Судом встановлено і сторонами не
заперечується, що позивач зі згоди
ОСОБА_7 проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з 2007
року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на незаконність відмови
відповідача ОСОБА_7 зареєструвати її по
зазначеній кімнаті, незважаючи на те,
що сам у кімнаті не проживає, оскільки
продав їй кімнату за суму еквіваленту
29000 доларів США; а відсутність
реєстрації перешкоджає їй
приватизувати спірне житло.

З копії угоди про завдаток від 06
березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_6
передала ОСОБА_8 за придбання кімнати
АДРЕСА_1 суму, еквівалентну 2 500 доларів
США, а 12 травня 2007 року - суму
еквівалентну 26 500 доларів США.

Судом ретельно досліджені доводи
позивачки про придбання спірної
кімнати у ОСОБА_7 і суд з урахуванням
принципів цивільного судочинства, а
саме: змагальності та диспозитивності,
передбачених ст.ст.10, 11 ЦПК України,
дійшов обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову про визнання права
користування житлом.

У кімнаті АДРЕСА_1 зареєстрований з 2005
року на підставі ордеру № 4 від 25 квітня
2005 року ОСОБА_7

Тобто, саме ОСОБА_7 має право
користування житловим приміщенням
гуртожитку.

За своєю правовою природою
користування житлом має речовий
характер і особливості його реалізації
встановлюються Житловим кодексом
Української РСР.

Згідно зі ст. 6 ЖК України жилі будинки і
жилі приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.
Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК України, жила площа
в гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету.

Відповідно до статті 129 ЖК України, ч. 2
п. 10 Положення про гуртожитки, на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку - адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

В матеріалах справи відсутні будь - які
докази про правомірність вселення
позивачки у гуртожиток по АДРЕСА_1, вона
не є членом сім'ї відповідача, а
домовленість між сторонами про продаж
кімнати не має правового значення для
вирішення спору, оскільки відповідач
має лише право користування спірним
житлом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про недоведеність
позовних вимог та їх
необґрунтованість.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що зроблені судом висновки
достатньо мотивовані, обставини справи
встановлені повно, наданим сторонами
доказам в рішенні дана належна оцінка
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

Доводи скарги про те, що суд першої
інстанції не повно, всебічно і
об'єктивно перевірив обставини справи
не відповідають дійсності.

Додаткових доказів, які б
спростовували правильність зроблених
судом висновків позивачем та його
представником суду апеляційної
інстанції не надано.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 Цивільного процесуального кодексу
України колегія суддів судової палати
з цивільних справ, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: