У Х В А Л А

14 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Мазур Л.М.,
Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року у справі за
позовом Керченського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері до
Ленінської районної державної
адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про визнання
недійсними пунктів розпорядження,
визнання недійсними державних актів та
зобов'язання повернути земельні
ділянки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Керченський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі розпорядження
Ленінської районної державної
адміністрації № 400 від 20 квітня 2007 року
«Про передачу у власність земельних
ділянок для ведення особистого
селянського господарства 15 громадянам
(відповідачам) із земель резерву
Семисотської сільської ради»
відповідачами незаконно отримані у
власність земельні ділянки загальною
площею 30 га. Оскільки спірні земельні
ділянки знаходяться у межах
прибережної захисної смуги Азовського
моря, тому їх передача для ведення
особистого селянського господарства
забороняється.

Про зазначене порушення законодавства
стало відомо у 2013 році після вивчення
кадастрової карти України.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати недійсними відповідні пункти
розпорядження, визнати недійсними
державні акти та повернути земельні
ділянки загальною площею 30,0 га шляхом
укладення з Ленінською районною
державною адміністрацією Автономної
республіки Крим акту
приймання-передачі.

Рішенням Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2013 року у задоволенні позову
Керченського міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері відмовлено у
зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 15 жовтня 2013
року апеляційну скаргу заступника
прокурора Автономної Республіки Крим
відхилено, рішення Ленінського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 29 липня 2013 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014 року
касаційну скаргу заступника прокурора
Автономної Республіки Крим відхилено,
рішення Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 15
жовтня 2013 року залишено без змін.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 87-89 Водного
кодексу України, ст. ст. 58, 60 Земельного
кодексу України, п. п. 1, 4, 5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
№ 486.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на надані із Єдиного
державного реєстру судових рішень:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 19 лютого
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 квітня
2013 року у справі за позовом про
визнання недійсним розпорядження та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, скасування державної
реєстрації та повернення земельної
ділянки, якою рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
квітня 2013 року про задоволення
позовних вимог залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 серпня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 25 січня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04
березня 2013 року у справі за позовом про
визнання розпорядження та державного
акту недійсними, якою оскаржувані
рішення про часткове задоволення
позовних вимог залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 05 червня 2013 року у справі за позовом
про визнання незаконним та скасування
розпорядження Голопристанської РДА №
245 від 28 квітня 2009 року та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, повернення земельної ділянки
у власність держави, якою оскаржуване
рішення про задоволення позовних вимог
залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29
березня 2013 року у справі за позовом про
визнання недійсними та скасування
розпорядження Дніпропетровської
районної державної адміністрації та
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування державної
реєстрації, повернення земельної
ділянки, якою рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2013 року про задоволення позовних вимог
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29
березня 2013 року, яким змінено рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення судового збору, залишено без
змін.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданих у приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права ухвал суду
касаційної інстанції від 12 червня 2013
року, від 07 серпня 2013 року, від 16 жовтня
2013 року та від 23 жовтня 2013 року не
вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК
України підстави для перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року, оскільки у
зазначених ухвалах фактичні обставини
справи не є тотожними у порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до його
незгоди з оцінкою судом фактичних
обставин справи щодо конкретного
спору, а тому не можуть бути підставами
згідно з вимогами ч. 1 ст. 355 ЦПК України
для перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Керченського міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері до Ленінської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 про визнання недійсними
пунктів розпорядження, визнання
недійсними державних актів та
зобов'язання повернути земельні
ділянки, за заявою заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Попович