АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3416/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар»

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року по
справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар» про стягнення заробітної
плати, не виплаченої при звільненні
працівника, середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась із зазначеним позовом,
посилаючись на ті обставини, що з 03
грудня 2012 року працювала у відповідача
на посаді головного юрисконсульта та
наказом № 173-к від 23 серпня 2013 року
звільнена згідно п.1 ст. 40 КЗпП України
за скороченням штату працівників.
Оскільки відповідач у день звільнення
не здійснив з нею повного розрахунку, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар» (далі - ТОВ
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар») на її користь суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку в розмірі 8248,38 грн. та
моральну шкоду в розмірі 6041,7 грн., а
всього 14290,08 грн.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року позовні
вимоги були задоволені частково:
стягнуто з ТОВ «Сільськогосподарська
фірма «Агро Стар» на користь ОСОБА_2
суму середнього заробітку за час
затримки розрахунку у розмірі 8121,64 грн.,
моральну шкоду у розмірі 500 грн. та на
користь держави судовий збір у розмірі
229, 4 грн. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар», посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 з

03 грудня 2012 року працювала у ТОВ
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар» на посаді головного
юрисконсульта.

Наказом № 71/1 від 05 серпня 2013 року «Про
внесення змін до штатного розкладу»
було вирішено скоротити з 05 жовтня 2013
року посадову одиницю «головний
юрисконсульт», про що ОСОБА_2 05 серпня
2013 року була ознайомлена під розпис
(а.с.38,39).

Своєю заявою від 13 серпня 2013 року
ОСОБА_2 просила звільнити її з 23 серпня
2013 року в порядку п.1 ст.40 КЗпП України з
виплатою компенсації та у зв'язку з цим,
скоротити строк попередження про
скорочення (а.с.40).

Наказом №173-к від 23 серпня 2013 року
позивачка була звільнена згідно пункту
1 ст. 40 КЗпП України по причині
скорочення штату робітників (а.с.41).

З наказом про звільнення ОСОБА_2 була
ознайомлена під розпис 23 серпня 2013
року.

Проте, у день звільнення
підприємство не здійснило з позивачкою
повного розрахунку і не виплатило їй у
повному обсязі заробітну плату.
Остаточний розрахунок відповідач
провів 02 жовтня 2013 року на суму 4940,97
грн., що підтверджується копією
платіжного доручення від 02 жовтня 2013
року (а.с.25).

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
обставин порушення відповідачем вимог
ст. 116 КЗпП України та дійшов висновку
про стягнення з ТОВ
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар» на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати у розмірі 8121,64
грн.

Враховуючи, що у зв'язку з
несвоєчасним розрахунком з позивачкою,
були порушені її права на отримання
всіх виплат у день звільнення, на які
вона розраховувала, їй було спричинено
моральну шкоду, розмір якої суд
визначив, виходячи із засад розумності
та справедливості, з чим погоджується
колегія суддів, відхиляючи в цій
частині доводи апеляційної скарги як
безпідставні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідачем при звільненні ОСОБА_2 не
було дотримано вимог трудового
законодавства, що є підставами для
стягнення з відповідача на її користь в
порядку ст.ст. 116,117, 237-1 КЗпП України
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та моральної
шкоди.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В п.п.6, 20, 21 постанови Пленуми
Верховного Суду України №13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз'яснено, що при
задоволенні вимог про оплату праці, суд
має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню.

Установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він в цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Доводи апеляційної скарги, що у своїй
заяві від 13 серпня 2013 року про
скорочення терміну попередження про
наступне звільнення у зв'язку із
скороченням, позивачка не зазначила
дати виплати вихідної допомоги та в
подальшому не висувала жодних вимог
про виплату вихідної допомоги, а також,
що на час незапланованого звільнення
ОСОБА_2 підприємство перебувало у
скрутному матеріальному становищі, не
спростовують висновків суду про
порушення відповідачем трудового
законодавства та не звільняє
роботодавця від проведення розрахунку
з працівником у день його звільнення.

Посилання апелянта, що у день
звільнення - 23 серпня 2013 року ОСОБА_2 не
була на роботі, спростовуються
матеріалами справи, зокрема - копією
наказу про звільнення, з яким позивачка
була ознайомлена під розпис 23 серпня 2013
року.

Доводи апеляційної скарги, що
скорочення строків звільнення
позивачки відбулося виключно за її
ініціативою, а тому трудові відносини
припинилися фактично за ініціативи
працівника, а не роботодавця, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
позивачку було звільнено саме з
підстав, передбачених п.1 ст. 40 КЗпП
України, і підстави звільнення
сторонами не оспорювалися.

Крім того, застосування норм ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст.116 цього
Кодексу, передбачено у випадках
звільнення працівників з будь-яких
підстав.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, у той
час як доводи апеляційної скарги
зведені до переоцінки доказів та
висновків суду не спростовують.

У той же час, колегія суддів вважає
наголосити на наступному.

Вирішуючи питання про розрахунок
середнього заробітку, що підлягає
стягненню з відповідача за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні позивачки, суд першої
інстанції керувався довідкою про
середню заробітну плату від 23 серпня 2013
року (а.с.6) та розрахував
середньоденний заробіток 198,08 грн.,
виходячи з розміру доходів позивачки
за червень, липень 2013 року ( 5763,00 + 6320,42 =
12083,42 грн. : 61 день).

Відповідно, середній заробіток судом
розраховано, виходячи із розрахунку
198,08 грн. (середньоденний заробіток) х 41
(календарний день затримки розрахунку).

Колегія суддів зауважує, що
застосований судом розрахунок
середнього заробітку не відповідає
вимогам Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними
змінами і доповненнями) (далі - Порядок).

При визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку.

За положеннями пунктів 2, 8 вказаного
Порядку середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи за останні
2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Як убачається з довідки про середню
заробітну плату від 23 серпня 2013 року, у
липні 2013 року позивачка 5 днів
перебувала на лікарняному, тому,
враховуючи, що вона не працювала повний
місяць, для розрахунку середньоденної
заробітної плати необхідно брати
зарплату за два повних місяці,
відпрацьованих позивачкою - травень,
червень 2013 року, що становить 6004,3 грн.
за травень 2013 року + 5763 грн. за червень
2013 року = 11767,3 грн.

У травні, червні 2013 року кількість
робочих днів становила 37 ( 19+18). Тому
середньоденний заробіток ОСОБА_2 буде
дорівнювати 11767,3 грн. : 37 робочих днів =
318,03 грн.

Звільнено позивачку було 23 серпня 2013
року, остаточний розрахунок проведено
02 жовтня 2013 року, відповідно затримка
належних при звільненні виплат склала
29 робочих днів (серпень 6 + вересень 21 +
жовтень 2).

Середній заробіток, який підлягав би
стягненню з відповідача становить 9222,87
грн. (318,03 грн. х 29 робочих днів).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь 8248,38 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, суд першої інстанції
стягнув 8121,64 грн.

Враховуючи, що позивачкою рішення суду
не оскаржувалося, та що судом першої
інстанції по суті спір вирішено
правильно, колегія суддів, розглянувши
справу згідно з вимогами ч.1 ст. 303 ЦПК
України, керуючись положеннями ст. 308
ЦПК України, вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарська фірма
«АгроСтар» відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді