АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1431/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

В квітні 2013 року позивач ПАТ «Універсал
Банк» звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 та з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
просив стягнути заборгованість у
загальному розмірі 999 605 грн. 79 коп.,
посилаючись на невиконання умов
кредитного договору, укладеного 22.02.2008
року між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та відповідачем
ОСОБА_2

Рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013 року позов задоволено: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість по кредитному договору
в сумі 117 051, 23 швейцарських франків, що в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
станом на 11.09.2013 року складає 999 605 грн. 79
коп., яка складається з заборгованості
по кредиту у розмірі 93 354, 20
швейцарських франків, що за офіційним
курсом НБУ становить 797 235 грн. 53 коп.;
відсотків у розмірі 20 916, 14 швейцарських
франків, що за офіційним курсом НБУ
становить 178 621 грн. 70 коп.; підвищених
відсотків у розмірі 2 780, 89 швейцарських
франків, що за офіційним курсом НБУ
становить 23 748 грн. 55 коп., а також судові
витрати у розмірі 3 441 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вказував, що висновок суду першої
інстанції про те, що між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір в редакції примірника,
наданого відповідачем, не відповідає
обставинам справи, оскільки фактично
сторонами не було досягнуто
безальтернативної згоди щодо всі
істотних умов спірного кредитного
договору, а саме - згоди щодо єдиного
розміру відсоткової ставки за
кредитним договором.

Вважає, що оскільки між сторонами
справи було підписано два примірники
кредитного договору з різними
відсотковими ставками, то між
сторонами не було досягнуто згоди щодо
всіх істотних умов кредитного
договору, а саме щодо розміру
відсоткової ставки за кредитом, а тому
такий договір не може вважатися
укладеним та він не породжує будь-яких
правовідносин між сторонами. Зазначав,
що позивач спочатку фактично
використовував один примірник
спірного кредитного договору, а потім
після скасування заочного рішення у
справі заявив, що ним використовувався
інший примірник спірного договору, що
підтверджує той факт, що між сторонами
не було досягнуто конкретної
домовленості про розмір річної
відсоткової ставки за кредитом.

В судове засіданні апелянт повторно не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення 15.03.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні вважала доводи апеляційної
скарги безпідставними та просила
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 001-2008-357, за яким позивач надав
відповідачу кредит в сумі 103 589
швейцарських франків, що в еквіваленті
на день укладення договору становило 475
702 грн. 65 коп. Розмір процентної ставки
за користування кредитом за договором
становить 4,5% річних

В пункті 1.1.3 кредитного договору
сторони погодили, що в разі звільнення
позичальника з основного місця роботи
встановлюються нові процентні ставки
за користування кредитом за цим
договором, а саме: базова процентна
ставка у розмірі 9,95% річних, та
підвищена процентна ставка - 29,85 %
річних, починаючи з першого робочого
дня, що слідує за днем звільнення
позичальника з основного місця роботи,
при цьому додаткова угода до договору
щодо внесення змін між сторонами не
укладається.

Судом першої інстанції також було
встановлено, що факт отримання
відповідачем кредиту в розмірі 103 589
швейцарських франків підтверджується
випискою з рахунку. Зазначений факт
було підтверджено в суді самим
відповідачем, який вказав, що дійсно
зазначена сума коштів була
перерахована йому на поточний рахунок
та була використана ним для придбання
нерухомості - квартири АДРЕСА_1,
власником якої він є на даний час.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив умови кредитного
договору та вимоги законодавства, не
забезпечив своєчасного погашення
кредиту, внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 11.09.2013
року складає 117 051,23 швейцарських
франків, що в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ станом на 11.09.2013 року складає
999 605 грн. 79 коп., яка складається з
заборгованості по кредиту у розмірі 93
354, 20 швейцарських франків, відсотків у
розмірі 20 916, 14 швейцарських франків;
підвищених відсотків у розмірі 2 780, 89
швейцарських франків.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, колегія
суддів дійшла висновку, що обставини,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими при вирішенні
справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги відповідача
зводяться до тверджень про те, що
кредитний договір № 001-2008-357 від 22.02.2008
року неможливо вважати укладеним,
оскільки у матеріалах справи наявні
різні примірники договорів, у яких
встановлені різні процентні ставки за
користування кредитом. Оскільки
сторони фактично не досягли згоди по
усіх істотних умовах договору, то
кредитний договір є неукладеним, тому
підстави для стягнення кредитної
заборгованості - відсутні.

Проте колегія суддів не приймає до
уваги зазначені доводи як підставу для
скасування рішення суду, оскільки ці
доводи були предметом розгляду суду
першої інстанції та отримали належну
правову оцінку, яка обґрунтовано
викладена у мотивувальній частині
рішення.

Зокрема, суд першої інстанції
правильно зазначив, що зміст копій
кредитного договору, наданих суду як
відповідачем, так і представником
позивача, є тотожними. Відповідач в
судовому засіданні суду першої
інстанції підтвердив справжність його
підписів у оригіналі кредитного
договору та зазначив, що договір був
підписаний ним саме на умовах, які
зазначені у договорі.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «Універсал Банк»
підтвердила, що з ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 001-2008-357 від 22.02.2008
року, відповідно до якого розмір ставки
за користування кредитом становить 4,5 %
річних; розмір підвищеної процентної
ставки - 13,5 % річних; розмір процентної
ставки у разі звільнення з основного
місця роботи - 9,95% річних та підвищеної
відсоткової ставки 29,85% річних ( а.с. 146).
Саме на такі умови кредитного договору
посилався відповідач, надаючи до суду
наявний у нього примірник кредитного
договору.

Крім того, відповідно до
вищевикладених процентних ставок
позивачем було зроблено розрахунок
заборгованості за кредитом, з якого
вбачається, що сума наданого на строк
до 10.02.2038 року кредиту становить 103 589
швейцарських франки; відсоткова ставка
за договором - 4,5 % річних, а з 01.10.2008 року
- 9,95 % річних, у зв'язку зі звільненням
відповідача з основного місця роботи.

Із суми наданого кредиту відповідачем
було сплачено 10 234,8 швейцарських
франки, при цьому останній платіж було
здійснено 25.05.2011 року, тому сума
простроченої заборгованості по
кредиту склала 7563,29 швейцарських
франки, сума дострокового стягнення
кредиту - 85 790,91 швейцарських франки.
Також у вказаному розрахунку зазначено
усі щомісячні платежі, які були
здійснені відповідачем на погашення
нарахованих відсотків, усього сплачено
- 28 150,25 швейцарських франки, сума
нарахованих і несплачених відсотків
становить 20 916,14 швейцарських франки.

Пунктами 1.1.1. та 1.1.3 кредитного договору
передбачено, що за користування
коштами понад встановлений строк (або
терміни погашення) нараховується
процентна ставка в розмірі 13,5 % річних,
а у разі звільнення позивача з
основного місця роботи - 29,85 % річних.
Розмір підвищеної процентної ставки за
користування кредитом понад
встановлені цим договором терміни
сплати щомісячних платежів
застосовується до всієї простроченої
суми основного боргу позичальника

Відповідно до розрахунку
заборгованості, складеного позивачем
станом на 11.09.2013 року, за період
погашення кредиту позивачем було
нараховано, а відповідачем - сплачено
підвищені відсотки за порушення
строків сплати чергових платежів на
загальну суму 423,68 швейцарських франки.
Вперше прострочена заборгованість по
підвищеним відсоткам виникла 10.05.2011
року та на день розрахунку становила
2780,89 швейцарських франки, що по курсу
НБУ у гривнях складає 23 748 грн. 55 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про недотримання позивачем положень ч.
4 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», спростовуються змістом
кредитного договору № 001-2008-357 від 22.02.2008
року (на придбання майна), з якого
вбачається, що договір містить запис:
«Підтверджую, що примірник договору
отримав 22.02.2008 року», а також особистий
підпис ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з копій заяв
відповідача ОСОБА_2 на адресу ПАТ
«Універсал Банк», наданих
представником позивача в суді
апеляційної інстанції у відповідь на
доводи апеляційної скарги, відповідач
неодноразово звертався із заявами про
можливість зниження відсоткової
ставки за кредитом, чим підтверджував
наявність укладеного між сторонами
договору кредиту.

Так, у заяві від 16 серпня 2011 року,
зареєстрованій у ПАТ «Універсал Банк»
за вхідним № 001/0936 ОСОБА_2 вказував, що у
зв'язку зі зростанням курсу
швейцарського франку просить
розглянути можливість зниження
відсоткової ставки за кредитами,
наданими згідно кредитного договору №
001-2008-357 від 22.02.2008 року та № 001-2008-352 від
21.02.2008 року, оскільки він не отримує
прибуток у швейцарських франках та
сплачувати більшу суму в гривнях не
розраховував під час оформлення
кредиту.

Також заяви про можливість здійснення
реструктуризації іпотечного кредиту
ОСОБА_2 подавав до банку 09.09.2011 року та
24.02.2012 року, підтверджуючи факт
наявності укладеного кредитного
договору № 001-2008-357 від 22.02.2008 року та
факт отримання суми кредиту.

Таким чином, вищевикладеним
підтверджується правильність висновку
суду першої інстанції про те, що при
укладенні кредитного договору №
001-2008-357 від 22.02.2008 року між сторонами
було досягнуто усіх істотних умов, а
доказів того, що договір є неукладеним
або нікчемним - суду не надано. При
цьому з матеріалів справи встановлено,
що відповідач певний період часу ( до
травня 2011 року) виконував умови
кредитного договору та погашав наданий
йому кредит, що також підтверджується
наданою відповідачем копією виписки з
його рахунку, відкритого в ПАТ
«Універсал Банк».

Підстав для сумніву у правильності
наданого позивачем розрахунку
заборгованості станом на 11.09.2013 року -
не вбачається. За період з часу подання
апеляційної скарги - 26.11.2013 року до
даного часу апелянтом не надано жодних
доказів тих обставин, що сума
погашеного кредиту є більшою, ніж
зазначено у розрахунку. Власного
розрахунку заборгованості, який
апелянт вважає правильним, ним не
подано.

Доводи апелянта щодо
необґрунтованості розрахунку в
частині сплачених відсотків понад
місячний платіж, які не були своєчасно
зараховані до відповідних платежів,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки з наявного у
матеріалах справи розрахунку станом на
11.09.2013 року вбачається, що відсотки,
сплачені відповідачем понад місячний
платіж у період з 10.10.2008 р. по 09.07.2010 р. на
загальну суму 927,91 швейцарських франки
були зараховані банком на погашення
основної суми кредиту.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи
підтверджено, що 05.03.2012 року та 18.06.2012
року ОСОБА_2 були направлені вимоги
банку про негайне погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором та нарахованих
процентів, в яких також зазначено, що у
разі невиконання вимог термін
повернення кредиту визнається банком
таким, що настав достроково на
шістдесят перший день з моменту
отримання вимоги, та банк буде
вимушений стягнути всю суму кредиту в
примусовому порядку.

Отже, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для дострокового стягнення
усієї суми заборгованості за кредитним
договором з відповідача на користь
позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що ним допущено порушення
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку, правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 525, 526, 530, 629,
1048, 1050, 1054 ЦК України й ухвалив законне
та обґрунтоване рішення. Висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: