Номер провадження: 22-ц/785/2669/14
Головуючий у першій інстанції Бондарь
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Банк Перший»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу за договором кредиту, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду міста
Одеси від 10 грудня 2013 року,

встановила:

У березні 2010 року ПАТ «Банк Перший»
звернувся до суду з вказаним позовом,
який уточнив, посилаючись на те, що 03
червня 2008 року між ВАТ «Універсальний
банк Розвитку та Партнерства»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № ОАВ-ПЖ-030608-1 із
змінами внесеними 09.12.2008 року та 09.02.2009
року.

Відповідно до договору позивач надав
йому кредит у сумі 225 000, 00 доларів США зі
сплатою 16,0% річних за користування
кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 02 червня 2015 року.

У якості забезпечення кредиту, 03 червня
2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованим в
реєстрі за № 2970.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач
у якості забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором № ОАВ-ПЖ-030608-1 від 03.06.2008 року
передала в іпотеку нерухоме майно, а
саме: чотирьохкімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 92, 1 кв.м., житловою
площею 69,7 кв.м.

Проте, відповідачі порушили умови
повернення платежів, у результаті чого
станом на 17.06.2011 року виникла
заборгованість за вказаним договором
кредиту у розмірі 1 009 149, 45 гривень, яку
позивач просив стягнути з відповідачів
в солідарному порядку.

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 10 грудня 2013 року позов
ПАТ «Банк Перший» було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
Перший» заборгованість за кредитним
договором № ОАВ-ПЖ-030608-1 від 03 червня 2008
року у сумі 4 020215 грн. 55 коп., яка
складається із заборгованості по
основній сумі кредиту 1767012,48 грн.,
заборгованості по нарахованим та
несплаченим відсоткам 113907,02 грн., пені
за несвоєчасно сплачені відсотки 125293,01
грн., пені за несвоєчасно сплачені
кредит 1933456,76 грн., три відсотки річних
від простроченої суми кредиту 80546,28 грн.
Вирішено питання судових витрат.

У задоволені позовних вимог до ОСОБА_4
відмовлено.

Зазначене рішення суду частково
оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення в частині задоволення
позову щодо стягнення з апелянта
заборгованості за кредитом та
ухвалення нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні цих вимог. В
решті рішення суду не оскаржено.

Іншими сторонами судове рішення не
оскаржено.

Апелянт в судове засідання не з'явився.
Про час та місце розгляду справи в
апеляційному суді повідомлявся
належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що 03 червня 2008 року між
ВАТ «Універсальний банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
ОАВ-ПЖ-030608-1 із змінами внесеними 09.12.2008
року та 09.02.2009 року.

Відповідно до договору позивач надав
йому кредит у сумі 225 000, 00 доларів США зі
сплатою 16,0% річних за користування
кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 02 червня 2015 року.

У якості забезпечення кредиту, 03 червня
2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованим в
реєстрі за № 2970.

Відповідно до умов договору пункт 1.1.
відповідач у якості забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № ОАВ-ПЖ-030608-1від
03.06.2008 року передала в іпотеку нерухоме
майно, а саме: чотирьох кімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 92, 1 кв.м.,
житловою площею 69,7 кв.м.

Проте, відповідачі порушили умови
повернення платежів, у результаті чого
станом на 17.06.2011 року виникла
заборгованість за вказаним договором
кредиту у розмірі 1 009 149, 45 гривень, що
включає в себе: заборгованість по
основній сумі кредиту 1 767 012, 48 гривень,
заборгованість по процентам - 113 907, 02
гривень, пеню за прострочення сплати
кредиту - 1 933 456, 76 гривень, пеню за
прострочення сплати процентів - 125 293, 01
гривень, 3% річних від простроченої суми
кредиту - 80 546, 28 гривень.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
кредитного договору та Цивільного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК України, право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що за змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову ПАТ «Банк Перший» та стягнення з
ОСОБА_3 зазначеної заборгованості за
кредитом. Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на відсутність
первинних документів, які
підтверджують надання ОСОБА_3
кредитних коштів є безпідставними та
спростовуються копію заяви ОСОБА_3 про
надання суми кредиту від 03 червня 2008
року, копією заяви про видачу готівки
від 03 червня 2008 року, копіями заяв
ОСОБА_3 від 08.12.2008 року, 10.12.2008 року,
копією зобов'язання ОСОБА_3 від 19.03.2009
року.

Доводи апелянта про неправильність
розрахунку не заслуговують на увагу та
підтверджується відповідним
розрахунком банку, іншого розрахунку
яки б спростовували зазначений
розрахунок апелянтом не представлено
та матеріали справи не містять.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Одеси від 10 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець