Справа № 1203/9178/2012
Провадження № 22ц/782/4884/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого:
Гаврилюка В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Максюта І.О.

при секретарі :
Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 04
квітня 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення, усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року позивач звернулася із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що вона є
співвласником вказаної квартири,
постійно разом з відповідачем і
спільною дитиною проживали у квартирі.
З травня 2011р. відповідач став
створювати умови, неможливі для її
проживання в квартирі, через що вона
вимушена була тимчасово залишити
квартиру, але її речі залишились у
квартирі. В квартирі проживає
відповідач, який її не впускає в
квартиру, за фактами протиправної
поведінки відповідача вона
неодноразово (5 разів) зверталась до
правоохоронних органів, де їй було
рекомендовано за вирішенням спору
звернутись до суду. 12.04.2012р. вона з
батьком приходила у квартиру, дзвонила
у вхідні двері, але жінка, що
відповідала через двері, відмовилась
її впустити у квартиру, після чого їй
дзвонив ОСОБА_1 і погрожував, що вона
ніколи не потрапить у квартиру. У липні
2011р. відповідач замінив замки у дверях.
В подальшому вона неодноразово,
15.09.2012р., 28.09.2012р., 30.09.2012р. приходила до
квартири у період з 16 до 20 години зі
свідками. Вона неодноразово зверталась
до відповідача, але він категорично
відмовив їй видати ключі та впустити в
квартиру. Такі дії відповідача
порушують її житлові права і права
власника, створюють їй перешкоди у
користуванні своїм майном, а тому
просить вселити її в квартиру за
адресою АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідача не чинити їй перешкоди в
користуванні вказаною квартирою та
зобов'язати відповідача передатній
комплект ключів від вхідної двері
вказаної кварти

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволено, вселено ОСОБА_2 в
квартиру АДРЕСА_1 в місті Луганську,
зобов'язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2
комплект ключів від вхідної двері у
вказану квартиру і не чинити їй
перешкоди в користуванні вказаною
квартирою.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, були відсутні перешкоди у
користуванні житлом, а тому просить
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

До судового засідання з'явилися
позивачка за первісним позовом та її
представник. Особи, які не з'явилися до
судового засідання вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
справи у відповідності до вимог ч.ч. 1-5
ст. 74 ЦПК України. Зважаючи на вказані
обставини, тривалий розгляд справи у
зв'язку з неявкою інших осіб, усунення
тяганини у справі колегія ухвалила
продовжити розгляд справи при даній
явці.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, яки беруть участь у
справі, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом відповідно договору
купівлі-продажу квартири від 26.01.2001
року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках
купили квартиру АДРЕСА_1, договір
посвідчено приватним нотаріусом
Луганського МУЮ ОСОБА_3А, зареєстровано
в реєстрі за № 303.

З реєстраційного посвідчення МКП «БТІ»
від 23.02,2001 р., з витягу з реєстру прав
власності вбачається , що квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу від
26.01.2001 р № 303, кожному по 1/2 частці.
Згідно договору купівлі-продажу і
технічного паспорту квартира має дві
ізольовані жилі кімнати площею 12,7 і 19,0
кв.м. Таким чином, доведено, що
позивачка є співвласницею вказаної
квартири нарівні з відповідачем, має
право власності на 1/2 частку у даній
квартирі.

З рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 18.10.2011р. вбачається,
що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстрований 21.08.2008 р., розірвано.
Рішення набрало законної сили 28.10.2011 р.
В рішенні зазначено, що шлюбні
відносини між сторонами припинені з
травня 2011р. через різні погляди на
життя та виховання дитини, сварки та
втрату почуттів та поваги один до
одного. З свідоцтва про народження
вбачається, що від шлюбу сторони мають
спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

З постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи від 15.09.2012р.,17.09.2012
р.,20.09.2012 р.,01.10.2012 р. вбачається, що
позивачка зверталась до
правоохоронних органів з заявами про
вжиття заходів до відповідача, який
погрожує їй фізичною розправою,
поміщенням позивачки до психіатричної
клініки, не дає бачитись з дитиною, не
впускає у квартиру. З даних постанов,
які є чинними, також вбачається, що
ОСОБА_1 обпитувався з даного приводу,
давав пояснення, що після розірвання
шлюбу позивачка не приймає участі у
вихованні спільної дитини, що спільне
майно при розлученні не ділилось і що
позивачка не мала до нього претензій з
приводу майна; веде себе неадекватно,
її речей і документів у квартирі нема.
Орган дізнання, з урахуванням того, що в
даному випадку вбачив наявність
цивільно-правових відносин, і можливо
ознак ст.356 КК України, у порушенні
кримінальної справи відмовляв,
рекомендував заявнику звернутись до
суду у порядку приватного
обвинувачення. Також, будь-яке чинне
рішення стосовно дитини відсутнє.

З свідоцтва про шлюб вбачається, що
ОСОБА_1 06.10.2012р. уклав шлюб з ОСОБА_6

Таким чином, позивачка не проживає у
квартирі, має намір і бажає проживати в
квартиру, але потрапити до неї не може,
що в квартирі проживає відповідач з
дитиною і крім того, у квартирі
проживає нова дружина відповідача - яка
не є власником квартири і яка вселилась
у квартиру без згоди другого власника -
тобто без згоди позивачки, що з
урахуванням жилої площі квартири,
також може розглядатись як перешкода
для позивачки у здійсненні нею свого
права власності, зокрема права на
проживання. Відповідач не спростував
доводів позивачки про те, що він
замінив замки, що він не пускає
позивачку в квартиру. Дані факти
відповідачем не оспорюються. Крім того,
враховуючи той факт, що позивачка на
даний час у квартирі не проживає, що у
квартирі проживає відповідач і
стороння для позивачки особа, яка не є
власником квартири, що позивачка
звернулась до суду з даним позовом, що
вона неодноразово подавала заяви до
правоохоронних органів і просила
захистити її права, в тому числі і з
причини перешкод у проживанні в
квартирі, враховуючи встановлені
конкретні обставини, викладені у
постановах про відмову у порушенні
кримінальних справ, враховуючи
поведінку відповідача під час розгляду
даної справи - яка однозначно вказує на
затягування розгляду справи і на
відтягування моменту вселення
позивачки в квартиру, і на те, що
відповідач не бажає впускати позивачку
у квартиру без рішення суду. Суд дійшов
ґрунтовного висновку, що всі дані факти
у своїй сукупності є підставами для
того, щоб зробити висновок про
наявність перешкод для позивачки з
боку відповідача у здійсненні нею
права власності (в тому числі права
користування, володіння).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання
власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.1, ч.2, ч.3, ч. 7 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь - які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 358
ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч.1 ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Згідно ст.
391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Згідно ст.
150 ЖК України громадянин, який має у
приватній власності користується нею
для особистого проживання і проживання
члені їх сімей.

Враховуючи, що позивачка є власником
половини квартири, не позбавлена
такого права, тому має право на
користування, володіння своїм майном, в
тому числі на проживання в даній
квартирі, що на даний час позивачка не
має реальної можливості здійснити дані
свої права, похідні від права
власності, без судового захисту, що у
неї відсутні ключі від вхідних дверей,
чого відповідач не заперечує, що
виключає можливість вільно
користуватись квартирою, враховуючи,
що для позивачки є перешкоди у
користуванні належним їй на праві
власності нерухомим майном, і що такі
перешкоди для неї існують з боку
відповідача - другого співвласника,
який проживає в даній квартирі,
враховуючи наявність у позивачки права
вимагати усунення перешкод, то суд
дійшов законного висновку про
задоволення позову.

Суд дійшов вірного висновку, що позов
відповідача про визначення порядку
користування квартирою, який був
залишений судом без розгляду з причини
неодноразової неявки відповідача
(позивача за зустрічним позовом), не є
підставою для відмови у позові про
вселення у квартиру, і не є перешкодою
для розгляду позову про вселення і
усунення перешкод, оскільки право
власності позивачки на дане житло
ніким не оспорюється, є її безспірним
правом, а тому позивачка має всі
похідні, невід'ємні від права
власності права, зокрема право
користування, володіння і
розпорядження, в тому числі і право на
особисте проживання в даній квартирі.
Оскільки на даний час не визначався
порядок користування квартирою між
співвласниками, квартира не ділилась у
натурі, то позивачка має бути вселена у
квартиру, а не в окрему кімнату, що
відповідає вимогам ст. 358 ЦКУ.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 04 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :