22-ц/772/1378/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О. С.Категорія:
44Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В.,
Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: прокурора
Клімова Б.В., ОСОБА_7 та її адвоката
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_4,
ОСОБА_5, представника третьої особи -
служби у справах дітей Вінницької
міської ради Марценюк Л.Є.,-

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог - органу опіки і піклування,
виконкому Вінницької міської ради про
визнання таким, що втратив право
користування житлом та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, третьої особи - служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
вселення, зміну договору найму, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ОСОБА_7 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
таким, що втратив право користування
житлом, мотивувала позов тим, що вона є
наймачем квартири АДРЕСА_1. В цій
квартирі з 1983 року прописаний брат її
покійного чоловіка - ОСОБА_3, проте з 1994
року він не проживає в квартирі,
фактичне місце його проживання
невідоме. У вересні 2013 року вона
дізналась, що відповідач без її відома
і дозволу зареєстрував в квартирі
своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 хоча
жодного дня діти не проживали в
квартирі. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК
України просила визнати ОСОБА_3 та його
неповнолітніх дітей такими, що
втратили право користування житлом,
позов задовольнити.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
вселення, зміну договору найму,
мотивував позовні вимоги тим, що він
перебуває в шлюбі з ОСОБА_13 з 1994 року,
від шлюбу має дітей: доньку ОСОБА_33 1995
р.н., сина ОСОБА_14 2001 р.н., сина ОСОБА_15 2005
р.н., доньку ОСОБА_10 2008 р.н., доньку
ОСОБА_11 2009 р.н., сина ОСОБА_16 2011 р.н., двоє
дітей є інвалідами. Він та його діти
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1. Дана
квартира надавалась його батькам і
йому з братом ще в 1977 році, але на
сьогоднішній день квартиронаймачем є
ОСОБА_7 Він сплачує плату за комунальні
послуги і борги по житлово-комунальним
послугам, але не може проживати разом з
дітьми в квартирі, оскільки
відповідачка чинить йому перешкоди.
Добровільно змінити договір найму та
розділити особовий рахунок
відмовляється, тому він просив вселити
його разом з неповнолітніми дітьми в
квартиру АДРЕСА_1 та визнати його зі
складом сім`ї - шість осіб, наймачем
двох кімнат - площею 17,6 кв.м. та 10 кв.м., а
ОСОБА_7 зі складом сім`ї - дві особи,
наймачем однієї кімнати, площею 11,4
кв.м., решту приміщень залишити в
спільному користуванні. Просив
зобов`язати виконком укласти з ним
договір найму двох кімнат, змінивши
договір найму, а ОСОБА_7 та ОСОБА_5
зобов`язати не чинити перешкоди в
користуванні кімнатами.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 грудня 2013 року
дані позови були об`єднані в одне
провадження.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 разом з неповнолітніми
дітьми - ОСОБА_8, 2001 року народження,
ОСОБА_9, 2005 року народження, ОСОБА_10, 2008
року народження, ОСОБА_11, 2009 року
народження, ОСОБА_12, 2011 року народження
в жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні позову про зміну
договору найму жилого приміщення -
відмовлено

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
третьої особи без самостійних вимог -
органу опіки і піклування, виконком
Вінницької міської ради про визнання
таким, що втратив право користування
житлом - відмолено.

Вирішено питання, щодо стягнення
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_7, подала апеляційну
скаргу, в якій посилаються на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 19 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким її позов задовольнити
повністю.В задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 є наймачем квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки ЖЕК-7 станом на
16.08.2013 року в квартирі зареєстровані:
син - ОСОБА_5 (з 2008 р.), брат чоловіка -
ОСОБА_3 (з 1983 р.), діти ОСОБА_3 (з 15.08.2013
року) - ОСОБА_8 (2001 р.н.), ОСОБА_9 (2005 р.н.),
ОСОБА_10 (2008 р.н.), ОСОБА_11 (2009 р.н.), ОСОБА_12
(2011 р.н.) (а.с.6 т. 1).

Вказана квартира була виділена ОСОБА_17
(матері відповідача ОСОБА_3 та
покійного чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_8) на
сім`ю з чотирьох чоловік - ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_8, ОСОБА_3, виданий ордер
на вселення (а.с.19 т. 2).

Відповідно до технічного паспорту
квартира складається з трьох кімнат -
17,6 кв.м., 10 кв.м., 11,4 кв.м., загальною
площею - 66,8 кв.м., житловою - 39 кв.м. (а.с.
80-85 т. 2).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім`ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

В суді першої інстанції було допитано
ряд свідків, а саме ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які
підтвердили факт, того що ще до смерті
ОСОБА_8, ОСОБА_3 в будь-який час приходив
до квартири, оскільки мав свій ключ, в
квартирі були його особисті речі,
залишався на ніч. Починаючи з травня 2012
року ОСОБА_3 в квартиру не міг
потрапити, оскільки ОСОБА_7 були
замінені замки. Крім того, з серпня 2013
року ОСОБА_3 постійно вносить поточну
плату за житлово-комунальні послуги і
сплачує борги, стягнуті з нього за
рішеннями судів від 31.08.2007 року, 02.08.2010
року, що підтверджується наданими
квитанціями та постановою державного
виконавця про звернення стягнення на
заробітну плату від 29.04.2013 року (а.с.58-76
т. 2), вказуючи на те, що він має намір
проживати у вказаній квартирі.

В матеріалах справи містяться акти від
22.08.2007 року (т.1 а.с.7) та від 19.12.2011 року (т.1
а.с.8), які складені станом на 2007 та 2011
роки відповідно. Доводи апеляційної
скарги щодо дійсності цих актів
спростовуються тим, що вони були
складені задовго до подання позову до
суду, оскільки відповідно до ст.71 ЖК
України законодавець встановлює цей
строк у 6 місяців.

Крім того, акт від 22.08.2012 року (т.1 а.с.9),
складенний ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, про
те, що ОСОБА_3 з 1994 року за вказаною
адресою не проживає. Однак, суд першої
інстанції правомірно оцінив вказаний
доказ критично, оскільки ОСОБА_25
пояснила суду, що підписувала порожній
бланк на прохання ОСОБА_7, для того щоб
зменшити плату за житлово-комунальні
послуги і додала, що якби вона знала про
зміст акту, вона його не підписала б,
оскільки не може стверджувати, що
ОСОБА_3 не проживав в квартирі. Бачила,
що ОСОБА_3 часто був в квартирі, коли
хворів ОСОБА_24, отримав ключ для
домофону як мешканець даного будинку,
говорив, що після смерті брата не може
потрапити до житла, оскільки ОСОБА_7
перешкоджає.

Покази інших свідків, які були
допитані, а саме ОСОБА_27, яка є рідною
сестрою ОСОБА_7 і є зацікавленою в
розгляді справи, свідки ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_26, які не знають ні про
відносини братів, ні про проживання
квартирантів в квартирі, судом першої
інстанції критично оцінені.

Враховуючи вище викладене, тимчасова
відсутність ОСОБА_3 в житловому
приміщенні з травня 2012 року є з
поважної причини - через неправомірну
поведінку самої ОСОБА_7

Відповідно до ст. 64 ЖК України, якщо
особи, зазначені в ч. 2 цієї статті,
перестали бути членами сім`ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов`язки, як наймач і члени
його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім`ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Крім того, реєстрація неповнолітніх
визначена ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», а також п.
2.2, п. 2.3 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом МВС № 1077 від
22.11.2012 року і в даних нормах не
передбачено отримання згоди наймача на
реєстрацію дітей до 14 років за місцем
реєстрації одного з батьків. Така ж
відповідь була надана ЖЕК-7 від 01.11.2013
року (а.с.54 т. 2).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 чиняться
перешкоди в користуванні житлом, суд
першої інстанції правомірно
задовольнив вимогу про вселення його
разом з неповнолітніми дітьми та
відмовив ОСОБА_7 у визнанні ОСОБА_3 та
його неповнолітніх дітей такими, що
втратили право користування житлом.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_7 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.