Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8867/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.

при секретарі Лукомській А.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про стягнення боргу, третя
особа - ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 18 грудня 2013 року
звернулася в суд з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

В поданій до суду позовній заяві
посилалася на те, що 03 квітня 2008 року
за договором позики передала ОСОБА_3 194
000 грн. з терміном повернення до 03
квітня 2010 року. Вказувала, що з 23 червня
2010 року по 06 січня 2013 року третьою
особою ОСОБА_3 їй повернуто 71000 грн.

Також посилалася на те, що договір
позики ОСОБА_3 укладала в інтересах
сім'ї, тому отримані за договором
позики кошти є спільною сумісною
власністю подружжя та відповідач
ОСОБА_2 має обов'язок по поверненню
половини отриманих ОСОБА_3 коштів.

В поданій до суду позовній заяві
просила суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на її користь борг за договором
позики у розмірі 97000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав подану до
суду позовну заяву, посилаючись на
викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнавав,
заперечував факт укладення між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 договору позики.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала вимоги
позовної заяви.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та третьої
особи, дослідивши зібрані в справі
докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що третя особа
ОСОБА_3 є рідною донькою позивача
ОСОБА_4

Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 23 серпня 1998 року по 05 березня 2010 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 19 квітня
2011 року звертався до суду з позовом про
поділ спільного майна подружжя, в якому
просив суд визнати за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, натомість ОСОБА_3 зверталася
до суду з зустрічним позовом про
визначення часток співвласників
квартири з урахуванням коштів,
внесених кожним із подружжя у її
купівлю та припинення права власності
на частку в спільному майні з виплатою
на користь ОСОБА_2 компенсації.

Останнім рішенням Київського
районного суду м. Полтави по даній
справі від 22 квітня 2013 року, яке
вступило в законну силу, позов ОСОБА_2
задоволено, визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про поділ
майна, визначення розміру часток у
праві спільної сумісної власності,
припинення права власності та визнання
за нею права особистої власності на
квартиру відмовлено. Вирішено питання
про судові витрати.

В поданій до суду позовній заяві
позивач ОСОБА_4 посилається на
наявність між нею та третьою особою
ОСОБА_3 правовідносин з договору позики
на суму 194000 грн. від 03 квітня 2008 року
та на наявність у відповідача ОСОБА_2
обов'язків по сплаті 1/2 частини боргу в
сумі 97000 грн. за договором позики, як за
зобов'язанням, що виникло в інтересах
сім'ї.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 станом на час укладення
договору позики 03 квітня 2008 року
перебував в зареєстрованому шлюбі з
третьою особою ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Визначаючи характер правовідносин, які
виникли між сторонами по справі, суд
виходить з наступного.

Обґрунтовуючи наявність правовідносин
з договору позики, позивач ОСОБА_4
посилається на наявність простої
письмової розписки, складеної третьою
особою ОСОБА_3 (ас.с 5), а не відповідачем
ОСОБА_2

Порядок укладення договору позики,
його правова природа, визначені главою
71 ЦК України.

Сторонами договору позики в силу норм
ст. 1046 ЦК України є позикодавець та
позичальник.

Дослідженими в справі доказами
встановлено, що позивачем ОСОБА_4 як
позикодавцем в силу договору позики,
укладеного 03 квітня 2008 року та
підтвердженого простою письмовою
розпискою, були надані грошові кошти
третій особі ОСОБА_3 в розмірі 194000 грн.

Також судом встановлено та не
оспорюється в поданій до суду
позивачем ОСОБА_4 позовній заяві, що
відповідач ОСОБА_2 не є стороною
договору позики, а отже, не є
позичальником в розумінні ст. 1046 ЦК
України.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не є
стороною договору позики,
правовідносини між позивачем ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_2 з договору позики
не виникали, суд, вирішуючи справу в
межах заявлених позовних вимог,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_4
до ОСОБА_2 заявлено безпідставно та не
підлягає задоволенню.

Твердження позивача ОСОБА_4 про те, що в
силу вимог ст. ст. 61, 65 СК України у
відповідача, як одного із подружжя,
виник обов'язок по поверненню коштів за
договором позики, укладеним ОСОБА_3, не
заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Виникнення в силу норм ст. 61 СК України
у подружжя права спільної сумісної
власності на грошові кошти, одержані за
договором, не є підставою для зміни
сторони в договорі позики та
виникнення у позичальника права вимоги
до іншого із подружжя.

Статтею 65 СК України, на яку
посилається позивач в поданій до суду
позовній заяві, також передбачено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Разом з тим договір позики за своїм
змістом не є договором щодо
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, тому правила, встановлені ст.
65 СК України не підлягають
застосуванню при покладенні
обов'язків за таким договором на іншого
із подружжя.

В даному випадку в силу ст. 61 СК України
має місце отримання коштів за
договором, які стали об'єктом права
спільної сумісної власності, а також
використання таких коштів в інтересах
сім'ї.

В силу норм ст. 1046 ЦК України украдений
договір позики одним із подружжя не
породжує жодних правових наслідків
для інших осіб, крім сторін
зобов'язання, втому числі і для іншого
із подружжя.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд
приходить до висновку, що в силу
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
договору позики обов'язок по
поверненню одержаних за договором
коштів покладається виключно на третю
особу ОСОБА_3, до якої позивач з
вимогами не зверталася.

У ОСОБА_3 в свою чергу виникло
право на поділ спільного майна
подружжя з урахуванням наявних
боргових зобов'язань.

Крім того, як встановлено судом, спір з
приводу поділу майна подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_2 вирішено згідно з рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 22 квітня 2013 року, яке вступило в
законну силу. Зазначеним судовим
рішенням здійснено поділ майна
подружжя з урахуванням боргів
подружжя, які виникли в інтересах сім'ї.

При вирішенні даної справи судом також
приймається до уваги та обставина, що
під час ухвалення рішення суду від 22
квітня 2013 року по справі № 552/174/13-ц,
Київським районним судом міста Полтави
встановлювалися обставини наявності
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 правовідносин з
договору позики на суму 194000 грн., а
спільне майно подружжя поділено з
урахуванням боргових зобов'язань
подружжя.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 22 квітня 2013 року, яке
вступило в законну силу, встановлено
відсутність доказів здійснення ОСОБА_3
розрахунків за позикою, взагалі
наявності в неї фінансової можливості
здійснити такі розрахунки, що,
відповідно до постановленого судом
рішення, ставить під сумнів сам факт
укладення договору позики.

За таких обставин, враховуючи
відсутність між сторонами по справі
правовідносин, які виникли з договору
позики, вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 є
повністю безпідставними та не
підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК
України понесені позивачем ОСОБА_4
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про стягнення боргу
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Н.Л.Яковенко

27.01.2014