Головуючий суду 1 інстанції - Третяк
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 2/409/353/13
Провадження № 22ц/782/5450/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Фарятьєва С.О., Украінцевої Л.Д.,

при секретарі -
Ковальчук С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Головного управління Держземагенства
у Луганській області

на рішення Білокуракінського
районного суду Луганської області від
07 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до Білокуракинської районної
державної адміністрації,
Олександропільської сільської ради
Білокуракинського району Луганської
області, третя особа відділ
Деркомагенства у Білокуракинському
районі Луганської області про
встановлення факту родинних відносин
та витребування сертифікату на право
на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білокуракінського районного
суду Луганської області від 07
листопада 2013 року позов був
задоволений повністю: встановлено факт
родинних відносин, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, а
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є матір'ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.
Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування після
смерті сина - ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4, на земельну часку (пай) в
розмірі, рівному для всіх членів КСП
«Україна» Білокуракінського району
Луганської області. Зобовязано
Білокуракінську районну державну
адміністрацію Луганської області
видати на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3
сертифікат на право на земельну частку
(пай) в розмірі, рівному для всіх членів
КСП «Україна» Білокуракінського
району Луганської області.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення Білокуракінського районного
суду Луганської області від 07
листопада 2013 року скасувати. Апелянт
вважає, що суд першої інстанції не
застосував строк позовної давності.

Заперечень проти апеляційної скарги
іншими учасниками не надано.

Судом першої інстанції встановлено:
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5. В свідоцтві
про народження ОСОБА_4 прізвище
позивачів вказано «ОСОБА_4» (російською
мовою). В паспортах позивачів їх
прізвища вказані як «ОСОБА_4»
українською мовою та «ОСОБА_4» -
російською.

На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4
проживав в с. Яровівка
Білокуракінського району разом з
батьками - ОСОБА_3, ОСОБА_2 та братом
ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса
Білокуракінської державної
нотаріальної контори 29 серпня 2013 року
позивачам було відмолено у видачі
свідоцтва на спадщину через
відсутність правовстановлюючих
документів у позивачів.

ОСОБА_4 значиться в списках до
Державного акту на право колективної
власності на землю по КСП «Україна»
серії ЛГ № , який зареєстрований в
книзі записів державних актів на право
колективної власності від 27 липня 1995
року та видано 01 серпня 1995 року.

Станом на 06 листопада 2013 року на
території сільської ради є вільні
земельні ділянки із земель запасу
площею 38,8057 га.

Колегія вважає за можливе розглянути
справу за відсутності сторін, які
належним чином були повідомлені про
час та місце слухання справи, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
надані докази підтверджують факт
родинних відносин між померлим та
спадкоємцями - позивачами по справі;
позивачі фактично прийняли спадщину,
строк прийняття спадщини не пропущено.

Апелянт, частково не погоджуючись з
рішенням, вважає висновок суду щодо
прийняття спадщини, помилковим,
оскільки не надано доказів
безумовного прийняття спадщини, саме -
земельної частки.

З доводом апеляції погодитись не
можна.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 11 його постанови «Про судове рішення
у цивільній справі», у мотивувальній
частині рішення має міститися
обґрунтування щодо кожного доводу
сторін по суті позову, що є складовою
вимогою частини першої статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод. Крім того, у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам повністю відповідає.

Суд першої інстанції навів
докази, які підтверджують родинні
відносини між позивачами та померлим
ОСОБА_4, докази проживання померлого
сумісно з батьками, позивачами по
справі, фактичного отримання спадщини
позивачамі після смерті сина. Суд
правильно визначився з законом, який
регулює спірні відносини. Оскільки
ОСОБА_4 помер в 1996р., то застосовуються
норми ЦК УРСР, який діяв на час
відкриття спадщини.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР батьки
відносяться до спадкоємців першої
черги.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, передбачено ст.549 ЦК УРСР,
якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

З системного аналізу наведених
норм закону вбачається, що закон не
зобов'язує доказувати прийняття всіх
часток спадщини, достатньо довести, що
якусь частину спадщини спадкоємиць
прийняв. Тому суд першої інстанції
обґрунтовано послався на ст..548 ЦК УРСР,
згідно якої прийняття спадщини
частками не допускається.

В судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_4 значиться в
списках до державного акту на право
колективної власності на землю по КСП
„України", який зареєстрований в книзі
записів державних актів на право
колективної власності від 27 липня 1995
року та видано 01.08.1995р., про що свідчить
довідка відділу Держкомзему у
Білокуракинському районі №564 від
21.05.2013 р.(а.с.8) . У зв'язку з чим, виходячи
з роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004р. №7 „Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" (п.24) померлий ОСОБА_4
набув права на земельну частку, а після
його смерті (липень 1996р) його батьки
успадкували право на земельний пай.

Судом першої інстанції при
вирішенні спору правильно взято до
уваги, що згідно довідки
Олександропільської сільської ради
Білокуракинського району №303 від
06.11.2013 р. на території сільської ради є
вільні земельні ділянки із земель
запасу площею 38,8057 га(а.с. 55).

Крім того, відповідачі по справі:
Білокуракинська районна державна
адміністрація та Олександропільська
сільська рада Білокуракинського
району Луганської області - позов
визнали, просили його задовольнити.
Згідно ч.1ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами ,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, тому підстав для його
скасування колегія суддів не
знаходить.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагенства у
Луганській області відхилити.

Рішення Білокуракінського районного
суду Луганської області від 07
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: