У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Мельник Ю.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 24
грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 24 грудня 2013 року зазначений позов
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Ощадний банк» або Банк)
задоволено частково: стягнуто із
відповідача на користь ПАТ «Ощадний
банк» 15 371, 83 гривень у рахунок
відшкодування шкоди, завданої в зв'язку
з оплатою часу вимушеного прогулу
незаконно звільненому працівникові, та
247, 45 гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог Банку
відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 через свого
представника - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, де покликався на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застосування
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про
неврахування судом роз'яснень ст. 237
КЗпП України та п. 32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» щодо зарахування
заробітку за місцем роботи, вихідної
допомоги, середнього заробітку на
період працевлаштування, допомоги по
безробіттю в оплату за час вимушеного
прогулу, що виключає стягнення з
відповідача допомоги по безробіттю.

Вважав, що судом не дано оцінки тим
обставинам, що після звільнення ОСОБА_3
переписка з нею та надавалися копії
документів у суд виключно за підписом
заступника начальника Прокопчука Р.Є..
ОСОБА_1 не було відомо про існування
рішення Кузнецовського міського суду
від 07.06.2012 року, яким ОСОБА_3 поновлено
на роботі. Під час розгляду справи
апеляційним судом 26 липня 2012 року і 31
січня 2013 року він перебував на
лікарняному. Тому його вина у
заподіянні шкоди позивачу відсутня.

Висновок суду щодо того, що про
заподіяну шкоду позивачу стало відомо
у серпні 2013 року під час перевірки
Рівненського обласного управління,
вважав хибним, оскільки в судовому
засіданні встановлено місяць і рік,
коли він дізнався - липень 2012 року. Суду
слід було застосувати передбачений
матеріальним законом річний строк для
звернення в суд. Тому позов про
стягнення 10 011, 70 гривень шкоди не може
бути задоволений, адже виплата
відбулася 10 вересня 2012 року, а позов
подано до суду 31 жовтня 2013 року.

З наведених міркувань просить
скасувати за безпідставністю рішення
Рівненського міського суду від 24
грудня 2013 року в частині стягнення 5 785,
78 гривень шкоди, завданої позивачу
через оплату часу вимушеного прогулу
незаконно звільненому працівнику, 5 360,
13 гривень шкоди за час затримки
виконання рішення суду, а в частині
стягнення 4 225, 91 гривень - за пропуском
строку звернення до суду.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Задовольняючи частково вимоги
позивача, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що внаслідок
виплати поновленому на роботі
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу і за час
затримки виконання рішення суду ПАТ
«Ощадний банк» було завдано шкоди, яка
підлягає відшкодуванню із керівника,
винного у незаконному звільненні
працівника.

Матеріалами справи встановлено, що на
виконання рішення Кузнецовського
міського суду від 7 червня 2012 року, яким
поновлено на роботі ОСОБА_3 та стягнуто
на її користь із ПАТ «Ощадний банк» 11 167,
65 гривень середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, 10 вересня 2012 року
Банком з відрахуванням податків та
інших обов'язкових платежів виплачено
поновленому працівникові 10 011, 70
гривень (а.с. 19). 20 березня 2013 року на
виконання рішення Кузнецовського
міського суду від 4 грудня 2012 року, яким
стягнуто на користь ОСОБА_3 6 020, 82
гривень середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі, позивачем
сплачено з відрахування податків та
інших обов'язкових платежів ще 5 363, 13
гривень (а.с. 19, зв.).

При оскарженні і виконанні рішень
Кузнецовського міського суду Банком
протягом часу з 18 червня 2012 року по 2
квітня 2013 року оплачено до Державного
бюджету України 1 190, 66 гривень
сукупного судового збору.

Позивачем 24 вересня 2012 року на вимогу
Кузнецовського міського центру
зайнятості сплачено 8 179, 02 гривень
грошових коштів, які останнім
попередньо були сплачені на користь
ОСОБА_3 як допомогу по безробіттю.

Вважаючи, що зазначена шкода завдана
позивачу з вини начальника
Рівненського обласного управління ПАТ
«Ощадний банк» ОСОБА_1, який незаконно
звільнив працівника з роботи, Банк
звернувся до суду з вимогою стягнути на
його користь з відповідача 24 744, 51
гривень.

Пункт 8 ст. 134 КЗпП України передбачає
покладення на працівника повної
матеріальної відповідальності,
заподіяної з його вини підприємству,
установі, організації, коли службова
особа винна в незаконному звільненні
працівника.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України суд
покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні працівника,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу. Такий обов'язок
покладається, якщо звільнення
здійснено з порушенням закону або якщо
власник чи уповноважений ним орган
затримав виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Погоджуючись із правильністю
стягнення з відповідача місцевим судом
10 011, 70 гривень середнього заробітку за
час вимушеного прогулу і 5 363, 13 гривень
за час затримки виконання рішення суду
про поновлення ОСОБА_3 на роботі,
колегія суддів враховує те, що виплата
зазначених коштів перебувала у
причинно-наслідковому зв'язку із її
незаконним звільненням на підставі
наказу начальника Рівненського
обласного управління Банку, а тому в
разі пред'явлення регресного позову до
керівника завдана роботодавцю з його
вини шкода повинна бути відшкодована
повністю.

Судом першої інстанції обґрунтовано
застосовано до спірних відносин і
вимоги ст. 234 КЗпП України.

Так, відповідно до цієї норми закону у
разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 КЗпП
України, районний, районний суд у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Абзаци другий-третій п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1992 року №14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками»
роз'яснюють, що днем виявлення шкоди
слід вважати день, коли власнику або
уповноваженому ним органу стало відомо
про наявність шкоди, заподіяної
працівником. Право регресної вимоги до
працівника виникає з часу виплати
підприємством, установою, організацією
сум третій особі і з цього ж часу
обчислюється строк на пред'явлення
регресного позову.

10 011, 70 гривень середнього заробітку
Рівненським обласним управлінням ПАТ
«Ощадний банк», яке є структурним
підрозділом позивача, виплачено на
користь ОСОБА_3 10 вересня 2012 року, а з
позовом Банк звернувся у листопаді 2013
року. Факт проведення цих виплат
виявлено під час перевірки
департаментом правового забезпечення
ПАТ «Ощадний банк» стану
претензійно-позовної роботи юридичної
служби Рівненського обласного
управління за час з 13 серпня 2013 року по
15 серпня 2013 року.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного
Суду України у п. 4 своєї постанови від
06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» вбачається, що
встановлені статтею 233 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Якщо строк пропущено без поважних
причин, у позові може бути відмовлено з
цих підстав.

За таких обставин судом першої
інстанції правильно обчислено перебіг
строку звернення до суду саме з серпня
2013 року, оскільки заслуговує на увагу
поважність причин його пропуску
позивачем. Тому пропущений
матеріально-правовий строк судом
поновлено з обґрунтованих підстав.

Доводи апеляційної скарги про
хибність обчислення перебігу строку
звернення до суду спростовуються
правильністю висновків суду.

Так само необґрунтованими є й
покликання ОСОБА_1 про відсутність його
вини в заподіянні шкоди ПАТ «Ощадний
банк» та щодо зарахування заробітку за
місцем роботи, вихідної допомоги,
середнього заробітку на період
працевлаштування, допомоги по
безробіттю в оплату за час вимушеного
прогулу, що виключає стягнення з
відповідача допомоги по безробіттю.

Підставами для залишення
оскаржуваного рішення без змін
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуваного рішення з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
Ю.М.Мельник

А.М.Шеремет