АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3644/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1062/14
Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретарів: Колодюк О.П.,
Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 18 лютого 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом, у якому
зазначало, що за умовами кредитного
договору №PLС0SE00000324 від 28 лютого 2006 року
ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 1 000,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30,0% на рік на залишок
заборгованості за кредитом.

Позичальник належним чином не виконав
взятих на себе зобов'язань та станом на
26 листопада 2013 року має заборгованість
за кредитом 804,11 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом 6
784,46 грн., пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у сумі 13 498,00
грн., а разом - 21 164,05 грн., які банк просив
стягнути на свою користь.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ПАТ КБ
«ПриватБанк», в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як убачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, що 28
лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ
«ПриватБанк») укладено кредитний
договір №PLС0SE00000324 від 28 лютого 2006 року,
за умовами якого позивач надав
відповідачу грошові кошти у сумі 1 000,00
грн. зі сплатою 30% річних.

Унаслідок невиконання позичальником
взятих на себе зобов'язань, станом
на 26 листопада 2013 року за
вищевказаним кредитним договором
рахується заборгованість у сумі 21164,05
грн., яка складається з: 804,11 грн.
неповернута сума кредиту, 6 784,46 грн.
прострочених відсотків за
користування кредитними коштами, та 13
498,00 грн. нарахованої банком пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (пені,
штрафів), з огляду на зміст ч. 2 ст. 258 ЦК
України, передбачено спеціальну
позовну давність в один рік.

За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору
позичальник щомісяця в період сплати з
18 по 25 число кожного місяця повинен
сплачувати банку кошти (щомісячний
платіж) у сумі 110,69 грн. для погашення
заборгованості за кредитним договором,
яка складається з заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди,
комісії.

Ураховуючи, що за умовами п. 1.1.
кредитного договору, погашення кредиту
має здійснюватися щомісячними
платежами по 110,69 грн. до 25 числа кожного
місяця, то початок перебігу позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
невиконання позичальником цього
зобов'язання.

Як убачається з наданого банком
розрахунку заборгованості, що ОСОБА_1
перестала сплачувати щомісячні
платежі з квітня 2006 року, зокрема,
станом на 26 квітня 2006 року за кредитним
договором почалась рахуватись
заборгованість по несплаті у повному
обсязі чергового платежу, та з цього
моменту відповідачка не вносила до
банку будь-яких сум на погашення
заборгованості по кредиту.

Кінцевим терміном повернення кредиту,
згідно п. 1.1. умов кредитного договору,
визначений строком до 28 лютого 2007 року.

Таким чином, право на звернення до суду
з позовними вимогами щодо стягнення
заборгованості виникло з квітня 2006
року, а по останньому платежу з 26 лютого
2007 року.

У свою чергу, банк звернувся до суду з
позовом лише у грудні 2013 року, тобто, з
пропуском трирічного строку позовної
давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідачкою ОСОБА_1 заявлено
клопотання про застосування позовної
давності.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого суду щодо відмови у
задоволенні позову банку у зв'язку з
пропуском строку пред'явлення до
відповідачки позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором та нарахованої неустойки,
вказаний висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи та
положенням ч. 4 ст. 267, ст. 266 ЦК України
щодо наслідків спливу строків позовної
давності.

Твердження апелянта щодо переривання
позовної давності у зв'язку з проплатою
20 жовтня 2011 року по кредиту у сумі 45,00
грн., здійсненою ОСОБА_1 у межах
збільшеної п'ятирічної позовної
давності за умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт), не відповідає матеріалам
справи та вимогам законодавства, з
огляду на наступне.

Як убачається з п. 1.1. кредитного
договору, що банк зобов'язувався надати
позичальнику кредитні кошти шляхом
надання готівкою через касу у вигляді
строкового кредиту у розмірі 1 000,00 грн.,
зі зазначенням цілей його отримання -
на лікування.

Будь-яких посилань на отримання
кредиту на умовах надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт), кредитний договір не
містить, як і відсутні посилання на
надання кредитних коштів на інших
умовах, аніж тих, що передбачені
кредитним договором №PLС0SE00000324 від 28
лютого 2006 року.

Таким чином, підстав вважати, що строк
позовної давності за погодженням
сторін збільшено до 5 років, не
вбачається.

Характерно також, що матеріали справи
не містять будь-яких типових положень
(умов) надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) та банк
зіслався на вищевказані нічим не
підтверджені обставини лише при
апеляційному оскарженні рішення суду,
яким відмовлено у задоволенні позову з
підстав пропуску строків позовної
давності.

За змістом ст. 264 ЦПК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку, та після переривання
перебіг позовної давності
починається заново.

Тобто, перебіг позовної давності
переривається вчиненням зобов'язаною
особою в період перебігу позовної
давності дії, що свідчить про визнання
нею боргу.

Виходячи з цього, сплата по кредиту 20
жовтня 2011 року у сумі 45 грн. не
переривала перебігу позовної давності,
оскільки здійснена поза межами
трирічного строку позовної давності,
зокрема, по останньому черговому
платежу по кредиту, що сплинув 26 лютого
2010 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 18 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя

Чічіль В.А.