пр. № 4-с/759/11/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва у складі: головуючого
судді Величко Т.О., при секретарі А.В.
Самайда розглянувши у відкритому
судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва про скасування
постанови державного виконавця, про
відкриття виконавчого провадження та
накладення арешту на майно

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва. Свої вимоги
обґрунтував тим, що 29.09.2009 року
державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва Дацько Я.О. прийняв
постанову про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом 2-4850
про стягнення з ОСОБА_1 солідарно боргу
у сумі 175826,59 грн., крім того накладено
арешт на все її майно, у тому числі на 14
частину квартир. Оскільки вказану
постанову боржник не отримала
своєчасно, та яка порушує її право на
оскарження просить суд скаргу
задовольнити.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги скарги, та
зазначав, що державний виконавець
накладаючи арешт на майно порушив
вимоги ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
стягнення першу чергу звертається на
грошові кошти боржника, та згідно ст. 63
вказаного Закону звернення стягнення
на квартиру проводиться тільки у разі
відсутності в боржника інших цінностей
та коштів. Окрім того посилається що на
її житловій площі проживає
неповнолітній син.

В судове засідання з»явилися
представник скаржника вимоги скарги
підтримав.

Суб»єкт оскарження надіслав до суду
письмові заперечення проти скарги (
а.с.12-31) просив у задоволенні скарги
відмовити посилаючись на її
необґрунтованість, та зазначав, що
виконавчий лист №2-485008 виданий 25.02.2009
року Деснянським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_3,ОСОБА_1 на
користь АКІБ «УкрСиббанк»
заборгованості у розмірі 174 095,59 грн.,1700
грн. державного мита та 30 грн. ІТЗ.
Вдруге надійшов на виконання 11.07.2013
року із заявою стягувача про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника. Також
зазначає, що права боржника не
порушувались,оскільки звернення
стягнення на нерухоме майно боржника
на даному етапі виконавчого
провадження не відбувається, однак
накладення арешту на майно боржника не
є підставою вважати дії державного
виконавця незаконними, оскільки
накладення арешту є забезпеченням
подальшого виконання рішення суду.

Заслухавши думку учасників процесу суд
вважає, що скарга ОСОБА_1. на рішення
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що виконавчий лист
№2-485008 виданий 25.02.2009 року Деснянським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_3,ОСОБА_1 на користь АКІБ
«УкрСиббанк» заборгованості у розмірі
174 095,59 грн.,1700 грн. державного мита та 30
грн. ІТЗ. Та згідно постанови
державного виконавця від 07.06.2013 року (
а.с.16) виконавчий лист №2-4850 виданий
25.02.2009 року був повернутий стягувачу
відповідно до ч.7 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», та вдруге
надійшов на виконання 11.07.2013 року із
заявою стягувача про відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника ( а.с15-30).

Відповідно до ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» редакції, яка
діяла до 08.03.2011 року) передбачено, що за
заявою стягувача, з метою забезпечення
виконання рішення по майнові
стягнення, державний виконавець
постановою про відкриття виконавчого
провадження вправі накласти арешт на
майно боржника та оголосити заборону
на його відчуження. Одночасно з
винесенням такої постанови державний
виконавець може провести опис і арешт
майна боржника в порядку визначеному
Законом.

А томуна думку суду такі дії державного
виконавця щодо винесення постанови
державного виконавця про відкриття
виконачого провадження від 29.09.2009 року
були правомірними та законими.

Статтею 27 цього ж Закону передбачено
було надіслання постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження простою
кореспонденцією. Скаржник не надала
суду доказів про отримання нею
постанови про відкриття виконавчого
провадження від від 29.09.2009 року та
11.07.2011 року, а тому суд не може
встановити чи не пропущено скаржником
десятиденний строк на оскарження
постанови згідно ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» (редакції
до та після 08.03.2011 року).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» за наявності
обставин, що перешкоджають продовженню
виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів, про що виносить
постанову.

Судом встановлено, що сторони
виконавчого провадження не зверталися
до державного виконавця із заявами про
відкладення виконавчих дій та надання
строку для добровільного виконання
рішення суду, а тому суд дійшов
висновку що скаржниця була належним
чином повідомлена про відкриття
виконавчого провадження від 29.09.2009
року та від 11.07.2013 року.

А тому на думку суду скаржниця
помилково обрала спосіб захисту своїх
прав та обов»язків, шляхом скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження та
арешту майна боржника,оскільки такий
спосіб захисту не передбачений
Законом України «Про виконавче
провадження», та суд не вбачає у діях
державного виконавця порушення прав
скаржника та незаконність винесення
рішень.

Згідно з ч.3 ст.387 ЦПК України якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до зкону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадовоїособи державної
виконавчої служби і права чи свободи
зчвника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про ідмову в
задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 384,385,386, 387,389 ЦПК України , ст. 20,24,
27,30,32, Закону України «Про виконавче
провадження» суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1-
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подачі у
п»ятидений строк з дня винесення
ухвали апеляційної скарги.

Суддя:
Т.О. Величко