АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача
Вашковецького медичного коледжу
Буковинського державного медичного
університету Ковалюка Михайла
Григоровича

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Вашковецького медичного
коледжу Буковинського державного
медичного університету за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_5 про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року,

встановила:

ОСОБА_1 у січня 2014 року звернувся до
суду з позовом до Вашковецького
медичного коледжу Буковинського
державного медичного університету з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_5 про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Вказував, що був прийнятий на посаду
викладача Вашковецького медичного
коледжу Буковинського державного
медичного університету наказом від 12
вересня 2008 року №21-пр.

Звільнений із займаної посади за
систематичне невиконання без поважних
причин обов»язків, покладених
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України
наказом від 17 грудня 2013 року №24-зв.

Вважав звільнення незаконним.

Також зазначав, що наказом по
Вашковецькому медичного коледжу

№22ц-488/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 51/52
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Буковинського державного медичного
університету від 19 грудня 2012 року №03-д
винесено сувору догану.

Посилався на застосування
дисциплінарного стягнення, яке не
передбачено законом, не ознайомлення з
наказом.

Крім того, був відсторонений від посади
викладача наказом по Вашковецькому
медичному коледжу Буковинського
державного медичного університету від
18 грудня 2012 року №48-зв з підстав, не
передбачених законодавством.

Просив визнати наказ по Вашковецькому
медичному коледжу Буковинського
державного медичного університету від
18 грудня 2012 року №48-зв про
відсторонення від посади викладача,
наказ по Вашковецькому медичному
коледжу Буковинського державного
медичного університету від 19 грудня 2012
року №03-д про винесення судової
догани, наказ по Вашковецькому
медичному коледжу Буковинського
державного медичного університету від
17 грудня 2013 року №24-зв про звільнення
недійсними, поновити на посаді
викладача Вашковецького медичного
коледжу Буковинського державного
медичного університету, стягнути з
Вашковецького медичного коледжу
Буковинського державного медичного
університету на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що звільнення ОСОБА_1
було проведено з дотриманням вимог
трудового законодавства.

На обґрунтування таких висновків суд
першої інстанції послався на доведення
систематичного невиконання ОСОБА_1
обов'язків, покладених правилами
внутрішнього розпорядку.

Водночас суд першої інстанції
зазначив, що порушень при винесені
наказу по Вашковецькому медичному
коледжу Буковинського державного
медичного університету від 18 грудня 2012
року №48-зв про відсторонення ОСОБА_1
від посади викладача, наказу по
Вашковецькому медичному коледжу
Буковинського державного медичного
університету від 19 грудня 2012 року №03-д
про винесення ОСОБА_1 судової догани не
встановлено.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом від 12 вересня 2008 року №21-пр
ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача
Вашковецького медичного коледжу
Буковинського державного медичного
університету (а.с.5).

Наказом по Вашковецькому медичному
коледжу Буковинського державного
медичного університету від 17 грудня 2013
року №24-зв ОСОБА_1 звільнено з посади
викладача за систематичне невиконання
ним без поважних причин обов»язків,
покладених на нього правилами
внутрішнього розпорядку, за п.3 ст.40
КЗпП України.

Відповідно наказу по Вашковецькому
медичному коледжу Буковинського
державного медичного університету від
17 грудня 2013 року №24-зв звільнення
ОСОБА_1 пов»язується із неодноразовим
вчиненням аморальних проступків, не
сумісних з викладацькою роботою, та не
виконанням обов»язків викладача,
зокрема, не внесення записів в журнали
навчальних занять ( поточні оцінки та
пропущенні заняття), не прийняття
академічної заборгованості, подання
навчального матеріалу за навчальною
програмою вищих навчальних закладах
третього та четвертого рівня
акредитації, проведення практичних
занять не за розкладом, примушування
виконання самостійних робіт та
практичних занять шляхом
переписування (а.с.9).

На підставі п.3 част.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути.,розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» за
передбаченими п.3 ст.40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП ), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минуло не більше одного
року.

Разом з тим наказом по Вашковецькомуо
медичному коледжу Буковинського
державного медичного університету від
19 грудня 2012 року №03-д викладачу ОСОБА_1
винесено сувору догану з
випробувальним терміном 2 місяці за
порушення посадових обов»язків,
педагогічної етики і моральних
принципів, а саме: вимагання хабара, не
прийняття академічної заборгованості,
не внесення поточних оцінок в журнал
навчальних занять, ображання
студентів.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

Згідно із ч.2 наведеної норми
законодавством, статутами і
положеннями про дисципліну можуть бути
передбачені для окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення.

Положеннями п.22 ч.1 ст.92 Конституції
України встановлено, що виключно
законами України визначаються засади
цивільно-правової відповідальності,
діяння, які є злочинами,
адміністративними або дисциплінарними
правопорушеннями, та відповідальність
за них.

Відповідно наведеного інші види
стягнень можуть встановлюватися
тільки законами.

Натомість, суд першої інстанції
керувався положеннями п.13.2 Правил
внутрішнього розпорядку комунального
вищого навчального закладу
«Вашковецький медичний коледж
Буковинського державного медичного
університету», за яким за порушення
трудової дисципліни до працівника
можуть бути застосовані такі
дисциплінарні стягнення: догана,
сувора догана, звільнення з роботи.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

З огляду на те, що раніше застосоване до
ОСОБА_1 стягнення за наказом по
Вашковецькому медичному коледжу
Буковинського державного медичного
університету від 19 грудня 2012 року №03-д
не відповідає вимогам ст.147 КЗпП
України, відсутні підстави для
висновку про систематичне невиконання
ОСОБА_1 без поважних причин обов»язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього розпорядку.

За таких обставин підстав для
звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП
України немає.

З приєднаного до матеріалів справи
наказу по Вашковецькому медичному
коледжу Буковинського державного
медичного університету ОСОБА_5 від 18
грудня 2012 року №48-зв вбачається, що
ОСОБА_1 відсторонено від посади
викладача інфекційних та шкірних
хвороб тимчасово до вияснення згідно
поданих скарг студентів.

На підставі ст.46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп»яніння;
відмови або ухилення від обов»язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Разом з тим чинним законодавством не
передбачено відсторонення від роботи у
зв»язку із розглядом звернення.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність порушень при винесені
наказу по Вашковецькому медичному
коледжу Буковинського державного
медичного університету від 18 грудня 2012
року №48-зв про відсторонення ОСОБА_1
від посади викладача, наказу по
Вашковецькому медичному коледжу
Буковинського державного медичного
університету від 19 грудня 2012 року №03-д
про винесення ОСОБА_1 судової догани з
порушенням норм матеріального права.

У той же час суд першої інстанції,
обговорюючи додержання строків
звернення до суду, зазначив лише про
сплив строку.

Проте, судом першої інстанції
висновків про пропуск строку звернення
до суду за вирішенням трудового спору
без поважних причин не зроблено.

Висновки суду першої інстанції в цій
частині не оскаржуються.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права.

У такому разі судове рішення підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до част.1 ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі ч.2 ст.235 ЦПК України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган,,який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
N100, середньомісячна заробітна плата за
час вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п.8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на кількість
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової

величини для нарахування виплат
працівникові здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячну кількість робочих
днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8
Порядку).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 (а.с.19)
його заробітна плата у жовтні та
листопаді 2013 року (останні два
календарні місяці роботи, що передують
звільненню) становила по 2173 грн.13 коп.
за кожен місяць.

Кількість робочих днів (за шестиденним
робочим тижнем) у жовтні 27 днів, у
листопаді - 26.

Середньоденний заробіток дорівнює 82
грн. 01 коп. (2173 грн. 13 коп. + 2173 грн.13 коп.) :
(27днів + 26 днів).

Кількість робочих днів за час
вимушеного прогулу за період з 17 грудня
2013 року по день розгляду справи судом
становитиме 92 робочих дні.

Тому підлягає виплаті середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 7605 грн. 89 коп.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Вашковецького
медичного коледжу Буковинського
державного медичного університету за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_5 про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу задовольнити частково.

Визнати наказ Вашковецького медичного
коледжу Буковинського державного
медичного університету від 18 грудня 2012
року №48-зв, наказ Вашковецького
медичного коледжу Буковинського
державного медичного університету від
19 грудня 2012 року №03-д, наказ
Вашковецького медичного коледжу
Буковинського державного медичного
університету від 17 грудня 2013 року №24-зв
незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача
Вашковецького медичного коледжу
Буковинського державного медичного
університету.

Стягнути з Вашковецького медичного
коледжу Буковинського державного
медичного університету на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 7605 грн. 89 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: