Справа № 265/9780/13-ц
Провадження № 2/265/655/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та непрацездатної дружини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом до відповідача про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та непрацездатної дружини. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що 12 серпня 2010 року
вона зареєструвала шлюб із
відповідачем, під час якого у сторін
народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року спільна
дитина, ОСОБА_3. Перед укладенням шлюбу
11 серпня 2010 року між сторонами було
укладено шлюбний договір, посвідчений
нотаріусом. 20 червня 2013 року шлюб між
сторонами було розірвано за рішенням
суду. За рішенням суду апеляційної
інстанції від 2 вересня 2013 року було
визнано недійсним п. п. 2 п. 3.1 ст. 3
шлюбного договору, укладеного між
сторонами 11 серпня 2010 року. У
теперішній час відповідач добровільно
не надає допомоги позивачці по
утриманню малолітньої дитини та на її
утримання. Вказує, що відповідач працює
матросом, тому має змогу надавати таку
допомогу. При цьому умовами шлюбного
договору сторони визначили, що в разі
розірвання шлюбу, той з батьків, хто
мешкає окремо від дитини, зобов'язаний
сплачувати на її утримання аліменти, а
той з батьків, з ким мешкає дитина, має
право на отримання від іншого. В
договорі зазначено, що днем початку
сплати аліментів є день розірвання
шлюбу. У зв'язку із скрутним
матеріальним становищем позивачка
просить суд стягнути з відповідача на
утримання дитини аліменти в розмірі 1/4
частки від заробітку останнього
щомісячно до повноліття дитини. Також
просила суд стягнути з відповідача
аліменти на своє утримання у твердій
грошовій сумі в розмірі 1000 грн.
щомісячно, починаючи з дати розірвання
шлюбу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 на
задоволенні позовних вимог повністю
наполягала, надавши пояснення
аналогічні тим, що викладені у позовній
заяві, просила суд задовольнити позов.
Додавала, що вона вийшла на роботу з
декретної відпустки у жовтні 2013 року,
бо була змушена працювати внаслідок
відсутністю коштів для існування,
оскільки відповідач матеріальної
допомоги надавити їй перестав, хоча має
таку можливість. Не заперечувала, що до
моменту подання нею позову, ОСОБА_2
справна сплачував їй аліменти на
утримання дитини щомісячно в розмірі
1600 грн. Однак на її утримання аліменти
відповідач не платив. Додавала, що
дитина часто хворіє, однак ОСОБА_2
ухиляється від надання дитині
допомоги.

У судовому засіданні відповідач,
ОСОБА_2, підтримавши письмові
заперечення, вказував, що він дійсно
працював моряком з 2004 року, однак у
теперішній час не має роботи та
доходів.

Згідно наданих суду письмових
заперечень проти вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2
вказував, що він до грудня 2013 року в
добровільному порядку сплачував
аліменти на утримання спільної
малолітньої дитини у розмірі 1600 грн.
Також він сплачував комунальні платежі
за АДРЕСА_1, де мешкає позивачка. Не
заперечуючи проти права позивачки на
отримання аліментів, ОСОБА_2 вказував,
що розмір заявлених позовних вимог
позивачкою не ґрунтується на законі.
Оскільки він не має постійного
заробітку, то вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення з нього аліментів на
утримання дитини у розмірі 1/4 частки
від заробітку не можуть бути
задоволенні, бо він у теперішній час
ніде не працює. Погоджується з вимогами
ОСОБА_1 щодо стягнення з нього
щомісячно аліментів на утримання
неповнолітньої дитини лише в розмірі 30%
від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Вказував, що у
шлюбному договорі не визначено умови,
строки та розмір сплати аліментів, що
їх має на утримання ОСОБА_1 Однак не
заперечував, що ОСОБА_1 має право на
своє утримання до досягнення дитиною
трьох років. Внаслідок відсутності
доходу заперечує проти стягнення з
нього аліментів у розмірі 1000 грн.
щомісячно, погоджуючись на стягнення 300
грн. щомісячно на користь позивачки до
досягнення дитиною трирічного віку. Не
погоджувався з вимогами ОСОБА_1 щодо
стягнення аліментів, починаючи з часу
розірвання шлюбу, бо остання не довела,
що він ухилявся від сплати аліментів.

У судовому засіданні представник
відповідача, який діє на підставі
довіреності, ОСОБА_4, погоджуючись із
письмовими запереченнями ОСОБА_2 та
підтримуючи його доводи, додавав, що не
погоджується із розміром аліментів,
які просить позивачка стягувати з
ОСОБА_2, як на утримання дитини, так й на
своє утримання. Не заперечував, що
ОСОБА_2 не є інвалідом, у відповідача
більше дітей немає, однак останній не
працює, не має у теперішній час жодного
доходу, тому просив частково
задовольнити вимоги позивачки,
погоджуючись на стягнення щомісячно з
ОСОБА_2 аліментів у розмірі 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання дитини,
а також - 300 грн. на утримання ОСОБА_1 до
досягнення дитиною 3-х років.

Суд, вислухавши учасників процесу, що
з'явились, вивчивши матеріали справи,
вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного вмотивування.

На підставі свідоцтва про народження,
виданого 22 липня 2011 року
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області, актовий
запис № 613 від 22 липня 2011 року,
вбачається, що ОСОБА_3 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_6 року, батьками якої
зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

Відповідно до рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 20 червня 2013 року
вбачається, що шлюб, укладений 12 серпня
2010 року між сторонами по справі, було
розірвано 2 липня 2013 року, тобто з дати
набрання вказаним рішенням законної
сили (а. с. 8).

На підставі ч. 2 ст. 93 Сімейного кодексу
України (далі за текстом - СК) шлюбним
договором можуть бути визначені
майнові права та обов'язки подружжя як
батьків.

За ч. 1 ст. 99 СК сторони можуть
домовитися про надання утримання
одному з подружжя незалежно від
непрацездатності та потреби у
матеріальній допомозі на умовах,
визначених шлюбним договором.

Згідно до шлюбного договору від 11
серпня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, який був посвідчений
приватним нотаріусом, ОСОБА_5, реєстр №
954 від 11 серпня 2010 року, вбачається, що
сторони угоди домовились про
врегулювання майнових прав та
обов'язки подружжя як батьків.
Відповідно до п. 2.4 шлюбного договору
батьки зобов'язуються утримувати
дитину до досягнення нею повноліття. За
п. 2.5 шлюбного договору у випадку
розірвання шлюбу той з батьків, який
проживає окремо від дитини, повинен
сплачувати на її утримання аліменти.
Той з подружжя, з яким разом
проживатиме після розірвання шлюбу
дитина, також матиме право на утримання
від іншого. Днем початку сплати
аліментів на дитину та подружжю, з яким
проживатиме дитина, вважатиметься день
розірвання шлюбу. Розмір аліментів,
визначених цим договором, визначається
за згодою сторін. Сплатою аліментів на
дитину та на утримання подружжя, з яким
разом проживатиме дитина,
вважатиметься перерахування коштів на
визначений спільною згодою сторін
відкритий у будь-якій банківській
установі рахунок у строки, визначені
цим договором. За п. 4.1 шлюбного
договору вбачається, що право на
утримання дружина, з якою проживає
дитина, набуває після розірвання шлюбу
(а. с. 4).

За рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 2 вересня 2013 року
було визнано п. п. 2 п. 3.1 ст. 3 шлюбного
договору від 11 серпня 2010 року,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
недійсним (а. с. 12-13).

За довідкою від 8 січня 2014 року ЖКП
«Азовжитлокомплекс» вбачається, що
разом із ОСОБА_1 АДРЕСА_1 мешкає донька,
ОСОБА_3, 2011 року народження (а. с. 49).

Згідно ст. 180 СК батьки зобов'язанні
утримувати своїх дітей до досягнення
ними повноліття.

Відповідно до положень ст. 189 СК батьки
мають право укласти договір про сплату
аліментів на дитину, у якому визначити
розмір та строки виплати.

Однак у шлюбному договорі від 11 серпня
2010 року не було визначено ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розмірів та строків сплати
аліментів на утримання дитини.

За ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч. 3 ст. 195 СК, якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості по
аліментам, і не працює на час
визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості.

При цьому згідно відомостям Державної
служби статистики України вбачається,
що середньомісячна заробітна плата з
січня по листопад 2013 року по Донецькій
області складає 3723 грн. З цих даних
також вбачається тенденція
нарощування середньомісячних доходів.

Враховуючи перелічене суд зважає на те,
що 1/4 частина від доходу для платника,
який не працює, аліментів на утримання
неповнолітньої дитини за положеннями
ч. 3 ст. 195 СК обраховується, виходячи з
середньомісячної заробітної плати по
Донецькій області, та становить
близька 930,75 грн. у місяць (3723 грн. / 4 = 930,75
грн.).

Згідно до ст. 184 СК, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Той факт, що у теперішній час
відповідач не має офіційного заробітку
підтверджується копією скарги на дії
представників центру зайнятості
населення в місті Маріуполі.

В судовому засіданні було встановлено,
що на теперішній момент відповідач не
має офіційного доходу, тобто ОСОБА_2 має
нерегулярний, мінливий дохід, що має
істотне значення для визначення
розміру аліментів, які повинні
стогуватись на утримання дитини.

На підставі переліченого суд дійшов
того, що на утримання неповнолітньої
ОСОБА_3 з відповідача повинні
стягуватись аліменти у твердій
грошовій сумі.

Згідно до роздруківки виписки з
карткового рахунку у ПАТ «Приватбанк»
вбачається, що ОСОБА_2 отримував
заробітну плату у доларах США, як моряк,
протягом 2012 року шляхом грошових
переказів (а. с. 50).

Відповідно до копій квитанцій
вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2013 року
сплачував ОСОБА_1 грошові кошти в
рахунок аліментів щомісячно (протягом
січня - жовтня) в розмірі 1600 грн. шляхом
переказу коштів на рахунок позивачки.
Також відповідачем було сплачено
позивачці по 800 грн. за останні два
місяці 2013 року (а. с. 52-63).

Відповідно ст. 191 СК аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Суд зважає на те, що умовами шлюбного
договору від 11 серпня 2010 року,
укладеного між сторонами, було
визначено, що днем початку сплати
аліментів на дитину вважатиметься день
розірвання шлюбу.

Однак за шлюбним договором від 11 серпня
2010 року також зазначено, що у випадку
розірвання шлюбу той з батьків, який
проживає окремо від дитини, повинен
сплачувати на її утримання аліменти, а
сплатою аліментів на дитину та на
утримання подружжя, з яким разом
проживатиме дитина, вважатиметься
перерахування коштів на визначений
спільною згодою сторін відкритий у
будь-якій банківській установі рахунок
у строки, визначені цим договором.

Враховуючи, що ОСОБА_2 щомісячно
сплачував після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 аліменти на спільну дитину, то
право малолітньої дитини на утримання
від батька не було порушено, бо жодних
претензій протягом зазначеного
періоду часу у матері дитини до
відповідач не виникало.

З огляду на викладене суд вважає, що
аліменти на утримання малолітньої
ОСОБА_3, 2011 року народження, повинні
стягуватись з відповідача з часу
подання відповідного позову ОСОБА_1 до
суду.

Відповідно до ст. 182 СК при визначенні
розміру аліментів суд враховує: 1) стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, які
повинні стягуватись на утримання
ОСОБА_3 з відповідача, суд виходить з
того, що ОСОБА_2 є працездатним, на
утриманні інших дітей або
непрацездатних осіб не має.

Встановлені під час судового розгляду
обставини свідчать про те, що ОСОБА_2
був спроможний, незважаючи на
відсутність у нього офіційного доходу
сплачувати регулярно ОСОБА_1 аліменти
на утримання спільної дитини в розмірі,
що перевищує розмір аліментів, який
нараховується для платників аліментів
в разі відсутності їх
працевлаштування, виходячи з розміру 1/4
частки від середньомісячного
заробітку по регіону.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на
утримання неповнолітньою дитини,
ОСОБА_3, підлягають задоволенню шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивачки аліментів у твердій грошовій
сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно,
оскільки саме у визначеному розмірі
аліментів буде враховано інтереси як
малолітньої ОСОБА_3, так й обох батьків
дитини.

Вирішуючи питання про стягнення
аліментів з відповідача на утримання
ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 78 СК подружжя має
право укласти договір про надання
утримання одному з них, у якому
визначити умови, розмір та строки
виплати аліментів. Договір укладається
у письмовій формі і нотаріально
посвідчується.

В той же час за умовами шлюбного
договору від 11 серпня 2010 року
визначено, що той з подружжя, з яким
разом проживатиме після розірвання
шлюбу дитина, має право на утримання
від іншого, а днем початку сплати
аліментів вважатиметься день
розірвання шлюбу. Однак у вказаному
договорі не було визначено розмір
аліментів та строки їх сплати на
дружину, з якою проживатиме дитина.

На підставі ч. 2 ст. 84 СК дружина, з якою
проживає дитина, має право на утримання
від чоловіка, батька дитини, до
досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК право на
утримання дружина, з якою проживає
дитина, має незалежно від того чи вона
працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

При цьому на підставі ч. 6 ст. 84 СК
України право на утримання дружина, з
якою проживає дитина, має і в разі
розірвання шлюбу.

Згідно ст. 80 СК аліменти присуджуються
одному з подружжя у частці від
заробітку (доходу) другого з подружжя і
(або) у твердій грошовій сумі. При цьому
розмір аліментів одному з подружжя суд
визначає з урахуванням можливості
одержання утримання від повнолітніх
дочки, сина, батьків та з урахуванням
інших обставин, що мають істотне
значення.

Суд розглядом справи встановив, що
позивачка утримує самостійно
малолітню дитину, 2011 р. н., тому потребує
від батька дитини допомоги на своє
утримання.

Суд також виходить з того, що
відповідач у теперішній час
позбавлений можливості належним чином
надавити допомогу ОСОБА_1, з якою
проживає спільна дитина, ОСОБА_3

Зважаючи також на те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 у цій частині ОСОБА_2 визнав
частково, в розмірі 300 грн. щомісячно, то
на підставі встановлених обставин
справи, суд вважає можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
щодо стягнення аліментів на її
утримання до досягнення ОСОБА_3
трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, в
розмірі 300 грн. щомісячно.

За ст. 79 СК аліменти одному з подружжя
присуджуються за рішенням суду від дня
подання позовної заяви.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не надала суду
доказів того, що нею вживались заходи
для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
своє утримання з часу розірвання шлюбу,
вимоги про сплату аліментів на своє
утримання до відповідача остання не
висувала, а відповідач, у свою чергу,
справна сплачував аліменти протягом 2013
року позивачці, то враховуючи, що
належним їй правом на утримання ОСОБА_1
вирішила скористатись лише у грудні 2013
року, то позовні вимоги останньої
повинні бути задоволенні частково щодо
стягнення аліментів на її утримання в
розмірі 300 грн. щомісячно, тобто
починаючи з 27 грудня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 367 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та непрацездатної дружини -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, уродженця міста Маріуполя
Донецької області, громадянина
України, не працюючого, який
зареєстрований в АДРЕСА_1, а мешкає по
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає в АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти в твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 грн.
щомісячно, починаючи з 27 грудня 2013 року
та до повноліття дитини, але не менш ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, уродженця міста Маріуполя
Донецької області, громадянина
України, не працюючого, який
зареєстрований в АДРЕСА_1, та мешкає по
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає в АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_2, на її утримання аліменти в
твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн.
щомісячно, починаючи з 27 грудня 2013 року
та до досягнення ОСОБА_3 трирічного
віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду в межах суми платежу за один
місяць.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя