У Х В А Л А

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 09 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору
від 30 жовтня 2006 року № DNH4TP43190399,
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з відповідача 76 990 грн
14 коп. заборгованості за вказаним
договором та 769 грн 90 коп. судових
витрат.

Рішенням Селидівського міського
суду Донецької області від 09 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 21 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України.

Судами встановлено, що 30 жовтня 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№ DNH4TP43190399, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 6 930 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення - 30 квітня 2010 року.

У своїй заяві позичальник зазначав
та засвідчив своїм підписом те, що він
ознайомлений та згодний з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам та Тарифами банку, які разом із
заявою є невід'ємною частиною
кредитного договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те,
що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 24 травня 2013
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 76 990 грн 14 коп., із
яких: 6 800 грн 66 коп. -
заборгованість за кредитом, 26 422 грн 79
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 39 624 грн 30 коп. -
пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина)
та 3 642 грн 39 коп. - штраф (процентна
складова), яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Із матеріалів справи вбачається, що
09 жовтня 2013 року відповідач звернувся
до суду із заявою про застосування
строку позовної давності (а. с.
69).

З урахуванням наведеного та
враховуючи, що строк дії кредитного
договору закінчився 30 квітня 2010 року, а
з позовом банк звернувся 13
червня 2013 року, то висновки суду про
безпідставність позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України, є
правильними.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на
рішення суду, суд касаційної інстанції
відхиляє скаргу і залишає рішення суду
без змін.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Селидівського міського
суду Донецької області від 09 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 21 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук