У Х В А Л А

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: Хотянівська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, садове товариство
«Глядин», публічне акціонерне
товариство «АльфаБанк» про поділ
майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, треті особи: Хотянівська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, садове товариство
«Глядин» про поділ спільного майна
подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 1 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду київської
області від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
уточнила та просила поділити майно,
нажите за час сумісного проживання у
шлюбі із ОСОБА_4 та виділити їй
холодильник «Веко» вартістю 2 085 грн,
спальний гарнітур (шафа «Еверест»)
вартістю 1 087,50 грн, дві тумби вартістю 275
грн кожна, ліжко вартістю 1927,50 грн,
комод «Етюд» вартістю 862,50 грн, а всього
на суму 6 512,50 грн, інші предмети
домашнього вжитку та інструменти на
суму 33 253 грн виділити ОСОБА_4, стягнути
з ОСОБА_4 на її користь 613 030,24 грн. та
судові витрати.

Посилалася на те, що за час сумісного
проживання із відповідачем у шлюбі з 9
березня 1996 року по 20 жовтня 2009 року вони
нажили майно: садовий будинок в
садовому товаристві «Глядин»,
автомобіль марки «Мерседес 100» за 4 000
доларів США, сплачені сімейні кошти в
рахунок погашення тіла кредиту за
період з березня 2008 року по серпень 2009
року в сумі 25 996,42 грн., перший внесок за
автомобіль марки «Фольксваген Кадді» в
сумі 17 688 грн та інше майно, загальна
вартість якого становить 1 226 060, 47 грн.
Оскільки в добровільному порядку
поділити майно неможливо, просила
задовольнити позов.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом
і просив розділити спільно нажите
майно наступним чином: у власності
ОСОБА_3 залишити автомобіль марки
«Фольксваген Кадді», квартиру АДРЕСА_3,
шафу «Еверест» вартістю 1 087,50 грн, дві
тумби вартістю 275 грн кожна, ліжко
вартістю 1 834 грн, комод «Етюд» вартістю
862,50 грн, телевізор «Панасонік»
вартістю 1 834 грн, тумбу вартістю 375 грн,
пральну машину «Індезіт» вартістю 1 863
грн, розсувну драбину вартістю 300,90 грн,
журнальний стіл вартістю 333 грн,
електрозварювальний апарат «Нова 195»
вартістю 669 грн, холодильник «Веко»
вартістю 2 085 грн, вимірювач
артеріального тиску вартістю 255 грн,
зобов'язати ОСОБА_3 компенсувати йому: 5
971,20 грн, як 50 % вартості меблів та
побутової техніки, 10 000 грн - Ѕ грошових
заощаджень, які зберігаються у філії №
8142/0518 ПАТ «Ощадбанку України», у
власності ОСОБА_5 залишити квартиру
АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_6 і ОСОБА_5
компенсувати йому 220 000 грн за квартиру
АДРЕСА_2.

Посилався на те, що сторони не можуть
добровільно дійти згоди щодо поділу
майна, нажитого у шлюбі.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 1 червня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Поділено спільне
майно, набуте під час шлюбу, виділено у
власність ОСОБА_3 - холодильник «ВЕКО»
вартістю 2 085 грн, спальний гарнітур
(шафа «Еверест» вартістю 1087,50 грн, дві
тумби вартістю 275 грн кожна, ліжко
вартістю 1 927,50 грн, комод «Етюд»
вартістю 862,50 грн, всього на суму 6 512,50
грн). Залишено у власності ОСОБА_3
автомобіль Volkswagen Caddy, 2008 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
компенсацію як різницю в частці
сплачених коштів за кредитним
договором за час спільного проживання
за період з березня 2008 року по серпень
2009 року, включаючи сплату першого
внеску за автомобіль, встановлення
додаткового обладнання в сумі 43 434,85
грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 грошову компенсацію як різницю
в частці спільного майна подружжя в
сумі 3 256,25 грн, компенсацію 1/2 частину
грошових заощаджень, які зберігаються
в філії № 8142/0518 Ощадбанку України в
сумі 59,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості Ѕ частини автомобіля
«Мерседес 100» в розмірі 50 грн. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові
витрати в розмірі 85 грн. В решті
позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 15 жовтня 2013 року рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 1 червня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошової компенсації вартості Ѕ
частини автомобіля «Мерседес 100»
скасовано і позов ОСОБА_3 в цій частині
залишено без розгляду. В іншій частині
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 1 червня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення в часині
стягнення з ОСОБА_3 коштів, яким
зменшити суму компенсації за
автомобіль з 43 434,85 грн до 26 505,58 грн,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 та
зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції, виходив із того, що садовий
будинок, який розташований у
садівницькому товаристві «Глядин», не
є спільною сумісною власністю подружжя
і не підлягає поділу, оскільки право
власності на нього не зареєстровано.
Відмовляючи в задоволенні вимог про
придбання сторонами під час
перебування у шлюбі іншого майна,
зазначеного в позові ОСОБА_3 та в
зустрічному позові ОСОБА_4, суд
зазначив, що вказані обставини
сторонами не доведені.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошової компенсації
вартості Ѕ частини автомобіля
«Мерседес 100» та залишаючи в цій
частині позов залишаючи без розгляду,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що залишивши автомобіль у
власності ОСОБА_3, суд стягнув із неї 43
434,85 грн, що становить Ѕ частину витрат
подружжя за кредитом та витрат на
придбання автомобіля.

Однак з такими висновками судів
попередніх судових інстанцій не можна
погодитись з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
з 9 березня 1996 року по 20 жовтня 2009 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

За час сумісного проживання у шлюбі
сторони за спільні кошти нажили
наступне майно: холодильник «Веко»
вартістю 2 085 грн, спальний гарнітур
(шафа «Еверест») вартістю 1 087,50 грн, дві
тумби вартістю 275 грн кожна, а всього на
суму 550 грн, ліжко вартістю 1 927,50 грн,
комод «Етюд» вартістю 862, 50 грн,
автомобіль марки «Мерседес-100», 1989 року
випуску, придбаний за біржовою угодою
від 11 березня 2005 року за 100 грн,
автомобіль марки «Фольксваген Кадді»,
2008 року випуску, придбаний за кредитним
договором, укладеним між ОСОБА_3 і ЗАТ
«Альфа-Банк» від 24 березня 2008 року на
суму 21 368,82 доларів США, грошові
заощадження в сумі 119,05 грн, які
зберігаються у філії № 8142/0518 Ощадбанку
України на ім'я ОСОБА_3

У період з березня 2008 року по серпень 2009
року, коли сторони припинили спільне
проживання у шлюбі, ними як подружжям
сплачено 8 309,82 доларів США в рахунок
погашення заборгованості за кредитом,
що становить 66 478,56 грн, сплачено перший
внесок по кредиту в сумі 17 688 грн і за
встановлення додаткового обладнання
на автомобіль в сумі 2781, 70 грн, а всього
86 948 грн 26 коп.

Після розірвання шлюбу автомобіль
марки «Фольксваген Кадді», 2008 року
випуску, холодильником «Веко» і
спальним гарнітуром користується
ОСОБА_3 Відповідачем ОСОБА_4 надано
докази про купівлю даних товарів та їх
вартість.

Не надано доказів щодо майна, що
знаходиться у власності ОСОБА_3:
телевізора «Панасонік» вартістю 1 834
грн, тумба - 375 грн, пральної машини
«Індезіт» - 1 863 грн, драбина - 300,9 грн,
журнального столу - 333 грн,
електрозварювального апарату «Нова 195»
- 669,0 грн, вимірювача артеріального
тиску - 255 грн.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2,
8 квітня 2003 року надана Вишгородською
міською радою ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи 23
вересня 2002 року відкрито на ім'я ОСОБА_3
рахунок № 7034 у філії № 8142/0518 Ощадного
Банку України (а.с. 188 т.1). Згідно з
випискою з рахунка 007034 від 13 лютого 2013
року станом на 31 грудня 2004 року залишок
коштів складає 119,05 грн (а.с.198 т,.1).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК
України).

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71
СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільні речі, суди мають
застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Судами першої та апеляційної інстанції
не з'ясовано характер та суть позовних
вимог, а також норми права, на яких вони
ґрунтуються.

Вирішуючи спір по суті, суд не з'ясував
та не перевірив всіх позовних вимог
сторін, не встановив дійсні обставини
по справі, не визначив майно, придбане
сторонами під час спільного
проживання, яке піддягає поділу, не
встановив його вартості на момент
припинення шлюбних стосунків. Суд не
звернув увагу на те, що позивачка
ОСОБА_3 під час розгляду справи змінила
позовні вимоги та просила не визнавати
за нею право власності на
недобудований будинок, а просила
стягнути грошову компенсацію.

Згідно із ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 1 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду київської
області від 15 жовтня 2013 року скасувати.
Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. ЄвтушенкоСудді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня О.М. Ситнік