АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/438/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Боженко Л.В.
Справа № 2-435/11
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Макарова Н.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Комунальник-Нікополь", про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням, вселення; та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи - Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Комунальник-Нікополь", Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку,-

В С Т
А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просили ухвалити рішення, яким вселити
їх в квартиру АДРЕСА_1, усунувши
перешкоди у користуванні жилим
приміщенням зі сторони відповідача,
зобов'язати відповідача не чинити їм
перешкоди в користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилається на те, що вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі ,
який був розірваний , з 28 квітня 1984 року
по 30 березня 2006 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач створює їм перешкоди у
проживанні та користуванні
вищевказаною квартирою : він не пускає
їх у квартиру, спочатку змінив замки на
вхідних дверях, а потім змінив і самі
двері. На даний час відповідач заселив
у квартиру інших людей, а сам проживає в
м. Одеса, не дивлячись на те, що
їх-позивачів речі залишились у
квартирі.

ОСОБА_3 неодноразово зверталась до суду
з аналогічними вимогами, її вселяли в
квартиру з дітьми, але після цього
відповідач знову чинив їй перешкоди.

Так, рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 31.03.2005 року її
було вселено з трьома дітьми в спірну
квартиру, вони там проживали, однак
відповідач знову почав чинити
перешкоди у проживанні в квартирі,
змінивши замки на вхідних дверях.

Також заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 30.10.2007 року її
та сина ОСОБА_5 було вселено в спірну
квартиру, визначено порядок
користування квартирою, зобов'язано КП
«ЖЕК № 2» укласти з нею окремий договір
найму квартири з урахуванням виділених
у користування приміщень. Вказане
заочне рішення було виконано. ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 вселились у спірну квартиру, був
змінений договір найму квартири . На
ім'я ОСОБА_3 був відкритий окремий
особовий рахунок № НОМЕР_1, по якому
вона оплачує комунальні платежі по
спірній квартирі. Але у подальшому за
заявою відповідача заочне рішення було
скасовано , а сам він знову почав чинити
перешкоди у проживанні в спірній
квартирі, заселивши сторонню людину.
Весною 2008 року відповідач встановив
броньовані двері, позбавивши позивачів
можливості увійти до квартири, в
результаті чого, вони були змушені
знайти житлове приміщення для
тимчасового проживання.

Крім спірної квартири іншого житла
вони не мають. Відповідач навмисно
позбавляє їх житла третій раз, хоча сам
квартирою не користується, здає її в
оренду.

25 серпня 2009 року до суду надійшла
зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка була уточнена, та
якою ОСОБА_2 просить на підставі
ст.ст.71,72,107 ЖК України визнати ОСОБА_3,
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зняти їх з реєстраційного обліку
(а.с.87-88,180-182).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилається на те , що він з 1984 року
перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі, який був розірваний рішенням
Нікопольського міськрайонного суду в
2006 році. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з
ОСОБА_3, яка на даний час перебуває в
іншому шлюбі та проживає зі своїм
чоловіком за іншою адресою. У 2006 році
ОСОБА_3 зібрала свої речі і переїхала до
іншого чоловіка і проживає там. З 2006
року по теперішній час всі комунальні
послуги оплачує він, в тому числі і за
ОСОБА_3

Так як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 більше 4 років
не проживають у спірній квартирі, що
підтверджується відповідними актами
КП «ЖЕК № 2», ОСОБА_2 вважає, що
відповідачі за зустрічним позовом
втратили право користування спірною
квартирою.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 жовтня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задоволені.
Усунено перешкоди в користуванні
ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1 Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення, яким задовольнити зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
заявив , що підставами для заявленого
ними зустрічного позову є ст.ст.71,72 ЖК
України.

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає , а рішення
суду першої інстанції слід залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Так , судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 28.04.1984 року (а.с.6), від якого
мають трьох синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9-11).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 30.03.2006 року
шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 був розірваний (а.с.7,8).

12.07.2008 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_9, після чого їй було присвоєно
прізвище «ОСОБА_3» (а.с.74).

Як вбачається з картки квартиронаймача
№ 6230259, відповідальним
квартиронаймачем державної (не
приватизованої) квартири АДРЕСА_3
зазначений ОСОБА_2, особовий рахунок
був відкритий на ОСОБА_2 (а.с.32,34).

У вказаній квартирі зареєстровані:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с.31,32,185-187,219).

Між сторонами тривалий час існує
конфлікт щодо користування квартирою
АДРЕСА_1, що підтвердилося в судовому
засіданні поясненнями сторін,
показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8 та
матеріалами справи (а.с.12 - рішення
Нікопольського міськрайонного суду
від 31.03.2005 року про вселення у спірну
квартиру ОСОБА_3 з трьома синами; а.с.29,30
- лист ВДВС, постанова державного
виконавця від 21.08.2007 року про відмову у
відновленні виконавчого провадження;
а.с.51 - постанова державного виконавця
від 27.12.2007 року про закінчення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого документу № 2-3528 про
вселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 в спірну
квартиру).

Як вбачається з Витягу з особового
рахунку № НОМЕР_1 від 17.10.2013 року,
наданого ТОВ «Комунальник-Нікополь»
(а.с.220), ОСОБА_3 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, форма власності -
комунальна , займає частину квартири
загальною площею 25,1 кв.м., житловою
площею 17,2 кв.м. у 1 кімнаті. Особовий
рахунок переоформлено згідно до рішенн
міськвиконкому № 418 від 30.05.2012 року на
підставі заяви від 19.04.2012 року, р.н. 481
від 11.06.2012 року.

ОСОБА_3 на даний час проживає за
адресою: АДРЕСА_4. В той же час ОСОБА_3
оплачує з липня 2009 року комунальні
послуги по спірній квартирі на
відкритий на її ім'я особовий рахунок №
НОМЕР_1 на підставі заочного рішення
Нікопольського міськрайонного суду
від 30.10.2007 року, яким її та сина ОСОБА_5
було вселено в спірну квартиру,
визначено порядок користування
квартирою, зобов'язано КП «ЖЕК № 2»
укласти з нею окремий договір найму
квартири з урахуванням виділених у
користування приміщень ( ар. сп. 43-48 ).
Дане рішення було виконано повністю
виконано у грудні 2007 року ( ар. сп.
51-52,192-193,219).

Не зважаючи на те , що ухвалою
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 31 серпня
2009 року ( ар. сп. 70) вище вказане заочне
рішення було скасовано і справа
знаходилась на розгляді у суді ОСОБА_3
продовжувала оплачувати комунальні
послуги на відкритий на її ім.»я
рахунок , що підтверджується наявними в
матеріалах справи квитанціями
(а.с.209-214).

Син сторін по справі , другий позивач за
основним позовом - ОСОБА_4 у зв'язку з
навчанням у Донецькому вищому
професійному училищі ресторанного
сервісу та торгівлі на даний час
проживає за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.183,188).

У спірній квартирі залишились речі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4: піаніно, ноти, одяг,
постільна білизна, посуд, люстра,
книжки, фотографії. Доказів того, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був проведений поділ
майна суду не надано.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані у спірній
квартирі і на 17 жовтня 2013 року ( ар. сп.
219) на ім.»я ОСОБА_3 і на даний час
відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (
ар. сп.220).

Суд першої інстанції , ухвалюючи
оскаржуване рішення обґрунтовано,
обгрунтовано дійшов до висновку про
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки в
судовому засіданні було встановлено
та підтверджено свідками , що в спірній
квартирі знаходяться речі
відповідачів за зустрічним позовом ,
ОСОБА_3 приймає участь в оплаті витрат
пов"язаних з утриманням квартири ,
вимушено проживає за іншою адресою в
зв»язку з перешкоджанням , які їй
чинить ОСОБА_11 , а ОСОБА_4 тимчасово
проживає за місцем навчання , іншого
житла обидва не мають , інтерес до
спірної квартири не втратили .

У відповідності до положень ст.. 47
Конституції України кожен має право на
житло і ніхто не може бути примусово
позбавлений житла , інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно до положень ст.ст. 71,72 ЖК
України , на які посилається апелянт
особу можна визнати такою , що втратила
право користування житловим
приміщенням , якщо наймач або члени
його сім»ї були відсутні в спірному
житловому приміщенні протягом шести
місяців без поважних причин , чого
позивачем за зустрічним позовом
доведено не було.

Оскільки судом першої інстанції було
встановлено , що ОСОБА_2 перешкоджає
позивачам і , зокрема ОСОБА_3, в доступі
у спірну квартиру, тобто порушує її
право користування житловою площею , на
якій вона зареєстрована і , за яку
сплачує комунальні послуги, суд першої
інстанції , з посиланням на положення
ст.ст. 15,16 ЦК України та ст.ст. 63,64 ЖК
України , дійшов обґрунтованого
висновку, що це порушене право підлягає
судовому захисту шляхом усунення
перешкод в користуванні житловою
площею спірної квартири . Ці висновки
місцевого суду є правильними і такими,
що відповідають вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги , зокрема про
те , що ОСОБА_2 , знаходячись у
довготерміновому від»їзді в зв»язку з
роботою не мав можливості перешкоджати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживати в спірній
квартирі , суттєвого значення не мають
і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права , які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи , оскільки вони
зводяться до не згоди з рішенням суду ,
були вивчені в суді першої інстанції і
отримали оцінку суду.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, воно є законним і
обґрунтованим і підстав для його
скасування немає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 31
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення , однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: