У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
заочне рішення Тернівського районного
суду Дніпропетровської області від 21
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6
про стягнення кредитної
заборгованості.

Заочним рішенням Тернівського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 травня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 жовтня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково із таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості місцевий суд
виходив із того, з чим погодився і суд
апеляційної інстанції, що 20 листопада
2006 року між сторонами у справі укладено
кредитний договір на строк один рік.
При цьому, як встановлено місцевим
судом, ОСОБА_6 останній платіж по
кредитному договору здійснено
03 травня 2007 року.

Виходячи зі змісту п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту строк давності
якого минув.

Не зважаючи на те, що умовами надання
споживчого кредиту встановлено термін
позовної давності у п'ять років, банк
пропустив строк звернення з позовом до
суду, а відповідно до вищевказаного
закону заява позичальника про
застосування строку позовної давності
судом не вимагається.

Такі висновки судів є помилковими.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому при застосуванні положення
пункту 7 частини одинадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Таким чином, суді дійшли передчасних
висновків про відмову у задоволенні
позову з підстав спливу позовної
давності, а тому судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи до суду першої інстанції на
новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Тернівського районного
суду Дніпропетровської області від 21
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:Л.М. Мазур
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська