У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
діють в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», відділу державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області, третя особа -
ОСОБА_7, про зупинення виконавчого
провадження та виключення майна з акта
опису й арешту, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
діють в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулися до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що рішенням суду, що набрало
законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») заборгованість за
кредитним договором у сумі 26 083 грн 82
коп. У ході виконання рішення суду
державним виконавцем здійснено
проникнення до житлового приміщення
позивачів та складено акт опису й
арешту майна. Позивачі зазначали, що
накладення арешту на ј частину
квартири АДРЕСА_1 є незаконним,
оскільки це не відповідає сумі
заборгованості. Квартира належить
позивачам та їх дітям у рівних частках
по ј кожному. Співвласники проживають у
цій квартирі та вважають, що звернення
стягнення на майно, що належить
боржникові на праві власності та є його
часткою у спільній власності,
необхідне для боржника, членів його
сім'ї та осіб, які перебувають на
утриманні, є неможливим.

Ураховуючи, що накладення арешту на
майно істотно порушує право власності
інших членів сім'ї, а також права та
інтереси їх дітей, позивачі просили суд
зупинити виконавче провадження в
частині реалізації арештованого майна:
телевізора «Самсунг», стінки
вітчизняного виробництва жовтого
кольору 2005 року, ј частки квартири
АДРЕСА_1, а також просили визнати
незаконним та скасувати акт опису й
арешту вказаного майна від 19 червня 2013
року, виключити із акта опису та зняти
арешт із зазначеного майна,
накладеного державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області.

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 18 липня 2013 року
позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено
частково. Знято арешт з майна: стінки
вітчизняного виробництва жовтого
кольору 2005 року, накладеного згідно
акта опису і арешту майна від 19 червня
2013 року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області
Вишневською Г.М. при примусовому
виконанні виконавчого листа, виданого
Кузнецовським міським судом
Рівненської області. У решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 24 вересня 2013
року рішення районного суду в частині
відмови в задоволенні позову про
зняття арешту з ј описаної та
арештованої частки квартири АДРЕСА_1,
яка на праві приватної спільної
часткової власності належить ОСОБА_3,
скасовано та постановлено в цій
частині нове рішення. Знято арешт з ј
описаної та арештованої частки
квартири АДРЕСА_1, яка на праві
приватної спільної часткової
власності належить ОСОБА_3, накладений
згідно акта опису і арешту майна від 19
червня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області
Вишневською Г.М. при примусовому
виконанні виконавчого листа, виданого
Кузнецовським міським судом
Рівненської області. У решті рішення
місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов у частині зняття
арешту із меблевої стінки, суд першої
інстанції виходив із того, що вона
фактично є єдиною шафою на сім'ю та
відноситься до майна боржника, на яке
згідно з додатком до Закону України
«Про виконавче провадження» не може
бути звернуто стягнення за виконавчим
документом. Відмовляючи у задоволенні
позову в частині зняття арешту з ј
частини спірної квартири та
телевізора, суд виходив із того, що
сума, що підлягає стягненню за
виконавчим провадженням, перевищує
десять розмірів мінімальної
заробітної плати, а телевізор був
придбаний подружжям ОСОБА_3 спільно.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позову про зняття арешту з
ј описаної та арештованої частки
квартири АДРЕСА_1, та задовольняючи
позов у цій частині виходив із того, що
державним виконавцем при накладенні
арешту на зазначену частку квартири не
було враховано інтересів
неповнолітніх дітей, а за місцем роботи
боржника проводяться відрахування,
пов'язані із виконанням виконавчого
листа.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом встановлено, що постановою
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області від 5
квітня 2013 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1711/2115, виданого
Кузнецовським міським судом
Рівненської області 16 січня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» боргу у розмірі 26 083 грн 82
коп.

19 червня 2013 року державним виконавцем
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області складено
акт опису та арешту майна та накладено
арешт на майно боржника, а саме:
телевізор «Самсунг», стінку
вітчизняного виробництва жовтого
кольору 2005 року, ј частку квартири
АДРЕСА_1.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Зазначаючи про відсутність підстав для
накладення державним виконавцем
арешту на ј частку квартири,
апеляційний суд виходив із того, що
бухгалтерією підприємства, на якому
працює боржник, проводяться
відповідні утримання, пов'язані із
виконанням виконавчого листа про
стягнення боргу з ОСОБА_3 Разом з тим,
суд апеляційної інстанції залишив поза
увагою те, що звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника та
зазначені види стягнення не є
взаємовиключними.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 23
жовтня 2006 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї:
дружині - ОСОБА_4, донці - ОСОБА_5 та сину -
ОСОБА_6 по ј частці кожному.

Відповідно до акта державного
виконавця від 19 червня 2013 року
державним виконавцем державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області накладено арешт на
ј частку квартири, що належить на праві
спільної часткової власності боржнику.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині скасування арешту на ј частку
квартири, апеляційний суд передчасно
дійшов висновку, що такий арешт порушує
права неповнолітніх дітей, які
проживають у квартирі боржника,
оскільки арешт накладено саме на
частку ОСОБА_3 у праві спільної
часткової власності. Крім того, суд
апеляційної інстанції не зазначив які
саме права неповнолітніх дітей
порушені у зв'язку з накладенням арешту
на частку ОСОБА_3

Таким чином, державним виконавцем
проведено арешт ј частки квартири
належної боржнику згідно із законом,
такі дії державного виконавця
спрямовані на виконання рішення суду
та не порушують прав інших
співвласників квартири.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
а рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 24 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко