Справа №568/323/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

в складі:

головуючого судді Бірука В.О.

при секретарі Чуліпі Н.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до Демидівської селищної
Демидівського району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися з позовом до
Демидівської селищної ради про
визнання права власності на нерухоме
майно, зокрема позивачі просять:

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 3/10 частини житлового
будинку від загальної площі 83,0
квадратних метра, від житлової площі 58,3
квадратних метра та всіх господарських
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на 3/10 частини
житлового будинку від загальної площі
83,0 квадратних метра, від житлової площі
58,3 квадратних метра та всіх
господарських будівель і споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
право власності на 2/10 частини
житлового будинку від загальної площі
83,0 квадратних метра, від житлової площі
58,3 квадратних метра та всіх
господарських будівель і споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,
право власності на 2/10 частини
житлового будинку від загальної площі
83,0 квадратних метра, від житлової площі
58,3 квадратних метра та всіх
господарських будівель і споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі вказали, що 20 жовтня 1960 року на
підставі рішення №15 правління
колгоспу «Україна» виділило члену
колгоспу ОСОБА_5 під забудову житлового
будинку земельну ділянку площею 0,05
гектара із земель колгоспного фонду в
селі Лішня, Демидівського району,
Рівненської області.

На підставі цього рішення ОСОБА_5
отримав дозвіл на будівництво та
будівельний паспорт.

Будівництво житлового будинку
АДРЕСА_1 було закінчено в 1962 році.

Згідно з нормами ст.120 Цивільного
кодексу України в редакції 1963 року, які
були діючими до 16 грудня 1993 року, двір
міг мати статус колгоспного за умови,
якщо хто-небудь з його членів працював
у колгоспі.

Відповідно до записів в трудовій
книжці НОМЕР_1, ОСОБА_5 працював в
колгоспі «Україна» з 1954 року по 1991 рік.

Колгоспний двір визначався як
сімейно-трудове об'єднання осіб, всі
або частина яких є членами колгоспу,
брали участь у суспільному виробництві
колгоспу та спільно вели підсобне
господарство на присадибній ділянці.

Головою колгоспного двору був
його засновник і глава сім'ї ОСОБА_5, а
членами двору - всі особи, котрі спільно
проживали, вели господарство і
перебували у сімейно-родинному зв'язку,
тобто позивачі.

Згідно даних погосподарської книги
№1 особовий рахунок НОМЕР_2 станом на
квітень 1991 року в спірному житловому
будинку проживали ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Розмір частки члена колгоспного
двору визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх.

З огляду на наведене, спірний
житловий будинок є майном колгоспного
двору і кожен з членів двору набув
права власності по 1/5 (або 2/10) частині(и)
житлового будинку. Спору між
позивачами (членами колгоспного двору)
щодо розміру часток не має.

ОСОБА_5, як голова колгоспного
двору, за життя не отримав свідоцтво
про право спільної сумісної власності
на житловий будинок та ІНФОРМАЦІЯ_5
помер.

Внаслідок смерті відкрилася
спадщина, зокрема на належну йому 1/5 (2/10)
частину(и) житлового будинку АДРЕСА_2.

Спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не
залишив, а тому позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за
законом, що спадщину прийняли.

21 січня 2014 року приватний нотаріус
Демидівського нотаріального округу
ОСОБА_7 винесла постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Право власності позивачів на частку
в спільному майні та право спадкоємців
на спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою. В зв'язку з
цим позивачі змушені звернутись до
суду з даною позовною заявою.

Позивачі звернулися до суду з заявами,
в яких просили суд розглянути справу
без їхньої участі. Позовні вимоги
підтримали повністю.

Представник відповідача голова
Демидівської селищної ради Яремчук
М.О. не з'явився на розгляд справи.
Однак, направив на адресу суду заяву, в
якій просить розгляд справи провести
без участі представника селищної ради.
Крім того, зазначив, що позовні вимоги
визнає повністю та просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Взявши до уваги письмові заяви
позивачів про підтримання позовних
вимог, заяву відповідача про визнання
позову, повно, всебічно та об'єктивно
оцінивши подані докази у їх сукупності,
суд встановив, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.6 Постанови від 22
грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», положення
статей 17, 18 Закону України "Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той
час законодавство.

Згідно зі ст.ст.112, 120 Цивільного
кодексу в редакції 1963 року, майно
колгоспного двору належить його членам
на праві спільної сумісної власності.
Колгоспний двір може мати у власності
підсобне господарство на присадибній
ділянці землі, що знаходиться в його
користуванні, а також жилий будинок.

Судом досліджено як доказ по
справі, письмову довідку №7 від 10.01.2014
року Демидівської селищної Ради
Рівненської області (а.с.16).
Встановлено, що згідно погосподарської
книги №1, яка знаходиться у
Демидівський селищній Раді, станом на
1991-1995 роки суспільна група
господарства з особовим рахунком
НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 є колгоспний двір,
головою якого був ОСОБА_5.

Відповідно до змісту ст.121
Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963
року майном колгоспного двору
користувалися всі члени двору на
правах спільної сумісної власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.6 Постанови від 22
грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року (до
введення в дію Закону України «Про
власність»), мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме: право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, які до
15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Відповідно до довідки
Демидівської селищної ради від 10.01.2014
року №7 в склад сім'ї ОСОБА_5, яка
проживала за адресою: АДРЕСА_1 станом на
квітень 1991 року входили слідуючі особи:
ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина; ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_3, зять; ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2,
дочка; ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4, внучка
(а.с.16).

Відповідно до записів трудової
книжки колгоспника НОМЕР_1, ОСОБА_5
працював в колгоспі «Україна» з 1954 року
по 1991 рік /а.с.18/.

Згідно рішення №15 правління колгоспу
«Україна» від 20 жовтня 1960 року, ОСОБА_5,
як члену колгоспу, виділено під
забудову житлового будинку земельну
ділянку площею 0,05 гектара із земель
колгоспного фонду в селі Лішня,
Демидівського району, Рівненської
області. На підставі даного рішення
ОСОБА_5 отримав дозвіл на будівництво
та вироблення будівельного паспорта
(а.с.17).

Вважаючи на досліджені докази, суд
дійшов висновку, що житловий будинок
АДРЕСА_1 є майном колгоспного двору і
кожен з його членів набув права
власності на нього в розмірі 1/5 (або 2/10)
його частини станом на 15 квітня 1991 року.
Крім того, судом встановлено, що спору
між позивачами (членами колгоспного
двору) щодо розміру їхніх часток немає,
а також не встановлено фактичних
обставин, які б стверджували про те, що
позивачі втратили своє право на частки
в колгоспному дворі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин ОСОБА_5
помер /а.с.13/.

Внаслідок смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина, зокрема на
належну йому 1/5 (2/10) частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1216 Цивільного
кодексу України, спадкування є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (стаття 1217 Цивільного кодексу
України).

За життя ОСОБА_5 не залишав
заповіту на випадок своєї смерті.
Відповідно до повідомлення приватного
нотаріуса ОСОБА_7 №01-16/84 від 01.04.2014 року,
єдиними спадкоємцями за законом, які
звернулися про прийняття спадщини є
його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2.

У відповідності до свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_3,свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_4 та свідоцтво
про народження серії НОМЕР_5 позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є відповідно дружиною
та дочкою померлого ОСОБА_5 /а.с.8, 10, 11/.

Норми ст.ст.1258, 1261 Цивільного
кодексу України вказують на те, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово і у першу
чергу на спадкування за законом мають
діти спадкодавця та той з подружжя,
який його пережив.

Статтею 1226 ЦК встановлено, що
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах.

Згідно зі ст.1296 Цивільного
кодексу України та глави 10 п.4.15 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України (затвердженого наказом №296/5
Мінюсту від 22.02.2012 року), видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно та (або) видача свідоцтва про
право на частку в спільному майні
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

ОСОБА_5, як голова колгоспного
двору, за життя не отримав свідоцтво
про право спільної сумісної власності
на вищевказаний житловий будинок.

У зв'язку з цим, 21 січня 2014 року
приватний нотаріус Демидівського
нотаріального округу ОСОБА_7 винесла
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок /а.с.21/ .

Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 7
від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Право власності позивачів на частку в
спільному майні та право спадкоємців
на спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст.392
Цивільного кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.16, 392 Цивільного кодексу України,
ст.ст.120, 121 Цивільного кодексу УРСР в
редакції 1963 року, керуючись ст.ст. 10, 11,
60, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до Демидівської селищної
Демидівського району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6 право
власності на 3/10 частини житлового
будинку від загальної площі 83,0
квадратних метра, від житлової площі 58,3
квадратних метра та всіх господарських
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_7 право
власності на 3/10 частини житлового
будинку від загальної площі 83,0
квадратних метра, від житлової площі 58,3
квадратних метра та всіх
господарських будівель і споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_8 право
власності на 2/10 частини житлового
будинку від загальної площі 83,0
квадратних метра, від житлової площі 58,3
квадратних метра та всіх господарських
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_9 право
власності на 2/10 частини житлового
будинку від загальної площі 83,0
квадратних метра, від житлової площі 58,3
квадратних метра та всіх господарських
будівель і споруд, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
судової палати у цивільних справах
апеляційного загального суду
Рівненської області через
Радивилівський районний суд шляхом
подання в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Суддя:
Бірук В.О.