АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2364/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Українець Л.Д.,

при секретарі - Мурга М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09 квітня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», третя особа: ОСОБА_4, про
визнання договору іпотеки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3, через свого
представника ОСОБА_2 (довіреність від 15
березня 2011 року а.с.13), звернулась в суд
з позовом до позивач Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» (далі БАНК) про
визнання договору іпотеки № 6217 від 17
липня 2008 року з підстав не визначення у
договору строку його дії; оскільки
договір іпотеки має ознаки договору
поруки, протягом року до позивачки не
пред*являлись вимоги як до майнового
поручителя.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 квітня 2013 року у
позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2, який діє в інтересах
ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій
з посиланням на порушення судом норм
матеріального права ставить питання
про скасування оскаржуваного рішення,
ухвалення нового - про задоволення
позову.

Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України, якщо
особу, якій адресовано судову повістку,
не виявлено в місце проживання,
повістку під розписку вручають
будь-кому з повнолітніх членів сім*ї,
які проживають разом з нею.

Справу розглянуто без участі позивачки
ОСОБА_3, в інтересах якої подано
апеляційну скаргу, та третьої особи
ОСОБА_4, які належним чином
повідомлялись за адресою, вказаною в
апеляційній скарзі, про що свідчать
поштові зворотні відправлення від 04
березня 2014 року, як отримані матір'ю
останніх.

В судовому засіданні представник БАНКу
апеляційну скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2008 року
між Банком та ОСОБА_4 було укладено
договір відновлюваної кредитної лінії
№ 2675, за умовами якого останній
надано кредит у розмірі 800 000,00 грн.
строком повернення до 17 липня 2018 року
на споживчі цілі зі сплатою 19,5 % річних
за користування грошовими коштами
(а.с.34-38).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
17 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено іпотечний договір № 6217,
за умовами якого остання виступає як
майновий поручитель боржника та
передає в іпотеку належну позивачці
на праві власності АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

Позивачем в позовній заяві ставиться
питання про застосування до
правовідносин, які виникли між
сторонами, положень Цивільного Кодексу
України, що регулюють правовідносини,
які випливають з договорів поруки.

Відповідно до ст.546 ЦПК України,
виконання зобов*язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов*язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користування іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання забезпеченого іпотекою
зобов*язання одержати задоволення
своїх вимог за рахунок предмету
іпотеки переважно перед кредиторами
цього боржника у порядку,
встановленому цим Законом.

Суд першої інстанції відмовляючи у
позові, суд першої інстанції правильно
зазначав, що позивачка виступає
майновим поручителем, дані
правовідносини регулюються Законом
України «Про іпотеку», тому відсутні
підстави для визнання договору
іпотеки припиненим.

Відповідно до роз*яснення Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.23 Постави № 5 від 30 березня 2012
року, при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553-559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Відповідно до іпотечного договору № 6217
від 17 липня 2008 року позивач є майновим
поручителем боржника - ОСОБА_4 за
виконання останньою зобов*язань за
договором відновлювальної кредитної
лінії № 2675 від 17 липня 2008 року (а.с.6).

Доводи апеляційної скарги стосовного
того, що спірній іпотечний договір має
ознаки договору поруки, тому
підлягають застосування положення
норм закону, що регулюють
правовідносини, як виникли з договорів
поруки, не ґрунтуються на нормах
закону. Майновий поручитель відповідає
перед заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги, залишення
оскаржуваного рішення без змін, яке
ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: