Справа № 447/3231/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1232/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача
ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 02 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДВ-Екосвіт Н.
Розділ» про поновлення на роботі,-

встановила:

Позивач ОСОБА_4 в жовтні 2013 року
звернувся із позовом в суд до ТзОВ
«ДВ-Екосвіт Н.Розділ» про поновлення на
роботі.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що 07.08.2013 року
відповідно до наказу № 11-К від 07.08.2013
року його прийняли на роботу в ТзОВ
«ДВ-Екосвіт Н.Розділ» на посаду
менеджера-контролера. Із займаної
посади його звільнили 30.09.2013 року за
систематичне невиконання трудових
обов"язків без поважних причин,
відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Копію наказу № 17-К від 30.09.2013 року про
звільнення йому вручили 11.10.2013 року. З
мотивувальної частини даного наказу
вбачається, що до нього неодноразово
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення - догани, а
саме згідно наказів від 11.09.2013 року №
15-К та від 20.09.2013 року №16-К. Вважає, що
зазначені дисциплінарні стягнення до
нього застосовано з порушенням
порядку, встановленого ст. 149 КЗпП
України, оскільки відповідач не
зажадав від нього письмових пояснень,
не вручив йому під розписку наказів від
11.09.2013 року № 15-К та від 20.09.2013 року № 16-К
і про такі він дізнався лише 11.10.2013 року
в день отримання копії наказу про
звільнення відтак, зазначені накази є
незаконними, а його звільнення за
систематичне невиконання без поважних
причин трудових обов'язків, відповідно
до п. 3 ст. 40 КЗпЗ України, є
протиправним. Також, відповідач
порушив вимоги ст. 43 КЗпП України,
оскільки не отримав згоди на
розірвання трудового договору
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Окрім цього,
йому завдано моральну шкоду, яка
полягає у стражданнях, які позивач
зазнав внаслідок звільнення з роботи.

Просив визнати незаконними та
скасувати накази ТзОВ «ДВ-Екосвіт
Н.Розділ» від 11.09.2013 року № 15-К та 20.09.2013
року № 16-К про накладення на нього
дисциплінарних стягнень у формі доган,
наказ № 17-К від 30.09.2013 року про його
звільнення із займаної посади за
систематичне невиконання трудових
обов»язків без поважних причин,
поновити його на посаді
менеджера-контролера, а також стягнути
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу, починаючи з
01.10.2013 року та 10000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського
районного суду Львівської області від
02 грудня 2013 року у позові ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДВ-Екосвіт Н.
Розділ» про поновлення на роботі
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4, з
оскаржуваним рішенням не погоджується,
вважає, що при ухваленні рішення
неповністю з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, відтак, рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі єдиної доповідної
головного бухгалтера про те, що позивач
проігнорував вимогу подати звіт про
планові нарахування послуг, директор
товариства виніс наказ від 11.09.2013 року
№ 15-к про оголошення догани позивачу,
при цьому в його посадові обов"язки не
входило складання такого звіту.

Крім цього, вважає безпідставним
накладення на нього дисциплінарного
стягнення у виді догани наказом від
20.09.2013 року № 16-к, оскільки укладав
договори відповідно до чинного
законодавства на підставі поданих
споживачами даних, в свою чергу,
відповідачем не був затверджений
порядок укладення та реєстрації
договорів, про такий його не
повідомляли.

Звертає увагу на положення ст. 638 ЦК
України, за якою договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Вважає, що і доповідна менеджера з
логістики на підставі, якої видано
наказ про його звільнення також не може
братись до уваги, оскільки згідно
структури відповідача апелянт
безпосередньо підпорядковується
головному бухгалтеру, а не менеджеру з
логістики і в коло його посадових
обов'язків не входило перевірка
правомірності укладення акту
обстеження квартири.

Також, накладаючи дисциплінарні
стягнення, директор не з"ясував, чи був
насправді факт порушення трудової
дисципліни, в якій формі вини проявився
проступок, яка шкода завдана
підприємству, ступінь тяжкості
вчиненого діяння, обтяжуючі та
пом"якшуючі обставини.

Крім цього, відповідач не зажадав від
нього письмових пояснень по суті
обставин, не отримував від відповідача
повідомлення про надання письмових
пояснень, а відомості, викладені в
актах від 11.09.2013 № К-1, від 20.09.2013 року №
К-3, від 30.09.2013 року № К-5 вважає
неправдивими.

Просить скасувати рішення
Миколаївського районного суду від
02.12.2013 року та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення
представників відповідача Шимчишина
І.С. та Герляка Т.М. на заперечення
таких, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не довів ті
обставини, на які він покликається в
позовній заяві, як на підставу своїх
вимог, такі не можуть ґрунтуватися на
припущеннях. Позивача звільнено з
роботи за систематичне невиконання
трудових обовязків без поважних причин
згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України, що
підтверджується доповідними записками
головного бухгалтера, накладеними
попередніми стягненнями у виді доган
та Актами № К-2 від 11.09.2013 року, № К-4 від
20.09.2013 року, підписаними менеджером з
логістики, директором та бухгалтером.

Крім цього, суд першої інстанції
виходив з того, що у ТзОВ «ДВ-Екосвіт
Н.Розділ» первинна профспілкова
організація не створювалась, а отже і
згоди на звільнення ОСОБА_4 не потрібно.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду з наступних
підстав.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що
право громадян на працю - тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімально розміру, включаючи право на
вільний вибір професії, роду занять і
роботи, забезпечується державою.
Працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Статтею 139 КЗпП України передбачено,
що працівники зобов'язані працювати
чесно і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Судом встановлено, що згідно із наказом
№ 11-К від 07.08.2013 року ОСОБА_4 прийнятий
на посаду менеджера-контролера у ТзОВ
"ДВ-Екосвіт Н.Розділ" (а.с. 7, копія
трудової книжки).

Попередньо, наказом директора ТзОВ
"ДВ-Екосвіт Н.Розділ" №3-А від 23.07.2013 року
затверджено та введено в дію Структуру
підприємства, а також посадові
інструкції працівників, зокрема
менеджера-контролера.

Відповідно до п. 2 Посадової інструкції,
менеджер-контролер здійснює укладення
та розривання угод з підприємцями,
укладає договори з населенням та
реєструє їх, видає довідки на субсидії,
еквівалент пільг і подає дані у відділ
соціального захисту населення, формує
звітність по пільгах і субсидіях,
передає бухгалтеру та здає їх у відділ
соціального захисту населення, формує
і веде базу по населенню, здійснює
розсилання рахунків клієнтам,
контролює 100% збір коштів за надані
послуги.

Крім цього, згідно із п. 4 Посадової
інструкції менеджер-контролер несе
відповідальність за якість і
своєчасність виконання покладених на
нього цією посадовою інструкцією
обов'язків, а також за дотримання
правил внутрішнього трудового
розпорядку підприємства (а.с. 45).

У доповідній записці на ім"я директора
товариства від 11.09.2013 року головний
бухгалтер ОСОБА_8 довела до відома
директора, що менеджер-контролер
ОСОБА_4 проігнорував її вимогу подати
звіт про планові нарахування послуг.

Наказом директора товариства № 15-к від
11.09.2013 року за порушення трудової
дисципліни ОСОБА_4 оголошено догану.

Крім цього, у доповідній записці від
19.09.2013 року головний бухгалтер ОСОБА_8
повідомила директора товариства, що
менеджер-контролер ОСОБА_4 допускає
численні порушення й помилки у
заповненні договорів, не виконує
розпорядження про виправлення таких
помилок.

Відповідно до наказу директора
товариства № 16-к від 20.09.2013 року ОСОБА_4
оголошено догану за порушення трудової
дисципліни.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Аналогічні роз'яснення викладені в п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів".

Враховуючи наведені вище обставини,
суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що позивач ОСОБА_4 не
виконував покладені на нього посадовою
інструкцією обов'язки, а саме
проігнорував вимогу головного
бухгалтера подати звіт про планові
нарахування послуг, а також допускав
численні порушення й помилки у
заповненні договорів, не виконував
розпорядження про виправлення таких
помилок, а відтак, прийшов до вірного
висновку про наявність підстав для
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
оголошення догани.

Крім цього, доводи апеляційної скарги
позивача про те, що перед оголошенням
догани йому не запропонували надати
письмові пояснення по суті порушення,
спростовуються актами №К-1 від 11.09.2013
року та № К-3 від 20.09.2013 року, складених
комісією в складі головного бухгалтера
ОСОБА_8, менеджера з логістики ОСОБА_9 та
директора ОСОБА_10

В свою чергу, відповідно до наказу №
17-К від 30.09.2013 року позивача ОСОБА_4
звільнено з роботи з 30.09.2013 року за
систематичне невиконання ним без
поважних причин трудових обов»язків,
покладених на нього посадовою
інструкцією і правилами внутрішнього
трудового розпорядку згідно із п. 3 ст. 40
КЗпП України.

Згідно із п. 3 ст 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до роз"яснень, наданих у п. 23
постанови Верховного Суду України № 9
від 06.11.1992 року "Про практику розгляду
судами трудових спорів", за
передбаченими у п. 3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов"язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни відповідно до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення не минуло більше одного
року.

Колегія суддів приходить до висновку,
що зважаючи на застосовані раніше
дисциплінарні стягнення у виді догани,
які не втратили юридичної сили,
директор товариства відповідно до
вимог ч. 1 ст. 147 КЗпП України, правомірно
30.09.2013 року виніс наказ про звільнення
позивача ОСОБА_4 на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, при цьому
підставою для застосування такого виду
стягнення стала доповідна записка
головного бухгалтера ОСОБА_8 про те, що
30.09.2013 року ОСОБА_4 не виконував своїх
посадових обов"язків, незважаючи на
численні зауваження її та менеджера з
логістики ОСОБА_9, а також відмовився
виконувати розпорядження останнього
про проведення перевірки
правомірності складання акту
обстеження квартири за адресою вул.
Довженка, 10/5.

З наведених підстав, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про визнання незаконним
та скасування наказів про оголошення
доган, визнання незаконним наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
роботі та похідної від них вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки підстави для цього відсутні.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин