АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/1579/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
подану представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
аліментів на дитину, що продовжує
навчання

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про
стягнення аліментів на дитину, що
продовжує навчання.

У мотивування вимог посилалася на те,
що з 09 листопада 1991 року по 25 грудня 2009
року сторони у справі перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дочка ОСОБА_5 проживає з разом з нею та
перебуває на її утриманні, крім того,
остання навчається на п'ятому курсі
денного відділення Київського
національного університету технологій
та дизайну.

Відповідач не бере жодної участі в
утриманні дочки.

Крім того, аліменти підлягають
стягненню починаючи з 24 вересня 2012 року
і до закінчення навчання, оскільки вона
зверталась до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом про
стягнення аліментів на утримання дочки
та сина, проте рішенням суду від 05 липня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково, стягнути аліменти з
відповідача тільки на утримання сина, в
частині стягнення аліментів на
утримання дочки судом відмовлено,
оскільки станом на час ухвалення
рішення дочка закінчила навчання.
Проте, наведене не відповідає
дійсності, оскільки у липні 2013 року
вона закінчила четвертий курс вищого
навчального закладу та склала іспити у
липні 2013 року для продовження навчання
на п'ятому курсі вищого навчального
закладу.

Враховуючи те, що відповідач має
мінливий дохід, просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
продовжує навчання, у розмірі 1000
гривень щомісячно, починаючи з 24
вересня 2012 року і до закінчення
навчання.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
аліменти на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 1000 гривень щомісячно,
починаючи з 16 вересня 2013 року і до
закінчення навчання, а саме до 30 червня
2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 114,70
грн. судового збору.

Рішення у межах суми платежу за один
місяць допущено до негайного
виконання.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення аліментів за минулий період,
починаючи з 24 вересня 2012 року та
ухвалити в цій частині нове про
задоволення зазначеної позовної
вимоги.

Посилається на те, що судом не взято до
уваги правила, передбачені ст.191 СК
України, які надають право позивачу на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів за минулий період.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Зазначає, що судом не взято до уваги те,
що він має іншу сім»ю та його дружина й
її неповнолітня донька перебувають на
його утриманні, а також на те, що він має
кредитні зобов'язання й зобов'язання по
оплаті за навчання в Київському
національному університеті ім. Т.
Шевченка.

Вважає, що висновок суду про наявність
у нього можливості надавати
матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн.
суперечить принципу розумності та
спільної відповідальності батьків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що скарги ОСОБА_2
та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 25 грудня 2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Оболонського
районного управління юстиції в м. Києві
25 грудня 2009 року (а.с. 3).

В шлюбі мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2, виданого 01 грудня 1992 року
Відділом РАЦС Мінської районної
державної адміністрації, та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач посилалася на те, що повнолітня
донька продовжує навчання та перебуває
на її утриманні, відповідач, в свою
чергу, життям доньки не цікавиться та
не надає допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
аліменти на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 1000 гривень щомісячно суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості, та з
того, що відповідач має мінливий дохід
та є працездатною особою з огляду на
таке.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наказом від 11
серпня 2013 року № 165 зарахована
студенткою п'ятого курсу факультету
дизайну за денною формою навчання до
Київського національного університету
технологій та дизайну, що
підтверджується повідомленням
Київського національного університету
технологій та дизайну від 16 серпня 2013
року та довідкою від 10 вересня 2013 року.
Термін закінчення навчання становить 30
червня 2014 року (а.с. 10-11).

З пояснень третьої особи - доньки
сторін у справі слідує, що з червня 2012
року її батько - відповідач у справі,
перестав надавати допомогу на її
утримання, й з того часу матеріальну
допомогу їй надає лише матір в якої
вона перебуває на повному утриманні, а
також вона отримує стипендію.

Так, згідно довідки № 01-18 від 07
листопада 2013 року, виданої Київським
національним університетом технологій
та дизайну, ОСОБА_5 у вересні та жовтні
2013 року отримала стипендію у розмірі 730
грн. (а.с.76).

За змістом ст. 141 СК України батьки
мають рівні права і обов'язки щодо
дитини, в тому числі і щодо її
утримання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 199
Сімейного кодексу України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку із цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати їм
матеріальну допомогу.

З довідки про доходи ОСОБА_4, наданої 12
листопада 2013 року Державною податковою
інспекцією у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, розмір отриманого ОСОБА_4
доходів у 2013 році (січень-лютий 2013 року)
становить 6 473 грн. (а.с.62-75).

Згідно вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в
натурні, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Судом першої інстанції, при визначенні
розміру аліментів вірно враховано той
факт, що відповідач після розірвання
шлюбу з позивачем одружився та має іншу
сім'ю. Дружина відповідача ОСОБА_7 не
працює та перебуває на утриманні
відповідача. Відповідач сплачує
аліменти на утримання спільного з
позивачем сина у розмірі 1000 гривень
згідно рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 05 липня 2013
року (а.с.5-8,26,27).

Також судом першої інстанції підставно
враховано також те, що відповідач з 1
вересня 2013 року на контрактній основі є
студентом 1 курсу магістратури заочної
форми навчання філософського
факультету КНУ ім.. Т.Шевченка й
закінчує навчання 30 червня 2015 року
(а.с.28-30).

Крім того, судом при визначенні розміру
аліментів також було враховано й обсяг
кредитних зобов'язань відповідача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Проаналізувавши надані стороною
позивача та стороною відповідача
докази, суд дійшов висновку про те, що
дочка сторін у справі ОСОБА_5, досягла
повноліття та продовжує навчання, її
батько, який є працездатним, перестав
надавати допомогу на утримання дочки,
яка, знаходиться на повному утриманні
матері й окрім стипендії у розмірі 730
гривень, іншого доходу не має, тому
розмір аліментів на час навчання має
становити 1000 грн. щомісячно.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи й колегія суддів
погоджується з ним в повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що він не
може сплачувати зазначену суму на
дитину, яка навчається, спростовуються
матеріалами справи.

Згідно наявного в матеріалах справи
кредитного договору від 22 листопада 2011
року, відповідач отримав кредит на
суму 400 000 грн..

Наведене свідчить про можливість
відповідача надавати дитині
матеріальну допомогу на час її
навчання з вересня 2013 року по червень
2014 року, що є незначним періодом, а
загальна сума його витрат складе 10 000
грн.

Колегія суддів погоджується з доводами
ОСОБА_2 про те, що на її утриманні
знаходяться двоє дітей, які навчаються
і, яких вона не може забезпечити без
підтримки батька дітей.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні її
вимоги в частині стягнення аліментів
за минулий час, починаючи з 24 вересня 2012
року, суд першої інстанції підставно
виходив з їх необґрунтованості, з
огляду на таке.

Статтею 201 СК України передбачено, що до
відносин між батьками і дочкою, сином
щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187,189-192 і
194-197 цього Кодексу.

Таким чином, до регулювання відносин
між батьками й повнолітніми дочкою,
сином по їх утриманню застосовуються
норми щодо стягнення аліментів за
минулий час.

Так, відповідно до ст.191 СК України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки.

З аналізу зазначеної статті випливає,
що аліменти за минулий час можуть бути
стягненні у випадку надання позивачем
доказів про вжиття заходів щодо
одержання аліментів з відповідача та
ухилення його від надання утримання
дитині. При стягненні аліментів за
минулий час застосовуються загальні
правила визначення розміру аліментів,
які можуть бути присуджені в частці від
заробітку (доходу) платника і (або) у
твердій грошовій сумі.

Таким чином, позивач має надати суду
докази: а) вжиття заходів щодо
одержання аліментів з відповідача; б)
ухилення відповідача від надання
утримання дитині.

Тобто, саме позивач має надати суду
докази того, що, вчиняючи дії тим чи
іншим способом, відповідач свідомо
прагнув ухилитися від виконання
обов'язку по утриманню.

При зверненні до суду з вимогою про
стягнення аліментів за минулий період
позивач посилалася на наявність
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 05.07.2013 року яким відмовлено
в задоволенні позову про стягнення з
відповідача на її користь аліментів на
дочку, яка продовжує навчання, виходячи
з того, що дочка на час розгляду справи
закінчила навчання та доказів його
продовження надано не було.

Рішення набуло законної сили.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
стягнення аліментів починаючи від дня
пред'явлення позову.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційних
скаргах, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: