НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/8588/13-ц
№ 2/183/1229/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2014 року
м.
Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді
Парфьонова Д.О.,

секретаря
Шрам Ю.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю
третьої особи - ОСОБА_5 про поділ майна в
натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив поділити в натурі майно,
що є об'єктом права спільної часткової
власності позивача - ОСОБА_1 та
відповідача - ОСОБА_3 наступним чином:
визнати за позивачем ОСОБА_1 право
власності на будинок за адресою:
АДРЕСА_1; визнати за відповідачем
ОСОБА_3 право власності на будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що на підставі рішення
суду за ним та відповідачем визнано
право власності на ? частини будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2. Вказуючи, що через виниклі
непорозуміння та дії відповідача
спільне користування майном є
неможливим, внаслідок чого просить
виділити майно в натурі, шляхом надання
йому будинку, розташованого в м.
Новомосковську, який коштує менше, а
відповідачу залишити будинок в с.
Миколаївка, вказуючи на свою відмову
від компенсації різниці між цінами
будинку.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечували,
вказуючи на те, що позивач може
користуватися будинком, розташованим
за адресою АДРЕСА_2, оскільки дане
домоволодіння складається з двох
окремих житлових будинків, в одному з
яких на даний момент живе позивач.
Вказує на можливість спільного
користування. Зазначає про свою
незгоду з запропонованим позивачем
розділом майна.

Судом по справі залучено в якості
третьої особи ОСОБА_5, який є сином
позивача та відповідача. Третя особа в
судовому засіданні також заперечила
проти задоволення позову, вказуючи на
те, що в будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1 проживає він та його
сім`я на підставі довіреності, виданої
відповідачем.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
третьої особи суд доходить до
наступного.

Відповідно до рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2010 року по справі 2-376/10 залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21
вересня 2010 року, витягів про державну
реєстрацію прав від 24 вересня 2012 року №
35601285 та від 31 жовтня 2012 року № 36064360
позивач володіє на праві власності ?
частиною житлових
будинків,розташованих за адресами:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2. Відповідач володіє на
праві власності ? частиною житлових
будинків,розташованих за адресами:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2.

У відповідності до акту експертної
оцінки майна ринкова вартість
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 становить 184 494,00
гривень.

Згідно акту експертної оцінки майна
ринкова вартість житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2
становить 396 149,00 гривень.

Вказуючи на те, що спільне володіння і
користування майном є неможливим
позивач просить виділити майно в
натурі.

Однак, відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності; у разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 року,
право власності - це право особи на
майно, яке він здійснює відповідно до
закону, по своїй волі і незалежно від
волі інших осіб. Зміст права власності
складаються із володіння, користування
і розпорядження. Володіння майном - має
на увазі юридично закріплену
можливість фактично володіти майном,
впливати на нього у будь-який момент,
здійснювати відносно такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, отримувати з
цього користь, вигоду. Розпорядження
майном - це можливість власника
встановлювати, змінювати, припиняти
юридичне існування майна.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається Главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування
та розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно,
що є у спільній частковій власності,
може бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними.

Статтею 364 ЦК України визначено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Таким чином, право співвласника на
виділ частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками й
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду справи судом.
Обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки.

Згідно із ст. 365 ЦК України, право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04
жовтня 1991 року зі змінами та
доповненнями «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», виділ в
натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю,
можливий, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку із самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. Якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями такого будинку. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також між учасниками
спільної сумісної власності. При
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи. В окремих випадках суд
може, враховуючи конкретні обставини
справи, і за відсутності згоди
власника, що виділяється, зобов'язати
решту учасників спільної власності
сплатити йому грошову компенсацію за
належну частку з обов'язковим
наведенням мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та відповідач мають право
власності на ? частини двох різних
будинків і позивач, вказуючи на
наявність підстав для виділу майна в
натурі внаслідок неможливості
спільного користування фактично
просить не здійснити такий виділ, а
позбавити відповідача визнаного судом
права власності на частку одного з
об`єктів нерухомості. При цьому
доказів того, що частка, яку позивач
просить позбавити відповідача є
незначною і не може бути виділена в
натурі суду не додано, як не надано суду
доказів на підтвердження того факту, що
майно, яке просить позбавити
відповідача позивач є неподільною і
припинення права власності на майно не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Внаслідок викладеного, суд доходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд виходить з положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_5
про поділ майна в натурі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 07
квітня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов