АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/458/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В.В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року,
по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради,
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради, третя особа:
Перша дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визначення
часток в спільній власності на житло,
припинення спільної сумісної
власності та визнання права власності,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у липні 2013
року звернулися до суду з позовом до
Дніпропетровської міської ради та
Жовтневої районної ради про визначення
часток в спільній власності на житло,
припинення спільної сумісної
власності та визнання права власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10.10.2013 року ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог
було відмовлено /а.с. 58-59/.

В апеляційній скарзі позивачі просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити їх позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 70-73/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що
перебуває у спільній власності, може
бути за згодою співвласників поділене
між ними. При цьому право спільної
сумісної власності на таке майно
припиняється.

Відповідно до ст. 392 ЦК України право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо воно
оспорюється або не визнається іншою
особою,а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008 року
«Про спадкування» у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не буде
встановлено договором між ними. Частка
померлого співвласника не може бути
змінена за рішенням суду. Для
оформлення права на спадщину закон не
вимагає рішення суду про визначення
частки спадкодавця.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло від 02.07.1998
року, квартира АДРЕСА_1 належала на
праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 /а.с. 6, 7/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 /а.с. 8/,
спадкоємцями після її смерті по закону
є чоловік ОСОБА_4, та їх донька ОСОБА_4,
яка є інвалідом першої групи /а.с. 5/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, залишивши
заповіт на ім'я ОСОБА_3 /а.с. 9, 15/.

Позивачі звернулися до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, але їм було
відмовлено з тих підстав, що нотаріус
може видати свідоцтво про спадщину
після смерті одного з учасників
спільної сумісної власності лише після
виділення частки померлого у спільному
майні /а.с. 20/.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду та
просили визнати, що ОСОБА_3 належить ?
частина, а ОСОБА_2 ? частини квартири
АДРЕСА_1, та визнати за ними право
власності на ці частки, припинивши при
цьому їх право спільної сумісної
власності /а.с.30-33/.

При вищенаведених обставинах
справи, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що факт
порушення відповідачами прав, свобод
чи інтересів не знайшов свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
про те, що суд ухвалюючи рішення не
дослідив матеріали справи та формально
віднісся до її розгляду, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтами норм
матеріального та процесуального права.

Щодо посилань апелянтів на те, що їх
права порушені тим, що постановою
державного нотаріуса їм відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
через відсутність виділення
(визначення) частки померлого у
спільному майні, а рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
16.05.2012 року їм відмовлено у задоволенні
вимог про визнання дій нотаріуса
неправомірними, то вони також не можуть
бути прийняті до уваги.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається,
що під терміном визначення часток
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частку
співвласника у спільному сумісному
майні. Але з позовною вимогою
визначити, що частка померлої ОСОБА_5 та
померлого ОСОБА_4 в праві спільної
сумісної власності на квартиру
становила по 1/3 частині кожному
позивачі не зверталися і судом ці
вимоги не розглядалися (узагальнення
судової практики розгляду цивільних
справ про спадкування пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :