Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-1612/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Якухно
О.М., Коломієць О.С.

при секретарі судового

засідання
Єгоровій В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
приватного нотаріуса Олевського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4 про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає до виконання та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 31.01.2014 року

в с т а н о в
и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного
нотаріуса Олевського нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_4 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає до виконання. В
обґрунтування позову зазначила, що між
нею та ОСОБА_3 14.03.2009 року було укладено
договір позики, за яким вона позичила у
відповідача 10000 доларів США. В той же
день між ними укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

26.08.2009 року приватним нотаріусом
Олевського нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_4 вчинено
виконавчий напис, яким запропоновано
звернути стягнення на згадану
квартиру, яка перебуває в іпотеці, а
коштами від реалізації задовольнити
вимоги ОСОБА_3 по борговим
зобов'язанням ОСОБА_2

Посилаючись на те, що нотаріус при
вчиненні виконавчого напису не
переконався належним чином у
безспірності розміру сум, що
підлягають стягненню за виконавчим
написом, та безспірності характеру
правовідносин сторін, просила
задовольнити позовні вимоги, визнавши
виконавчий напис таким, що не підлягає
до виконання.У листопаді 2011 року ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за договором позики (а.с.76-77). В процесі
розгляду справи збільшив свої позовні
вимоги та остаточно просив стягнути з
ОСОБА_2 79900 грн. боргу за договором
позики /еквівалент 10000 дол. США/, 15181 грн.
інфляційних, 7348,61 грн. - 3% річних, 1950 грн.
витрат за вчинення виконавчого напису,
а всього 104379,61 грн. (а.с.159). В
обґрунтування позову вказав, що між ним
та ОСОБА_2 14.03.2009 року було укладено
договір позики, згідно якого остання
позичила у нього 10000 доларів США зі
сплатою 5% на місяць за користування
позикою, на строк до 14.07.2009 року. В
забезпечення виконання договору
позики між ними в той же день був
укладений договір іпотеки. Оскільки
ОСОБА_2 не виконала умови договору
просив задовольнити позовні вимоги та
стягнути з неї вказані кошти.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 31.01.2014 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано виконавчий напис
№3090, вчинений приватним нотаріусом
Олевського нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_4 26.08.2009
року, таким, що не підлягає виконанню.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 79900 грн. боргу за договором
позики та 7348,61 грн. - 3% річних, а всього
87248,61 грн. В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено
питання щодо відшкодування судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду змінити та
відмовити ОСОБА_3 в стягненні 87248,61 грн.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2009 року між
сторонами був укладений договір
позики, відповідно до змісту якого
ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 10000 доларів
США зі сплатою 5% в місяць за
користування позикою на строк до 14.07.2009
року (а.с.14).

В той же день, тобто 14.03.2009 року сторони
в забезпечення виконання договору
позики уклали договір іпотеки, за яким
ОСОБА_2 надала в іпотеку належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1
(а.с.8-12).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2
договору позики за заявою ОСОБА_3
приватним нотаріусом Олевського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4 26.08.2009 року вчинено
виконавчий напис, яким запропоновано
звернути стягнення на вище згадану
квартиру, яка перебуває в іпотеці, а
коштами від реалізації задовольнити
вимоги ОСОБА_3 по борговим
зобов'язанням ОСОБА_2 (а.с.13).

Рішення суду про визнання даного
виконавчого напису таким, що не
підлягає до виконання, ніким не
оскаржується, а тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК
України).

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК
України).

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК
України при укладенні договору позики
в письмовій формі (крім випадків
укладення його під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини) безгрошовість такого
договору не може ґрунтуватись на
поясненнях свідків, а може бути
підтверджена лише належними і
допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст.59 ЦПК
України).

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_3, суд 1-ї інстанції виходив з того,
що ОСОБА_2 в строк взяті на себе
зобов'язання не виконала, тривалий час
користувалась коштами, розмір
відповідальності за несвоєчасне
повернення коштів договором не
визначений, тому суд стягуючи основну
суму боргу - 79900 грн., також застосовує
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, передбачену
ст.625 ЦК України, що в межах позовних
вимог за період з 01.01.2010 року по 23.01.2013
року складає 7348,61 грн.

Такий висновок є правильним та
узгоджується з вимогами чинного
законодавства та підтверджується
дослідженими у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не свідчать про
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Не можуть бути прийняті до уваги
посилання ОСОБА_2 на те, що договір
позики вчинений проти її волі, під
психологічним тиском ОСОБА_3, а тому цей
договір має бути визнаний недійсним,
оскільки таких позовних вимог у даній
справі апелянт не заявляла. Визнання
своїх боргових зобов'язань перед
ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтвердила, зокрема, і
власною пропозицією до нього з метою
мирно врегулювати спір (а.с.230).

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3
замість обумовлених договором позики
10000 доларів США передав їй лише 8000
доларів, а тому є підстави для
розірвання цього договору, також є
неспроможними. Відповідний позов з
наведених підстав апелянтом не
подавався, а позовна заява ОСОБА_2 про
розірвання договору позики та
припинення дії договору іпотеки з
інших підстав (а.с.252-253) за її заявою
(а.с.275) залишена без розгляду (а.с.294).

Посилання ОСОБА_2 про часткове
повернення боргу в сумі 2000 доларів США
не підтверджені належними і
допустимими доказами.

Враховуючи наведене, підстав для
скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307,
308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 31.01.2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: