АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2008/2014
Головуючий 1 інст. - Цвіра
Справа № 638/7264/13
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про володіння чужим
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді - Кіся
П.В.,

суддів: - Кружиліної
О.А.,

- Кіпенка І.С.,

при секретарі - Прийміч
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Харкові
справу за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5
на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 21 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та вселення,-

в с т а н о в и л а :

23 травня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним позовом і просила
витребувати із чужого незаконного
володіння, тобто у ОСОБА_5, ? частину
квартири АДРЕСА_1, та вселити її у
вказану квартиру, поклавши судові
витрати на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6
вказувала на те, що після смерті батька
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилась спадщина у виді ? частини
квартири АДРЕСА_1, яка належала
батькові і матері на праві спільної
сумісної власності, згідно свідоцтва
про приватизацію.

Позивач вказувала, що після смерті
батька вона та її мати - ОСОБА_7 -
прийняли спадщину, оскільки постійно
проживали зі спадкодавцем, фактично
вступивши в її управління, але 19.12.2006
року її мати ОСОБА_8 без її відома та
поза її волею оформила свідоцтво про
право на спадщину, вигнавши її з
квартири, а 02.11.2007 року продала квартири
гр-ці ОСОБА_3

Як на доказ незаконності продажу
квартири гр-ці ОСОБА_3 позивач
посилалася на рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 12.05.2011
року, яким частково задоволено її позов
до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та вселення.

Також позивач вказувала, що ОСОБА_3, не
зважаючи на ухвалення рішення суду
12.05.2011 року на її користь, незаконно
продала 08.05.2003 року спірну квартиру
відповідачу ОСОБА_5

В поданих суду 24.08.20013 року письмових
запереченнях представник відповідача
і третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 зазначив, що вимоги позивача
ОСОБА_6 ґрунтуються на її хибних
висновках про наявність у неї права
витребування частини нерухомого майна,
оскільки рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 12.05.2011 року
не містить висновків на користь її
доводів, а навпаки - встановив той факт,
що третя особа по даній справі ОСОБА_7,
яка у попередній справі була
відповідачем, правомірно продала
квартиру гр-ці ОСОБА_3, отримала за це
гроші у сумі 303000 грн., а відтак саме вона
і є належним відповідачем і саме від
неї позивач ОСОБА_6 може вимагати ?
частину грошей, отриманих від покупця
ОСОБА_3 за продану їй квартиру (а.с.61-64).

30.07.2013 року від імені третьої особи
ОСОБА_8 до суду надійшли письмові
пояснення, в яких ОСОБА_8 визнала позов,
підтвердила версію викладених її
дочкою обставин набуття прав власності
на спірну квартиру та її продажу,
стверджуючи, що дійсно таємно від дочки
отримала в нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину, що
дійсно продала квартиру ОСОБА_3, всі
отримані від продажу квартири гроші
передала сину ОСОБА_9, а дочці ОСОБА_6
грошей за належну їй частку квартири не
давала. У скоєному щиро розкаюється,
жалкуючи, що всі гроші за квартиру
передала сину, який взагалі забув про
неї. (а.с.70).

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 21.01.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволено частково.

Суд вирішив витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_5 ? частину квартири
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, а в
задоволенні позовних вимог про
вселення відмовив. Крім того, суд
вирішив стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 229,4 грн. витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційних скаргах представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять
скасувати рішення в частині
задоволення вимог про витребування
майна з незаконного володіння,
вважаючи його таким, що постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, і постановити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарг апелянти
зазначають: що позивач не набула право
на спадщину у передбаченому законом
порядку; що відсутність у неї права на
нерухоме майно, яке вона бажає
витребувати, випливає також як зі
змісту рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 12.05.2011
року, на яке вона посилається у своєму
позові, так і зі змісту постанови
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 року,
яким було відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання
КП «ХМБТІ» здійснити державну
реєстрацію права власності на спірну
частку квартири; що діючим
законодавством України не передбачено
витребування частки майна, конкретне
місце розташування якого не визначено
та окреме володіння і користування
яким неможливе. Однак суд першої
інстанції ці факти не врахував і
ухвалив незаконне рішення.

Позивач ОСОБА_6, отримавши судову
повістку і копію апеляційної скарги, в
судове апеляційної інстанції не
з'явилась, письмові заперечення з
обґрунтуванням їх підстав, не подала,
знехтувавши наданим їх правом доводи
неспроможність вимог апелянта, про
причину цього не повідомила.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання
не з'являлась, з довідок працівників
служби доставки поштового відділення
за вказаним її місцем проживання
вбачається ухилення ОСОБА_8 від
отримання поштової кореспонденції
суду.

За таких обставин справа розглядається
з урахуванням приписів ч.3 ст.27, ст.ст.77,
303, 303-1, 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню за таких
підстав.

Судом встановлено на підставі наданих
доказів, а сторонами не заперечується,
що квартира АДРЕСА_1, яка складається з
двох кімнат житловою площею 28,0 м.кв.,
загальною площею 47,6 м.кв., набута у
спільну сумісну приватну власність
подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на
підставі розпорядження Харківського
міського центру приватизації
державного нежитлового фонду №14410 від
24.10.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, а через вісім
місяців після його смерті позивач
ОСОБА_6. згідно записів у її паспорті
НОМЕР_1, зареєструвалася у спірній
квартирі, знявшись попередньо 26.07.2000
року з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.8-10).

19.12.2006 року державним нотаріусом
Десятої харківської державної
нотаріальної контори Сотніковою В.С.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, згідно якого спадкоємцем
майна гр..ОСОБА_8, яке складається з ?
частин квартири АДРЕСА_1, є його дружина
- ОСОБА_7.

У серпні 2007 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
просила визнати відповідача ОСОБА_6 і
членів її сім'ї таким, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1,
вказуючи, що ОСОБА_6 звернулася до неї у
2000 році з проханням тимчасово
зареєструвати їх у зв'язку з наміром
продати свою квартиру та не втратити
міську прописку (реєстрацію), обіцяючи
сплачувати витрати на комунальні
послуги, однак зобов'язання не
виконують. Відповідач позов визнала,
рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 25.09.2007р. позов задоволено,
а ухвалою від 21.11.2007р. вказане рішення
скасоване. (а.с.86).

02.11.2007 року ОСОБА_8 продала спірну
квартиру гр-ці ОСОБА_3

У липні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8(матері),
ОСОБА_13(покупця), ОСОБА_9(брата) з
позовом в якому просила: встановити
факт прийняття нею у порядку
спадкування після смерті батька ?
частини квартири, визнати право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом,
визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності, видане 19.12.2006 року
10-ю Харківською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_8, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири, укладений 02.11.2007р. між ОСОБА_6
і ОСОБА_3; витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_3 ? частину квартири на
її користь і вселити її в зазначену
квартиру, вказуючи, що фактично
проживала з батьками в спірній
квартирі з 1998 року, так як батько хворів
і потребував догляду, але мати у 2006 році
поміняла замки на вхідних дверях,
позбавивши можливості користування
квартирою, у 2007 році незаконно виписала
її з квартири, квартиру продала 02.11.2007р.
гр-ці ОСОБА_3, але грошей їй від цієї
угоди не давала.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 12.05.2011 року позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволено частково. Суд визнав
факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після
смерті її батька, визнавши її
спадкоємицею після його смерті; визнав
за нею право власності на 1/8 частину
квартири в порядку спадкування; визнав
частково недійсним свідоцтво на право
спадкування, завірене (за текстом -
а.с.19) десятою державною нотаріальною
конторою, і визнав право власності в
порядку спадкування на 1/8 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 У
задоволенні інших позовних вимог суд
відмовив. (а.с.14-19).

Відповідачі та треті особи вказане
рішення не оскаржували, а ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу в частині визначення
судом належної їй частки спадкового
майна і просила визнати за нею право на
1/4 частину спадкового майна замість
помилково зазначеної судом 1/8 частини.
Іншу частину рішення, якою суд відмовив
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
про визнання недійсним укладеного
ОСОБА_8 і ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу квартири й
застосування реституції, а також
відмову у задоволенні вимог ОСОБА_6 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння з підстав
визнання гр-ку ОСОБА_3 добросовісним
набувачем, та в частині відмови у
вселенні, позивач ОСОБА_6 не
оскаржувала.

20.06.2011 року апеляційний суд Харківської
області, переглянувши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, 20.06.2011р. апеляційну
скаргу ОСОБА_6 задовольнив і змінив
рішення Дзержинського районного суду
м.Харкова від 12.05.2011р., визнавши за
ОСОБА_6 право власності в порядку
спадкування за законом на ? частину
квартири АДРЕСА_1, замість помилково
вказаних в рішенні суду першої
інстанції 1/8 частини.(а.с.20-22).

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року задоволено апеляційну скаргу КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» (далі по тексту - КП
«ХМБТІ») і ОСОБА_3, скасовано постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.07.2012 року
і прийнято нову постанову, якою
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 до КП «ХМБТІ» про
зобов'язання відповідача здійснити
державну реєстрацію права власності на
? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6
Приймаючи таку постанову, Харківський
апеляційний адміністративний суд
посилався на те, що рішенням
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 12.05.2011 року, яке є преюдиціальним,
визнано безпідставними її позовні
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 02.11.2007
року з визнанням того, що способом
захисту прав ОСОБА_6 на часту у
спадковому майні може бути
пред'явлення нею позову до ОСОБА_8 щодо
грошової компенсації, а також про
визнання ОСОБА_3 добросовісним
набувачем. (а.с.58-60).

Приймаючи 21.01.2014 року рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_6 і витребування з незаконного
володіння ОСОБА_5 ? частини квартири
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3, знаючи про рішення
апеляційного суду Харківської області
про визнання за ОСОБА_6 право власності
на ? частину вказаної квартири, не мала
права без згоди ОСОБА_6 продавати 08.05.2013
року спірну квартиру ОСОБА_5, а відтак
вимоги ОСОБА_6 підлягають захисту за
правилом ч.3 ст.388 ЦК України.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитися не може і вважає рішення
суду в цій частині таким, що підлягає
скасуванню у зв'язку з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
що призвели до неправильного
вирішення справи.

Дійсно, відповідно до частини 3 ст.388 ЦК
України, на яку посилався суд першої
інстанції, якщо майно було набуте
безпідставно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Однак позивач ОСОБА_6, звертаючись з
віндикаційним позовом за захистом
права власності шляхом витребування
майна від добросовісного набувача, не
довела шляхом надання належних і
допустимих доказів, що вона має статус
власника нерухомого майна, право якого
має бути захищено за вказаною нормою
закону, а суд першої інстанції залишив
поза увагою цю обставину і ухвалив
рішення в частині вимог ОСОБА_6 про
витребування у добросовісного
набувача ? частини квартири, вважаючи,
що ОСОБА_6 має на це право.

Апелянт ОСОБА_4 обґрунтовано звернув
увагу на ту обставину, що спадщина
відкрилась в день смерті спадкодавця
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, але позивач ОСОБА_6,
яка на той час була зареєстрована у
своїй квартирі на сусідній вулиці, на
протязі 10 років не вчинила жодної дії,
які, відповідно до ст.ст.548, 549, 550,560-562 ЦК
УРСР, що діяв на час відкриття спадщини
і строку для його прийняття, та глави 89
книги шостої чинного ЦК України, мав би
законослухняний спадкоємець з метою
належного оформлення факту набуття
права власності на спадкове майно, і
лише у липні 2010 року, тобто через три
роки після отримання її матір'ю
свідоцтва про право на спадщину та
продажу квартири гр-ці ОСОБА_3, ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до своєї
матері ОСОБА_8 та ОСОБА_3, обравши однією
із вимог не передбачений законом
спосіб захисту, вимагаючи
«встановлення факту прийняття
спадщини», тоді як вправі лише ставити
питання про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини.

Однак при вирішенні даного спору
необхідно виходити з того, що рішення
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 12.05.2011 року відповідачами не
оскаржено, апеляційним судом
Харківської області його законність і
обґрунтованість перевірені 20.06.2011 року
лише в межах доводів апеляційної
скарги позивача ОСОБА_6 щодо розміри
присудженої їй частки у праві на
спадщину, а відтак, згідно ст.14 ЦПК
України, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для
виконання для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Разом з тим, вказаним рішенням
Дзержинського районного суду м.Харкова
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири від
02.11.2007 року, укладеного ОСОБА_8 і ОСОБА_3
з встановленням того факту, що ОСОБА_8 у
передбаченому законом порядку набула
права власності на квартиру в цілому і
продала її 02.11.2007 року гр-ці ОСОБА_3, і
того, що ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем права власності на квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 не позбавлена права
вимагати від матері повернення ?
частини отриманих від продажу квартири
грошей.

Цей висновок суду першої інстанції
узгоджується з вимогами ст. 1280 ЦК
України, яка передбачає наслідки
перерозподілу прийнятої спадщини, в
тому числі і шляхом грошової
компенсації.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Аналіз положень ст.182, ч.4 ст.334 та ст.1299
ЦК України свідчить, що право власності
на нерухоме майно у спадкоємця виникає
з моменту державної реєстрації цього
майна.

Той факт, що ОСОБА_3 правомірно набула
02.11.2007 року право власності на квартиру
АДРЕСА_1, встановлено рішенням
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 12.05.2011р., яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири 02.11.2007 року
гр-ці ОСОБА_3 та вселенні ОСОБА_6 в цю
квартиру.

Рішення в цій частині ОСОБА_6 не
оскаржувала, погодившись з висновком
суду.

ОСОБА_3, правомірність набуття якою
права власності на спірну квартиру
підтвердив суд рішенням від 12.05.2011року,
здійснила державну реєстрацію цього
права і, як законний власник квартири в
цілому продала її 08.05.2013 року гр-ну
ОСОБА_5

Договір купівлі-продажу спірної
квартири, укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_5
08.05.2013 року, посвідчений нотаріусом,
зареєстрований. (а.с.85).

Позивачем не надано доказів, а
матеріали справи не містять даних про
те, що станом на час укладення цього
договору, тобто 08.05.2013 року, а також і
станом 21.01.2014 року, тобто на день
ухвалення Дзержинським районним судом
м.Харкова рішення про задоволення
позову ОСОБА_6 про витребування майна
із чужого незаконного володіння, в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно було зареєстровано
право власності ОСОБА_6 на спірну
квартиру АДРЕСА_1 чи її частину.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_6 про зобов'язання КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
здійснити державну реєстрацію права
власності за нею на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Апеляційний адміністративний суд
підтвердив правомірність відмови КП
«ХМБТІ» громадянці ОСОБА_6 у реєстрації
з тих підстав, що існує рішення
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 12.05.2011р., яким встановлено факт
правомірності продажу 02.11.2007 року
гр-кою ОСОБА_8 належної їй квартири
АДРЕСА_1 гр-ці ОСОБА_3, а також у зв'язку
з тим, що ОСОБА_3 є добросовісний
набувач.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративні справ, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
яких встановлено ці обставини.

За таких обставин суд першої інстанції
помилково дійшов до висновку, що ОСОБА_3
не мала права на відчуження належної їй
квартири, що ОСОБА_5 незаконно володіє
всією квартирою і що підлягає
задоволенню позовна вимога ОСОБА_6 про
витребування на її користь 1/4 частину
цієї квартири та про стягнення на її
користь судових витрат.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_6
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у задоволенні цих
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2-4 ст.309,
ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5, представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 21 січня 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_6 - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в 20 денний строк.

Головуючий -

Судді: