Єдиний унікальний номер 270/2402/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2626/2014
Головуючий в 1 інстанції Неженцева О.В.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та
піклування Макіївської міської ради
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з жилого
приміщення із зняттям з реєстрації

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк»

на рішення Центрально-Міського
районного суду м.Макіївки Донецької
областівід 23 січня 2014 року ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Макіївки позов ПАТ
«Український Бізнес Банк» задоволено
частково: в рахунок погашення
заборгованості за станом на 09 квітня 2013
року за договором кредиту № GO-5 від 22
квітня 2008 року у розмірі 39431,97 доларів
США, яка складається з: суми
заборгованості за кредитом 35409,28
доларів США, суми заборгованості за
відсотками 4022,69 доларів США, звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки нерухомого майна № 5
від 22 квітня 2008 року, укладений між
Акціонерним Банком «Український
Бізнес Банк» та ОСОБА_2 на трикімнатну
квартиру № 64, загальною площею 61,83 кв.м.,
розташовану у будинку АДРЕСА_1 у
м.Макіївці, яка належить ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 16 травня 2006 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 1420, зареєстрованого у
Державному реєстрі правочинів № 2384924,
та в електронному Реєстрі прав
власності на нерухоме майно 26 травня 2006
року, про що видано Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно номер 10753751, виданого Комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації м.Макіївка» 26 травня 2006
року за реєстраційним номером 14646156 в
книзі : 202, номер запису 40742, шляхом
продажу на прилюдних торгах за
початковою ціною предмета іпотеки для
його подальшої реалізації,
встановленого на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб»єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій,
стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати; у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Український Бізнес Банк» про
виселення з житлового приміщення
квартири АДРЕСА_1 в м.Макіївці та зняття
з реєстрації, стягнення судових витрат
в сумі 114,70 грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ
«Український Бізнес банк» подали
апеляційну скаргу, в якій просили
змінити рішення суду, ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
частині виселення та зняття з
реєстрації ОСОБА_2, неповнолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки вважають
рішення суду відносно відмови у
виселенні та знятті з реєстрації
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що підлягає скасуванню з
наступних підстав: мається рішення, що
набрало законної сили від 02 жовтня 2009
року про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 22 квітня 2008
року, яке не виконано до теперішнього
часу, іншого майна, на яке можливо
звернути стягнення в рахунок погашення
заборгованості не виявлено, ОСОБА_2
навмисно не отримував вимоги банку, не
повідомляв про зміну адреси, телефону,
інших реквізитів, не відповідає
дійсності твердження ОСОБА_2 про
відсутність іншого житла для сім»ї ,
окрім іпотечної квартири, оскільки він
звертався до банку з заявою про
самостійну реалізацію предмету
іпотеки, не надано належної оцінки
доказам, які було надано позивачем, не
було звернуто уваги на те, що з боку
Банку було виконано усі умови
відповідно до кредитного договору та
договору іпотеки.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ПАТ «Український Бізнес
банк» Дяченко В.С. підтримав доводи
апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти
апеляційної скарги. Просили залишити
без змін рішення суду.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Макіївської міської ради
до суду не з»явився, про день та час
розгляду справи повідомлялись
належним чином - телефонограмою, яка
передана 31 березня 2014 року та
зареєстрована в Журналі телефонограм
№1за №222.

Заслухавши суддю-доповідача,
присутніх осіб, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

На підставі п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 жовтня 2008
року № 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем
рішення суду оскаржується лише в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, а тому апеляційний суд
відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду лише в
цій частині.

Апеляційний суд вважає, що
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
про виселення та зняття з реєстрації
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 у
Центрально-Міському районі м.Макіївки,
загальною площею 61,83 кв.м. належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_2. 22
квітня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір та договір іпотеки.
Рішенням Центрально-міського
районного суду м.Макіївки від 02 жовтня
2009 року з ОСОБА_2 на користь позивача
стягнута заборгованість в розмірі 41004,33
доларів США, що в еквіваленті складає
316143,38 грн. 26 березня 2009 року в квартирі
зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" законодавець установлює
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку".

На підставі ч.3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 30 березня 2012 року
N 5 "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що 17
вересня 2012 року за №37.901/8636/1 та 9
листопада 2012 року за №37.901/10546/1 на ім»я
ОСОБА_2 направлені вимоги про
добровільне звільнення квартири
АДРЕСА_1 протягом місяця з дати
отримання вимоги в зв»язку з
невиконання умов кредитного договору
(т.1 арк..спр.26, 30). Дані вимоги не
отримані відповідачем (т.1 арк.спр.27-28,
31-32).

З позовною заявою про звернення
стягнення на предмет іпотеки позивач
звернувся до суду лише 11 квітня 2013 року
(т.1 арк.спр.2)

Таким чином, вимоги про звільнення
житлового приміщення були направлені
до прийняття судом рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а не після прийняття такого
рішення.

Оскільки на час ухвалення рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відсутні виконання
імперативно-диспозитивних приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3
ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за
рішенням суду мешканців із житлового
будинку або житлового приміщення, на
які здійснюється звернення як на
предмет іпотеки, то такі позовні вимоги
на цій стадії не можуть бути
задоволені, оскільки на цей момент
відсутні порушення, невизнання або
оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя або нового власника
щодо звільнення таких житлових
приміщень їх мешканцями в розумінні
вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для
звернення до суду за захистом.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог про виселення, оскільки
не дотриманий порядок виселення,
передбачений діючим законодавством.

Зняття з реєстрації місця проживання
особи, як визначено в статті 7 Закону
України від 11 грудня 2012 року № 1382-IV «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
здійснюється на підставі, зокрема:
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на викладене та беручи до
уваги, що у задоволенні позову про
виселення мешканців спірної квартири
відмовлено, позовні вимоги про зняття з
реєстрації відповідачів у справі не
ґрунтуються на законі та також не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем вичерпано всі можливі заходи
щодо повернення кредитних коштів не
мають правового значення і не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду.

Суд першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини справи і дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в
оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м.Макіївки Донецької областівід 23
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: