У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Запорізької обласної організації
Товариства сприяння обороні України
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати незаконним та скасувати наказ
Запорізької обласної організації
Товариства сприяння обороні України
(далі - Запорізької ООТСО України) від 05
серпня 2013 року № 200; поновити його на
роботі на посаді директора Запорізької
радіотехнічної шкоди Товариства
сприяння обороні України (далі -
Запорізької РШТСО України); стягнути з
Запорізької РШ ТСО України на свою
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 06 серпня 2013 року,
яка станом на 22 жовтня 2013 року
становить 10 291 грн 60 коп. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що під час його
звільнення відповідачем грубо
порушено норми чинного трудового
законодавства, що регулюють питання
звільнення, так як змін в організації
виробництва і праці у вигляді
скорочення чисельності або штату
працівників у відповідача фактично не
відбулося. Крім того, про відсутність
будь-яких посад на підприємстві його
повідомлено лише в день звільнення, чим
позбавлено його можливості знайти нову
роботу.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року позов
задоволено частково: визнано
незаконним та скасовано наказ голови
Запорізької ООТСО України Павлея І.В.
від 05 серпня 2013 року № 200 про
звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з реорганізацією
Запорізької РШТСО України; поновлено
ОСОБА_3 на роботі на посаді директора в
Запорізькій РШТСО України; стягнуто з
Запорізької ООТСО України на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 06 серпня 2013 року
до дня поновлення позивача на роботі у
розмірі 5 145 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 11 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 13 травня 2004 року
ОСОБА_3 працював на посаді директора
Запорізької РШТСО України.

Наказом голови Запорізької ООТСО
України від 29 травня 2013 року № 110 на
підставі постанови Бюро Запорізького
ОК ОСОУ від 12 березня 2013 року № 2,
погодженої з ЦК ОСОУ, здійснено
реорганізацію Запорізької РТШ ОСОУ
шляхом приєднання до Жовтневого СТК
ОСОУ м. Запоріжжя зі скороченням посади
директора Запорізької РТШ.

Із зазначеним наказом позивача
ознайомлено, про що свідчить його
підпис. У зв'язку з відмовою зазначити
дату ознайомлення, складено
відповідний акт.

Відповідно до п. 10.1 статуту Запорізької
РТШ ОСОУ рішення про реорганізацію
навчального закладу приймає бюро ОК
ТСО України за погодженням з ЦК ТСО
України.

Наказом голови Запорізької ООТСО
України від 05 серпня 2013 року № 200
директора Запорізької РТШ ОСОУ ОСОБА_3
звільнено з 05 серпня 2013 року у
зв'язку з реорганізацією підприємства
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивача незаконно на порушення вимог
ст. ст. 43, 49-2 КЗпП
України звільнено з займаної посади
директора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з реорганізацією
підприємства, оскільки фактичного
припинення підприємства не відбулося.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні цього позову,
апеляційний суд виходив з того, що в
Запорізькій РШТСО України мало місце
скорочення працівників, зокрема посади
директора у в'язку з реорганізацією,
позивача попереджено про наступне
звільнення, порушень порядку
звільнення працівників не допущено,
тому відповідач законно на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України розірвав з позивачем
трудовий договір.

Водночас апеляційний суд встановив, що
на час розгляду справи апеляційним
судом Запорізька РТШ ОСОУ перебуває у
стані припинення підприємницької
діяльності, головою комісії з
припинення призначено ОСОБА_5, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Згідно з вимогами ст. 43-1 КЗпП України
звільнення керівника підприємства,
установи, організації допускається без
попередньої згоди виборного органу
первинної профспілкової організації,
тому апеляційний суд відхилив доводи
позивача про те, що його звільнено без
попередньої згоди виборного органу
первинної профспілкової організації.

Крім того, апеляційний суд виходив з
того, що на теперішній час наказ про
реорганізацію Запорізької РШТСО
України є дійсним, тому визнав
безпідставними посилання позивача на
незаконність звільнення у зв'язку з
відсутністю реорганізації.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

У судовому рішенні апеляційний суд
зобов'язаний дати відповіді на всі
доводи апеляційної скарги, оскільки
інакше буде порушено вимоги ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів та
переоцінку доказів.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема, змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Дійшовши висновку про те, що відповідач
законно на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України розірвав з позивачем
трудовий договір, апеляційний суд
всупереч вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України
не з'ясував питання про те, чи укладено
між сторонами у справі трудовий
договір, як того вимагає статут
Запорізької РТШ ОСОУ, та які його умови,
оскільки такий договір у справі
відсутній.

Встановлення цієї обставини має
вирішальне значення для правильного
вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення,
зазначені у частинах першій і другій
цієї статті, допущені тільки цим судом.
У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Ураховуючи, що суд апеляційної
інстанції на порушення вимог
ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України не
дотримався норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 11 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик