Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/324/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Пляка
РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді
Чорнобривець О.С.

суддів - Кіселика
С.А.

Кодрула
М.А.

за участю секретаря- Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 21
листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,-

встановила :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до селянського
(фермерського) господарства "Дєдов" та
просив визнати недійсним укладений між
ними договір оренди землі,
зареєстрований в реєстрі 09.11.2010 року за
№ 45, яка знаходяться на території
Триліської сільської ради. В
обґрунтування зазначав, що договір
оренди суперечить ст.15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема: у п.17 не
передбачено умов збереження об'єкта
оренди, у п. 26 не зазначено про існуючи
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, а в п.32
чітко не визначено, хто саме із сторін
договору несе відповідальність в разі
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди.

Рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 21 листопада 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди землі укладений між ОСОБА_3 та
селянським (фермерським) господарством
«Дєдов», зареєстрований в реєстрі
09.10.2010 року за № 45 на земельну
ділянку № 044, площею 4,50 га, яка
знаходиться на території Триліської
сільської ради Олександрівського
району Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі
відповідач ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновку суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В судовому засіданні
суду апеляційної інстанції
представник відповідача Кропліс К.М.
доводи апеляційної скарги підтримала.
Позивач, належним чином повідомлений
про розгляд справи, двічі до суду не
з'явився, про поважність причини не
повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України
відсутність сторони за умови її
належного повідомлення про розгляд
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводив апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, відповідно до ст.303
ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з підстав неповного
з'ясування обставин справи,
неправильного застосування норм
матеріального права.

Встановлено, що позивач є
власником земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
розташованої на території Триліської
сільської ради Олександрівського
району Кіровоградської області. На
підставі укладеного між сторонами
договору оренди землі у 2010році, (без
зазначення дати та місяця) земельна
ділянка була передана в оренду СФГ
„Дєдов" строком на 15 років, 09.11.2010року
проведена державна реєстрація
договору в Олександрівському офісі
КРФЦЗКД, про що вчинено запис в
Державному реєстрі за № 45.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції погодився
з доводами позивача і дійшов висновку,
що у порушення вимог ст.15 Закону
України «Про оренду землі»,
оспорюваний договір не містить
погодження сторін щодо таких істотних
умов, як то - умови збереження стану
об'єкта оренди, обмеження (обтяження)
щодо використання земельної ділянки, а
також не визначено відповідальну
сторону у договорі у разі випадкового
знищення або пошкодження об'єкту
оренди, що є підставою недійсності
договору.

Проте, з таким висновком суду не
можна погодитись з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК
України відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону
України «Про оренду землі» істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної
статті визначено, що відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Проте, відсутність у договорах
оренди земельних ділянок однієї з
істотних умов, передбачених у ст.15
Закону України «Про оренду землі», не є
безумовною підставою для визнання
правочинів недійсними в розумінні норм
матеріального права, які містяться в
статтях 203, 215 ЦК України, на підставі
яких суд визнав зазначені договори
недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від встановленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Так, вказуючи про
невідповідність укладених договорів
вимогам ст.15 Закону України «Про оренду
землі», позивач не зазначила у чому
полягає порушення її прав орендодавця
невизначеність у договорі умови
збереження стану об'єкта оренди,
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, не
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини.

Також, позивачем не зазначено
які саме мали бути визначені та
погоджені сторонами умови.

Крім того, не відповідає висновок
суду обставинам справи щодо
невизначеності у договорі умови
збереження земельної ділянки
орендарем(п.17).

Так, п.17 договору включений
до розділу „Умови використання
земельної ділянки", який визначає
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням, що за змістом й
є умовою збереження стану об'єкта
оренди. Інших умов збереження стану
об'єкта оренди сторонами не
визначалось, про що у п. 17 договору
зазначено - «немає».

Пункт 26 договору також містить
запис «немає», що вказує про те, що
сторони не визначили конкретних
обмежень щодо використання переданої в
оренду земельної ділянки.

З наведеного слід вважати, що
сторони, укладаючи договір, обумовили
вимогу щодо зазначених умов.

Земельні відносини - це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею, які
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, Законом
України «Про оренду землі», а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами, якими
забезпечується права на землю
громадян, юридичних осіб,
територіальних громад та держави,
раціонального використання та охорони
земель.

Зокрема, питання з охорони земель
регулюються розділом VI Земельного
кодексу України. Умови
відповідальності кожної із сторін
договору у разі випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди
визначені ст. 11 Закону України «Про
оренду землі».

Отже, у разі невизначеності
сторонами умов у договорі, питання
має бути вирішено відповідно до закону.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції залишив поза увагою
вимоги ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуються права позивачів у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також судом не з'ясовано, в чому саме
полягає порушення законних прав
позивача.

Відповідно до викладеного, суд
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила :

Апеляційну скаргу
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" задовольнити.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 21 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" про визнання
недійсним договору оренди землі,
відмовити.

Судові витрати , пов'язані із
розглядом справи у суді першої та
апеляційної інстанції, залишити по
фактично понесеним.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: