Справа № 226/3789/13-ц
Справа № 2/226/27/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року
м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В., Пікало К.І.,
Наддал Г.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Димитров
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору позики
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання договору позики недійсним
в обґрунтування якого вказав, що
12.04.2003р. він уклав шлюб з ОСОБА_3, який
рішенням суду від 02.11.2012р. був
розірваний. 02.11.2013р. ним було отримано
повістку Краматорського міського суду
Донецької області про призначення
слухання справи за позовом ОСОБА_4 до
нього та ОСОБА_3, позовна заява з
додатками йому не направлялася.
04.11.2013р., приїхавши особисто до
Краматорського міського суду
Донецької області, він отримав копію
позовної заяви ОСОБА_4 до нього та
ОСОБА_3 з вимогами про стягнення суми
неповернутої позики загалом у розмірі
80000грн., яку нібито ОСОБА_3 отримала від
ОСОБА_4, в підтвердження чого вона
написала розписку від 05.07.2008 року. З
урахуванням того, що він й гадки не мав
відносно того, що ОСОБА_4 давав в борг
гроші його колишній дружині, а остання
брала в борг ці кошти без його згоди та
не попередивши його, вважає цю угоду не
дійсною. До того ж ОСОБА_3 ні яких грошей
фактично не отримувала та не витрачала
їх на потреби сім'ї, з урахуванням
наведеного гроші, які нібито надавав
ОСОБА_4 не передавались як позика
ОСОБА_3, а розписку від 05.07.2013р., написано
в результаті зловмисної домовленості
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначені шахрайські дії чиниться
ОСОБА_3 відносне нього вже вдруге.
Перший раз, саме після розірвання
шлюбних стосунків, ОСОБА_3, з метою
позбавлення його права на спільне
майно, яке було придбано у період шлюбу
та позивачем - ОСОБА_6, яка доводиться
рідною бабусею ОСОБА_3 та його дружиною,
була сфабрикована справа про визнання
договору купівлі-продажу житлового
будинку недійсним. Зазначена справа
була розглянута за одне судове
засідання, без надання жодного доказу в
підтвердження викладених в позовній
заяві доводів. Димитровський міський
суд, ухвалюючи рішення від 25.12.2012р., не
залучив мене до участі у справі в
якості відповідача, так як будинок
придбаний у ОСОБА_6 придбано за час
шлюбу з ОСОБА_3, є об'єктом спільної
сумісної власності, чим порушені його
права. Коли йому стало відомо про
наявність рішення Димитровського
міського суду від 25.12.2012р., ним 11.03.2013р.
подано апеляційну скаргу. Рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 16.04.2013р., рішення Димитровського
міського суду від 25.12.2012р. скасовано, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визнання не дійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку, який розташовано за адресою:
АДРЕСА_1, посвідченого 01.12.2007 року
ОСОБА_7, нотаріусом Димитровського
міського нотаріального округу
Донецької області, реєстровий №7608,
відмовлено в повному обсязі. Рішення
апеляційного суду набрало законної
сили.

До того ж, в підтвердження вище
сказаного, просить звернути увагу, що
посильну шахрайську допомогу ОСОБА_3
надає одне й те саме коло
«Краматорських представників», які
знаходяться за однією адресою: АДРЕСА_2,
що вбачається з позовної заяви ОСОБА_4
про стягнення суми боргу та позовної
заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання не
дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, в якій
представником ОСОБА_6 по довіреності
виступав ОСОБА_8, а представником
ОСОБА_3 був ОСОБА_4 Тому невідомо,
скільки ще «боргових розписок
написаних у період шлюбних відносин з
ОСОБА_3» буде пред'явлено до стягнення,
з підсудністю, відповідно п.8 ст.110 ЦПК
України за місцем виконання в
м.Краматорську.

Враховуючи те, що він не давав свою
письмову згоду для укладення
зазначеного вище договору позики, що
цей договір укладався не в інтересах
нашої сім'ї, що кошти, одержані за цим
договором, на потреби їх сім'ї не
використовувалися, договір позики
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
підставі розписки від 05.07.2008р. на суму
80000 гривень повинен бути визнаний судом
недійсним, оскільки відповідно до
ст.ст.215, 216 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги.

Представник позивача - ОСОБА_2
підтримав позовні вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву де
вказала, що проти позову заперечує та
просила розглянути справу у її
відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та
пояснив суду, що саме ОСОБА_3 писала
розписку про отримання грошей, при яких
обставинах це відбувалося - не пам'ятає.
Він зокрема, займається й тим, що дає
людям гроші під відсотки. Коли ОСОБА_3
звернулася до нього по гроші, вона
сказала, що перебуває у шлюбі з
позивачем, казала щось про ремонт у
будинку чи придбавання будинку.
Оскільки ОСОБА_3 була шлюбі, тому він
звернувся до суду про стягнення суми
позики як з ОСОБА_3 так і з позивача.
Отримання позики 80000 грн., на його думку,
виходить за межі побутового правочину.
ОСОБА_3 сказала, що її чоловік в курсі
того, що вона займає гроші. Письмова
згода позивача на займання цих грошей,
йому не надавалася.

Судом встановлено, що згідно розписки
від 05.07.2008р., ОСОБА_3, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, взяла у борг у ОСОБА_4,
який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, 80 тис.
грн. Зобов'язується дану суму повернути
до 20.11.2011р. Суму боргу зобов'язується
повернути за місцем мешкання ОСОБА_4
(а.с.12).

Позивач та ОСОБА_3 уклали шлюб 12.04.2003р.,
який зареєстрований відділом РАГС
Димитровського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис № 79, який рішенням
Димитровського міського суду
Донецької області від 02.11.2012р., був
розірваний (а.с.9-11).

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін і не має
необхідності вислуховувати особисті
пояснення осіб, що не з'явилися до суду.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача ОСОБА_4 та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.65 СК України, при укладанні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до абз.2 п.1 ч.1 ст.31 ЦК
України, правочин вважається дрібним
побутовим, якщо він задовольняє
побутові потреби особи, відповідає її
фізичному, духовному чи соціальному
розвитку та стосується предмету, який
має невисоку вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір
позики від 05.07.2008р. на суму 80000 грн.

Суд вважає, що вказаний договір
виходить за межі дрібного побутового,
оскільки сума договору більш ніж у 150
разів перевищує мінімальну заробітну
плату (525 грн.), встановлену на час
укладання угоди, а тому позивач мав
право на звернення до суду про визнання
вказаного договору недійсним.

За змістом ч.3 ст.65 СК України, для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально посвідчена.

Згідно ч.2 ст.13 ЦК України, при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Суд вважає договір позики від 05.07.2008р.
на суму 80000 грн., договором стосовно
цінного майна, а тому на нього
розповсюджується ч.3 ст.65 СК України.

З пояснень відповідача ОСОБА_4, при
укладенні вказаного договору,
письмової згоди позивача не було.

Таким чином, при укладанні цієї угоди
була порушена ч.3 ст.65 СК України,
оскільки це було зроблено без
письмової згоди іншого подружжя, тобто
позивача.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.203 ЦК України в
редакції, яка діяла на час укладання
договору позики, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Також, відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК
України, суд враховує висновки
Верховного Суду України, викладені у
постанові ВСУ від 20.02.2013р.

У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає,
що договір позики, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на суму 80000 грн. на підставі
розписки від 05.07.2008р., є недійсним.

На підставі ст.65 СК України, 13, 16, 203, 215 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору позики недійсним,
задовольнити.

Визнати недійсним договір позики,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму
80000 грн. на підставі розписки від
05.07.2008р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя