РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19136/13-ц

пр. № 2/759/1040/14

28 січня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді
Миколаєць І.Ю.

при секретарі
Руденко Ю.Ф.

за участю позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
виселення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом
посилаючись на те, що наприкінці 1990
року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вирішили
проживати однією сім'єю та за
пропозицією останнього оселилися в
квартирі АДРЕСА_2. Наймачем та
власником особового рахунку цього
помешкання була матір відповідача -
ОСОБА_6 07.05.1994 року позивач ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб. З часом
подружні стосунки між ними почали
псуватися, зокрема в зв'язку з
небажанням останнього матеріально
забезпечувати сім'ю. Близько чотирьох
років тому відповідач переїхав
проживати до іншої жінки за невідомою
адресою, з якою в майбутньому
одружився. У грудні 2011 року рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. У
квартирі на даний час проживають: син
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2
(зареєстрований), позивач ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - без реєстрації. У
зв'язку з непроживанням відповідача в
спірній квартирі понад шість місяців
позивачі просять визнати ОСОБА_1 таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 та
виселити останнього. Справу просять
вирішити на підставі ст.ст. 64, 65, 71, 107 ЖК
УРСР.

У судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_4
вимоги позову підтримали та просили
його задовольнити. ОСОБА_2 пояснив, що
батько з 2010 року не проживає в спірній
квартирі і буває там періодично. Він
бажає виселення батька, оскільки між
ними склалися неприязні стосунки. Крім
того пояснив, що у разі приватизації
квартири ним та його батьком, які на
даний час удвох є зареєстровані у
спірній квартирі, він набуде у
власність лише 1/2 частини квартири,
продаж якої надасть йому можливість
придбати квартиру лише у передмісті, а
не у Києві.

ОСОБА_1 та його представник проти
позову заперечували. ОСОБА_1 пояснив, що
спірна квартира отримана у
користування у 1974 році його матір'ю
ОСОБА_6 на себе, свого чоловіка - ОСОБА_7,
доньку ОСОБА_8 та нього. Позивач ОСОБА_4
має у приватній власності квартиру
АДРЕСА_1, в якій і зареєстрована.
Зазначену квартиру здає в оренду. Своєю
агресивною поведінкою ОСОБА_1
унеможливлює його проживання разом з
дружиною ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2. Він
позбавлений можливості нормального
проживання в квартирі, вимушений
уникати сварок і витрачати гроші на
оренду іншого житла. Крім того
зазначив, що за весь час проживання в
квартирі квартирну плату сплачував він
за власні кошти. ОСОБА_1 настроює сина -
ОСОБА_2 на зняття його з реєстрації,
оскільки це надасть йому право на
отримання у власність при приватизації
всієї квартири, а не ? її частини.

Суд, вислухавши пояснення
позивачів, відповідача та його
представника, свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру № Г243455 від 28.10.1974 року у квартиру
АДРЕСА_2 були вселені для проживання:
ОСОБА_6 та його сім'я: ОСОБА_7 - чоловік,
ОСОБА_8 - донька, ОСОБА_1 - син (а.с.9).

Із пояснень позивача ОСОБА_4
вбачається, що наприкінці 1990 року вони
з ОСОБА_1 вирішили проживати однією
сім'єю та за пропозицією останнього
вона оселилася в вищезазначеній
квартирі. 07.05.1994 року вони уклали шлюб,
про що Відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінградської
райдержадміністрації м. Києва зроблено
актовий запис № 309 та видане відповідне
свідоцтво (а.с.14).

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилося
двоє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінградського
району м. Києва зроблено актовий запис
№ 207 та видане відповідне свідоцтво
(а.с.12) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
Відділом актів цивільного стану
Святошинського РУЮ у м. Києві зроблено
актовий запис № 7 та видане відповідне
свідоцтво (а.с.13).

Відповідно до довідки КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва»,
ЄРРЦ філія № 803-804 від 16.03.2011 року та № 2185
від 11.10.2013 року в спірній квартирі
зареєстровані лише відповідач ОСОБА_1
та ОСОБА_2 (а.с.11).

Із пояснень позивача ОСОБА_4 та
відомостей її паспорта вбачається, що
вона має у власності квартиру АДРЕСА_1,
скориставшись правом на приватизацію
житла, де і зареєстрована. ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з нею у спірній
квартирі. На даний час дитина ніде не
зареєстрована і за поясненнями
позивача ніде не була зареєстрована.

Також судом встановлено, що 20.12.2011 року
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
розірвано (а.с.35-35-а).

10.11.2012 року відповідач ОСОБА_1 уклав
шлюб з ОСОБА_9, про що відділом
реєстрації актів цивільного стану
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві зроблено актовий
запис № 1402 та видане відповідне
свідоцтво (а.с.58).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Із пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_2
вбачається, що між позивачем ОСОБА_4
ними та відповідачем ОСОБА_1 склалися
неприязні стосунки в зв'язку з його
недостатніми можливостями матеріально
забезпечувати сім'ю, а пізніше в зв'язку
з появою іншої жінки в його житті, з
якою він уклав шлюб. Дані неприязні
стосунки стали причиною постійних
сварок, а в подальшому зумовили виїзд
відповідача зі спірної квартири. Дані
обставини підтверджуються як
поясненнями сторін у справі так і
постановами дільничного інспектора
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 10.09.2010 року, від 26.11.2011 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою позивача ОСОБА_4 (а.с.37,
38). В даних постановах зазначено, що між
ОСОБА_4 та її чоловіком - ОСОБА_1 на
грунті тимчасово виниклих неприязних
відносин виникли словесні
непорозуміння. В ході розгляду
матеріалів з ОСОБА_1 було проведено
профілактичну бесіду.

Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що
ОСОБА_1 поставив замок в одній із кімнат
спірної квартири і там знаходяться
його речі.

Надані позивачами в якості
доказів не проживання відповідача в
спірній квартирі акти обстеження умов
проживання (а.с 15, 16) засвідчують лише
факт його відсутності у зазначеному
житлі на момент їх складання, проте не
підтверджують його відсутність там без
поважних причин.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що є
сусідкою сторін. Також зазначила, що
час від часу бачить ОСОБА_1, а її чоловік
виходячи курити неодноразово останнім
часом спілкувався з ним в під'їзді.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що
відповідач є її дядьком. Раніше вона
проживала в спірній квартирі та була
свідком постійних сварок ОСОБА_4 з
ОСОБА_1 Підтвердила наявність
неприязних стосунків між сторонами.

Отже судом встановлено та
підтверджено показами свідків, що між
сторонами склалися неприязні стосунки
під час перебування у шлюбі, що
ускладнилися відчуженням, розірванням
шлюбу, а також укладенням ОСОБА_1 шлюбу
із іншою жінкою, які змусили ОСОБА_1
виїхати зі спірної квартири. Іншого
житла відповідач ОСОБА_1 не має і наразі
мешкає у кімнаті гуртожитку, яку
винаймає. В спірній квартирі
знаходяться його особисті речі і час
від часу він там з'являється. ОСОБА_4 має
одноосібно у власності квартиру де і
зареєстрована. Одне лише небажання
позивачів проживати з ОСОБА_1 в одній
квартирі не може бути підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст.10,11, 57, 60, 179, 209, 212-215,
292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та виселення, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, що брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: