Справа № 2/333/2921/13
Провадження № 333/6495/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 січня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Холод
Р.С.,

при секретарі
Вашато
А.Б.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні жилим приміщенням та
вселення, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням і вселення, посилаючись на
те, що 16.09.2005 року він зареєстрував шлюб
з ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
на момент звернення до суду мешкають
разом з відповідачкою. За рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 18.01.2012 року шлюб
розірвано. На утримання дітей за
рішенням суду позивач сплачує
аліменти, заборгованість по сплаті
аліментів відсутня. В період шлюбу
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули у власність
трикімнатну квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. За ініціативою
ОСОБА_2 зазначена квартира була
поділена між подружжям: ОСОБА_4
належить право власності на 12 частку
квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 належить 12
частка зазначеної квартири, що
підтверджено договором про поділ
нерухомого майна від 01.11.2007 року,
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Фоміною Т.В.,
реєстр № 5-2244. Між сторонами постійно
виникали сварки та скандали, внаслідок
чого ОСОБА_2 разом з дітьми в 2011 році
переїхали жити до своїх батьків. В
зв'язку з тим, що основна діяльність
позивача пов'язана з відрядженнями в
інші міста, то він дуже часто був
відсутній за місцем свого мешкання - в
АДРЕСА_1. За час його відрядження ОСОБА_2
повернулась разом з дітьми до квартири
для подальшого проживання. У травні 2013
року ОСОБА_4 не зміг потрапити до свого
житла, так як були замінені замки на
вхідній двері і звернувся з заявою до
міліції. Крім того, стало відомо, що в
квартирі разом з відповідачкою та
дітьми мешкає ОСОБА_8, який є цивільним
чоловіком ОСОБА_2 Позивач запропонував
відповідачці мирно вирішити
непорозуміння щодо користування
квартирою і виплатити йому певну суму
коштів за 12 частку в квартирі, але не
отримав на це згоди. ОСОБА_2 надала
позивачу ключі від квартири, так як з
власної ініціативи змінила замки для
безпеки дітей і майна. Позивач вважає,
що його права порушені, йому
перешкоджають користуватись
власністю і просить усунути перешкоди
в користуванні житловим приміщенням,
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1 та вселити його.

В судове засідання позивач не з'явився,
про день, місце та час розгляду справи
був повідомлений належним чином, що
підтверджено відповідними
повідомленням. У судовому засіданні
14.11.2013 року ОСОБА_4 позов підтримав
просив його задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1
позов підтримала, вважає, що ОСОБА_2
своїми діями перешкоджає ОСОБА_4
користуватись його власністю, що
підтверджено зверненням позивача до
органів внутрішніх справ з відповідною
заявою та показаннями свідка. Просить
позов задовольнити та усунути
перешкоди в користуванні квартирою і
вселити позивача. Крім того, як
зазначав їй ОСОБА_4, останній дійсно
14.11.2013 року після судового засідання
заходив до спірної квартири.
Відповідач разом зі своїм братом
ОСОБА_10 піднялися до квартири, але
відповідач пустила лише позивача.
ОСОБА_4 поспілкувався зі своїми дітьми
та через деякий час покинув квартиру,
так як з моральної точки зору не зміг
там залишатися, враховуючи, що там
постійно мешкає цивільний чоловік
ОСОБА_2 Позивач вважає, що остання його
впустила тільки через те, що не
закінчився судовий процес, а у
подальшому, коли він буде приходити до
квартири, відповідач його не буде
пускати, тому він вважає за доцільне
мати на руках рішення суду про його
вселення, так як без цього
правоохоронні органи не реагують на
його заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 заперечують проти позову в
повному обсязі, просять у задоволенні
позову відмовити, так як відповідач
взагалі не чинить перешкоди у
користуванні власністю - 12 часткою
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 Відповідач пояснила, що
в 2013 році переїхала жити разом з
неповнолітніми дітьми та своїм
цивільним чоловіком до квартири,
змінила замок на вхідній двері лише
тоді, коли він був зламаний. На цей час у
дверях стоїть старий замок, від якого є
ключі у ОСОБА_4 У період, коли стояв
новий замок, усі спроби знайти ОСОБА_4
були марними, його телефонний номер був
невідомий, на зв'язок з дітьми він не
виходив, тому передати ключі від
квартири не було можливим. Квартира,
яка знаходиться в спільній сумісній
власності має три кімнати, з яких вона з
цивільним чоловіком та неповнолітніми
дітьми займає лише дві. ОСОБА_2 не має
наміру перешкоджати користуватись
позивачу його часткою квартири, так як
в квартирі мешкають його неповнолітні
діти і бажають спілкуватись з рідним
батьком, який практично не приділяє їм
уваги. Крім того, відповідач
підтвердила, що дійсно мала розмову з
ОСОБА_4 щодо виплати коштів за його 12
частку в квартирі, але згоди вони доки
не дійшли, так як для вирішення даного
питання необхідна значна сума коштів,
яку вимагає позивач. При цьому, плату
за усі комунальні послуги та послуги з
надання обслуговування будинку та
прибудинкової території вносить
ОСОБА_2 самостійно. Доказом того, що
вона не чинить перешкоди свідчить факт
приходу позивача у спірну квартиру
14.11.2013 року. ОСОБА_4 того вечора
самостійно відчинив своїми ключами
домофон та вхідні двері квартири.
Позивач приходив разом із братом -
ОСОБА_10, який його чекав у коридорі,
біля ліфту. ОСОБА_4 прийшов тільки з
подарунками до дітей, так як у них перед
цим були Дні народження, інших речей,
які б свідчили про те, що він бажає
залишитися, він з собою не приносив.
Позивач поспілкувався з дітьми, та
через деякий час у квартиру повернувся
її цивільний чоловік. Враховуючи, що
був час вечеряти, вона запросила до
столу і ОСОБА_4, але останній відмовився
та через деякий час, приблизно о 21-00
год., пішов. На цей час вони з позивачем
намагаються домовитися за вартість 1/2
частини квартири.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він є
рідним братом позивача, який постійно
перебуває у відрядженнях, а коли
повертається до м. Запоріжжя, то
останньому ніде переночувати. Інколи
позивач ночує у нього вдома, іноді у
готелях. Приблизно у квітні 2013 року він
на зустрів позивача, який відразу
поїхав у спірну квартиру та не зміг
туди попасти, так як був змінений замок.
У подальшому, ОСОБА_4 прохав
відповідача дати дублікат ключів, але
остання відмовила у цьому. Враховуючи
такі обставини, позивач написав
відповідну заяву у Комунарському РВ
ЗМУ. 14.11.2013 року він бачив як позивач та
відповідач спілкувалися на вулиці, щоб
ОСОБА_4 заходив у під'їзд, він не бачив
та разом з останнім до спірної квартири
не піднімався.

Допитана свідком ОСОБА_11 пояснила, що
вона мешкає на одній площадці разом із
відповідачем та її квартира
знаходиться напроти квартири ОСОБА_2
14.11.2013 року вона чекала свого чоловіка з
роботи та, почув, що ліфт зупинився на
їх поверсі, виглянула у «глазок». Вона
побачила, що з ліфту вийшли ОСОБА_4 та
його брат. Позивач своїм ключем відкрив
квартиру, де на цей час мешкає ОСОБА_2 з
дітьми та зайшов туди, а брат залишався
стояти біля ліфту. Через деякий час
вона у «глазок» також бачила як позивач
виходив зі спірної квартири.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8
пояснив, що він є цивільним позивачем
ОСОБА_2 та, приблизно рік вже проживає у
квартирі останньої. ОСОБА_2 жодного
разу не чинила перешкод у користуванні
квартирою позивачу. У травні 2013 року у
них дійсно зламався замок, тому вони
змінили його на інший та на декілька
днів поїхали та відпочинок. 14.11.2013 року
ОСОБА_4 приходив до них додому, але без
речей, лише з подарунками для дітей.
Жодних перешкод щодо перебування у
квартирі та користування нею з боку
відповідача ОСОБА_4 не чинилося,
позивачу пропонували залишитися, але
він відмовився та пішов.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та її
представника, допитавши свідків,
всесторонньо дослідивши та оцінивши
матеріали справи, виходячи з
встановленого ст. 11 ЦПК України
принципу диспозитивності, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1, виданого Запорізьким міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Запорізького обласного
управління юстиції м. Запоріжжя, ОСОБА_4
та ОСОБА_2 одружилися 16.09.2005 року (а.с. 6).

01.11.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
укладено договір про поділ нерухомого
майна, за яким: позивачу належить право
власності на 12 частку квартири АДРЕСА_1
та відповідачу належить 12 частка
зазначеної квартири, договір
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Фоміною Т.В.,
зареєстровано в реєстрі № 5-2244 (а.с. 7).

Право власності на 12 частку квартири
зареєстровано за ОСОБА_4, що
підтверджено витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
16770934 від 23.11.2007 року (а.с. 8).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18.01.2012 року шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 5).

Згідно довідки МКП «Основаніє» № 738 від
13.08.2013 року у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, їх неповнолітні
діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Отже, сторони по справі знаходились в
зареєстрованому шлюбу, набули у
власність нерухоме майно і за
договором про поділ нерухомого майна
змінили право спільної сумісної
власності на право спільної часткової
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, що передбачено діючим
законодавством України.

Довідкою МКП «Основаніє» підтверджено,
що в зазначеній квартирі зареєстровані
позивач, відповідач та їх спільні діти,
ніхто не порушив право власності
шляхом продажу частки квартири або
реєстрації інших осіб на даній площі.

Висновком про результати розгляду
звернення громадян від 08.05.2013 року,
затвердженим начальником
Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області Дорофеєвим О.М.
встановлено, що позивач - ОСОБА_4 30.04.2013
року звертався до відділу міліції зі
скаргою на свою колишню дружину, яка не
пускає його в квартиру, просить вжити
заходів.

За клопотанням позивача, судом було
витребувано з Комунарського РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області на
огляд матеріал висновку за зверненням
ОСОБА_4 № 2956 від 08.05.2013 року.

Вивчивши зазначений матеріал: висновок
про результати розгляду звернення
громадян від 08.05.2013 року, протокол
прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення від 30.04.2013
року, пояснення ОСОБА_4 від 30.04.2013 року
та рапорт лейтенанта міліції ОСОБА_14,
суд не вважає дане звернення доказом
перешкод у користуванні власністю, так
як висновок про результати розгляду
звернення громадян повністю
побудований на поясненнях ОСОБА_4, який
є заінтересованою особою, взагалі
відсутні пояснення з цього приводу
ОСОБА_2, а з усних пояснень ОСОБА_11
взагалі встановлено, що в зазначеній
квартирі ОСОБА_2 не мешкає.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_11, позивач не мешкає в
зазначеній квартирі, дуже рідко туди
приходить, зі своїми дітьми не
підтримує стосунків, має вільний
доступ до житла і в квартирі є вільна
кімната для його проживання.

З урахуванням викладеного, у суду не
має підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їхню
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Даними, які містяться на фотознімках,
наданими ОСОБА_2 встановлено, що свідок
ОСОБА_11 мала можливість спостерігати
дії 14.11.2013 року, про які вона розповіла у
судовому засіданні, враховуючи
розташування квартири свідка та
відповідача.

Суд критично відноситься до показань
свідка ОСОБА_10 щодо подій 14.11.2013 року,
так як вони повністю спростовуються
показаннями відповідача ОСОБА_2,
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_8 та самого
позивача.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод в здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та
досліджених доказів позивачем та його
представником не надано жодних
належних, допустимих та достатніх
доказів щодо фактів чинення перешкод
зі сторони відповідача у користуванні
квартирою та не надано достовірних
доказів порушення законних прав ОСОБА_4
з приводу чинення перешкод у
користуванні квартирою зі сторони
ОСОБА_2 Крім цього, на неодноразові
запитання суду, представник позивача
пояснювала, що до інших установ та
організацій з питань порушення прав на
користування квартирою ОСОБА_4 не
звертався.

Таким чином, характер спірних
правовідносин свідчить про те, що
відповідач не чинить перешкоди у
користуванні квартирою, а фактично
лише підтверджується неприязні
відносини між ними.

За таких обставин у задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні квартирою, на думку суду,
слід відмовити через їх не
обґрунтованість.

Розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог та враховуючи загальні
засади цивільного судочинства,
визначені ст.3 ЦК України, а саме:
справедливість, добросовісність та
розумність, суд прийшов до висновку, що
вимога про вселення позивача ОСОБА_4
також не підлягає задоволенню за
недоведеністю, оскільки, як вбачається
з позовної заяви, пояснень позивача та
його представника у судовому
засіданні, ОСОБА_4 вимушений знімати
інше житло для особистого проживання,
так як не може проживати у спірній
квартирі через завдані перешкоди і
проживання в ній відповідача зі своїм
цивільним чоловіком та дітьми.
Дослідивши обставини справи, пояснення
відповідача та свідків, судом
встановлено, що право позивача
проживати у квартирі ОСОБА_2 не порушує,
тому ОСОБА_4 має можливість проживати у
квартирі, але сам цього не бажає через
присутність там цивільного чоловіка
відповідача. Таким чином, суд вважає, що
право позивача проживати у квартирі
відповідачем не порушується, а тому
зазначена позовна також не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60,
169, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та
вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод