АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3900/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Прозорова
М.Л. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року

14 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпропетровської міської ради

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Дніпропетровська міська рада,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції) про визнання права
власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О
В И Л А:

Дніпропетровська міська рада
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
та постановити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 (а.с.57-61).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: Дніпропетровська
міська рада, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності в порядку спадкування.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
23/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частку земельної ділянки розміром 0, 1149
Га, розташованої за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.50-53).

Як на підстави апеляційній скарги,
Дніпропетровська міська рада
посилається на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, а також неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
батьку позивача - ОСОБА_6 на праві
приватної власності належало 46/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності, виданого Виконавчим
комітетом Ленінської ради народних
депутатів м. Дніпропетровська 16.01.1990
року, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" 16.01.1990
року, реєстрова книга № 77-142 (а.с. 10).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 на
праві власності належала земельна
ділянка розміром 0,1149 га, що знаходиться
в АДРЕСА_1, наданої 0,
1000 га - для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд, 0, 0149 га - для ведення особистого
підсобного господарства, на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю, виданого
Дніпропетровською міською радою
народних депутатів 10.04.2001 року (а.с.9).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли
дружина померлого - ОСОБА_5, як
спадкоємець першої черги за законом, та
його син, позивач по справ, яки 12.03.2009
року отримали свідоцтва про право на
спадщину за законом на спадкове майно,
що складається із ? частки 46/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частки
земельної ділянки, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 для кожного із
спадкоємців (а.с.11-12).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8).

В суді сторони не заперечували, що
ОСОБА_5 спадщину прийняла, але за час
свого життя речове право на вказане
спадкове майно у вигляді 23/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частки
земельної ділянки, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 у встановленому
законом порядку не зареєструвала.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач вчасно звернувся до органу
нотаріату із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5, однак
11.06.2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_4 було відмовлено
позивачеві у видачі відповідного
свідоцтва про право на спадщину та
рекомендовано звернутись до суду
(а.с.13). В обґрунтування вказаної
відмови нотаріусом була покладена
обставина відсутності у спадкоємця
необхідних для видачі свідоцтва про
право на спадщину документів, а саме:
Витягу з Реєстру прав власності на
вищевказане нерухоме майно та
Державного акту на право власності на
вищевказану земельну ділянку на ім'я
його матері ОСОБА_5.

За таких обставин, в силу діючого
законодавства, а саме: ст.ст. 1218,1297,1268 ЦК
України, Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухому
майно та їх обмежень", з урахуванням
роз'яснень п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача,
оскільки відсутність державної
реєстрації права на майно, зазначеного
у свідоцтві про право на спадщину, не
може позбавляти спадкоємця права на
таку спадщину.

Доводи Дніпропетровської міської ради
в апеляційній скарзі про те, що на
момент виникнення спірних
правовідносин реєстрація права
власності була обов'язковою є
необґрунтованими, оскільки у разі не
здійснення державної реєстрації права
власності на спадкове майно, яке
входить до складу спадщини, особа не
втрачає права на таку спадщину, а лише
позбавляється можливості здійснення
права власності у повному обсязі (права
відчуження тощо).

Крім того, ст. 1299 ЦК України, якою було
передбачено обов'язок спадкоємця
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна, було
виключено згідно із Законом України
від 04.07.2013 р. N 402-VII.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції в оскарженій
частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: