АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просила стягнути з останнього аліменти
в розмірі ј частини всіх видів його
заробітку на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
продовжує навчання, посилаючись на те,
що син навчається у Вищому
професійному училищі № 25 м. Києва на
денній формі навчання у зв'язку з чим
потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 22.11.2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина на час його навчання, в
розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку, починаючи з 01.10.2013 року і до
закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2015
року. Допущено негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не
врахував, що він не має можливості
надавати допомогу на період навчання
сина, оскільки у нього на утриманні
знаходиться інша неповнолітня дитина,
яка має хронічне захворювання
дихальних шляхів та хворий батько. Крім
того, він не має власного житла, а тому
значна частина заробітку йде на
виплату оренди. Крім того, позивач
протягом 10 років не працює, а тому
вважає, що аліменти будуть фактично
використані на утримання самої
позивачки.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/1793/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Журавська
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д. У судовому
засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Позивач у судове засідання не
з`явилася, про день та час розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомила, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у її відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження.

Згідно довідки ф.3 ОСОБА_3 проживає
разом з матір'ю, позивачкою у справі, за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 1121 від 20.09.2013
року, ОСОБА_3 навчається на другому
курсі у Вищому професійному училищі №
25 м. Києва III рівня акредитації на
денній формі навчання за професією
«столяр будівельний, паркетник».
Термін навчання з 01.09.2011 року до 30.06.2015
року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач працездатний, спроможний
сплачувати аліменти на утримання
повнолітнього сина на час його
навчання, а останній потребує
матеріальної допомоги у зв`язку з
навчанням.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
проте вважає розмір аліментів
визначений судом без урахування всіх
обставин справи та аліменти помилково
стягнуто на користь позивачки, а не на
користь повнолітнього сина сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні діти продовжують навчання і
у зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років, якщо вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції визначаючи розмір аліментів
помилково не врахував, що на утриманні
відповідача знаходиться неповнолітній
син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких має
хронічне захворювання «бронхіальна
астма» та що дохід відповідача не є
достатній для надання допомоги на
повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини
заробітку.

Суд першої інстанції також не врахував,
що позивач не надала будь - які докази
про те, які доходи отримує особисто
вона, з яких причин син не отримує
стипендію тощо. На розгляд справи у
апеляційному порядку позивач не
з`явилася та будь - яких доказів щодо
розміру доходів отримуваних нею та
сином не надала.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що розмір аліментів підлягає
зменшенню до 1/10 частини доходів
відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта про те, що син не
потребує матеріальної допомоги у
зв`язку з навчанням, оскільки має
самостійний прибуток, так як такі
доводи доказами не підтверджені.

Колегія суддів звертає також увагу на
те, що суд першої інстанції помилково
стягнув аліменти на користь самої
позивачки.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України
право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів мають як
повнолітні діти, які продовжують
навчання так і той з батьків, з ким вони
проживають. Проте, аліменти стягуються
не на користь батьків, а на користь
самої повнолітньої дитини.

Дані роз'яснення викладені у п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні із
зменшенням розміру аліментів до 1/10
частини всіх видів доходу відповідача
та стягнення аліментів має відбуватися
на користь ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року змінити,
виклавши другий абзац резолютивної
частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/10
частини всіх видів заробітку (доходу)
починаючи з 01.10.2013 року до закінчення
ним навчання, до 30.06.2015 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді