Номер провадження № 22-ц/785/1397/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 07 листопада 2013 року, в
цивільній справі за позовними заявами
ОСОБА_2, прокурора м. Іллічівська
Одеської області, яка подана в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним; та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним, про
визнання права власності на квартиру
та виселення, -

В С Т А Н О
В И Л А:

31.08.2005р. ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом, в якому просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладений 16.08.2005 року між нею
та відповідачем, який посвідчений
приватним нотаріусом Іллічівського
нотаріального округу ОСОБА_5, та
зареєстрований в реєстрі за №6252,
посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу було укладено нею
внаслідок обману з боку сторонніх осіб
і на вкрай невигідних для неї умовах. На
підтвердження своїх доводів позивач
зазначала, що не мала наміру продавати
квартиру, яка є її єдиним житлом. У
серпні 2005 року вона здала в оренду
кімнату в своїй квартирі двом
незнайомим до цього жінкам, які
назвалися ОСОБА_9 і ОСОБА_10. Протягом
двох тижнів жінки добре до неї
ставилися й умовили її допомогти їм, та
відкрити на своє ім'я валютний рахунок
в банку, з метою отримання для них
коштів на цей рахунок. 16 серпня 2005 року
вона погано почувалася. З ОСОБА_10 пішла
до банку для отримання за переказом
гроші, і підписала замість отриманого
переказу договір купівлі-продажу своєї
квартири, однак не розуміла всього,
крім того, гроші від продажу квартири
отримала ОСОБА_10, яка назвалася її
онукою.

15.02.2007р. прокурор м. Іллічівська в
інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, який уточнював в судовому
засіданні, та в остаточній його
редакції (т.с.1а.с.182-184) визначив
підставами для визнання вказаного вище
правочину недійсним - порушення
сторонами під час укладення
купівлі-продажу ст.ст.203,215,229 ЦК України.
При цьому посилався на такі обставини;
ОСОБА_2 здала в оренду кімнату в своїй
квартирі особам, не упевнившись в їх
анкетних даних, а 16 серпня 2005 року цими
особами вона була введена в оману, і
підписала договір купівлі-продажу
своєї квартири. Однак в момент вчинення
договору купівлі-продажу своєї
квартири ОСОБА_2 неправильно розуміла
природу правочину та його умови,
оскільки вважала, що отримує грошовий
переказ для квартирантів, а тому не
мала наміру та волевиявлення продавати
своє житло. Тому квартира вибула з
володіння ОСОБА_2 не з її волі.

ОСОБА_4 позовну заяву ОСОБА_2 та
прокурора м. Іллічівська не визнала
посилаючись на те, що під час
оформлення договору купівлі-продажу
спірної квартири в нотаріальній
конторі продавець знала, що продає своє
житло, знайомилася з письмовим текстом
договору купівлі-продажу, отримала від
неї грошові кошти за квартиру та
перераховувала їх разом з особою, яка
її супроводжувала. Тоді ж ОСОБА_2 хотіла
передати від квартири ключі ОСОБА_4, але
вона (ОСОБА_4) відмовилася від отримання
ключів, оскільки в цей же день
відлітала за кордон. Окрім того, за
умовами договору вона повинна була
вселитися в квартиру лише через
декілька днів.

13.11.2006 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_2
з зустрічним позовом, в якому просила
визнати дійсним договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між
нею та ОСОБА_2, визнати за нею право
власності на це помешкання, виселити
ОСОБА_2 з цієї квартири посилаючись на
те, що відповідач та прокурор м.
Іллічівська не визнає укладену між
ними угоду та оспорює її у судовому
порядку; не визнають її право власності
на це помешкання; не маючи права на
користування цим майном ОСОБА_2
перешкоджає позивачу вселитися у це
приміщення та користуватися ним.

ОСОБА_4 вказує, що спірна квартира була
придбана нею у ОСОБА_2 на законних
підставах і оформлена нотаріально. Під
час укладення угоди ОСОБА_2 добре знала,
що продає своє житло, на питання
нотаріуса про те, де вона буде
проживати після продажу квартири
відповідач пояснювала, що їй внучка
придбає для неї квартиру у м. Одесі.

Рішенням Іллічівського міського суду
від 07.11.2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 та прокурору м. Іллічівська
відмовлено у повному обсязі, оскільки
заявлені ними вимоги не доведені в
установленому законом порядку.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
задоволені в повному обсязі. Визнаний
дійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладений 16.08.2005 року між
сторонами у справі, який посвідчений
приватним нотаріусом Іллічівського
нотаріального округу ОСОБА_5, та
зареєстрований в реєстрі за №6252. За
ОСОБА_4 визнане право власності на
АДРЕСА_1, та ОСОБА_2 виселена із цього
приміщення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4
відмовити у зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу спірної квартири був
укладений ОСОБА_2 шляхом обману з боку
третіх (сторонніх) осіб, на вкрай
невигідних для неї умовах. ОСОБА_2
укладаючи угоду неправильно розуміла
природу правочину та умови угоди, і в
результаті обману з боку третіх осіб
вважала, що отримує поштовий переказ
для квартирантів, які мешкали у неї в
квартирі, а не продає свою квартиру.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 та прокурору м.
Іллічівська, який діє в інтересах
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що заявлені ними вимоги не
доведені у встановленому законом
порядку.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції
виходив з того, що заявлені нею вимоги
ґрунтуються на законі та доведені
наданими доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції у
повному обсязі, так як він відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших осіб, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експерта.

Приписами ч.1ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.08.2005р. ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4
придбала АДРЕСА_1. Під час
нотаріального оформлення договору
купівлі-продажу покупець передала
продавцю грошові кошти на придбану
квартиру, які були перераховані ОСОБА_2
в присутності нотаріуса та осіб, що
були присутні під час укладання цієї
угоди.

Вказані обставини підтверджуються
договором купівлі-продажу від 16.08.2005
року, посвідченим приватним нотаріусом
Іллічівського нотаріального округу
ОСОБА_5; змістом договору та підписами
продавця та покупця на тексті договору;
поясненнями приватного нотаріуса
ОСОБА_5, яка посвідчувала цю угоду;
поясненнями ОСОБА_4; висновками
проведеної судово-психіатричної
експертизи, згідно якого ОСОБА_2 за
своїм психічним станом під час
укладання договору купівлі-продажу
могла правильно усвідомлювати
значення, характер, природу правових
дій, права та обов'язки сторін, які
передбачалися укладеним договором.
(т.с.1а.с.168-173). А крім того, після
укладення договору купівлі-продажу
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 домовилися, що
продавець повністю звільнить продану
квартиру в строк до 23.08.2005 року.

ОСОБА_2 посилаючись на доводи заявлених
нею вимог не надала суду жодних
доказів, які б підтвердили, що:

- незнайомі ОСОБА_2 жінки по імені
ОСОБА_10 і ОСОБА_9 обманули ОСОБА_2 і
умовили отримати для них кошти на
відкритому валютному рахунку в банку, а
замість цього вона продала свою
квартиру,

- ОСОБА_2 16 серпня 2005 року погано
почувалася, підписала договір
купівлі-продажу своєї квартири,
вважаючи що отримує поштовий переказ, а
фактично продала квартиру.

Прокурор м. Іллічівська посилаючись на
доводи заявлених ним вимог не надав
суду жодних доказів, які б підтвердили,
що:

- ОСОБА_2 була введена в оману особами,
яким здала свою квартиру та підписала
договір купівлі-продажу не розуміючи
природу правочину та умови угоди,
оскільки вважала що отримує грошовий
переказ для квартирантів, а тому не
мала наміру та волевиявлення продавати
своє житло, і що квартира вибула з
володіння ОСОБА_2 не з її волі,

Крім того, вказані вище доводи ОСОБА_2
та прокурора м. Іллічівська
спростовуються наступними доказами:

1). Договором купівлі-продажу АДРЕСА_1у,
який посвідчувався в нотаріальній
конторі, а не у відділенні банку, де на
ім'я ОСОБА_2 був відкритий валютний
рахунок,

2). Технічною документацією на продаж
квартири, яка виготовлена за письмовим
замовлення ОСОБА_2 Іллічівським БТІ,

3). Підписом ОСОБА_2 на договорі
купівлі-продажу,

4). Поясненнями приватного нотаріуса
Іллічівського нотаріального округу
ОСОБА_5 про те, що при посвідчені
договору купівлі-продажу спірної
квартири вона виконала всі умови вимог
закону,

5). Висновком амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №917
від 19.09.2007 року про те, що ОСОБА_2 на
момент укладання договору
купівлі-продажу спірної квартири -
16.08.2005 року за своїм психічним станом
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керуватися ними. З урахуванням
динаміки досліджуваної ситуації та
особливостей особистості ОСОБА_2 вона
могла за своїм психічним станом
правильно усвідомлювати характер дій,
які вона виконувала, природу правових
дій, права та обов'язки сторін, які
передбачалися договором
купівлі-продажу.

Колегія суддів визнає, що відмовляючи
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог
суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що укладений сторонами
договір не суперечить вимогам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Укладаючи цей
договір ОСОБА_2 мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності, і її
волевиявлення було вільним та
відповідало внутрішній волі. Правочин
був вчинений у формі, встановленій
законом, і спрямований на реальне
настання правових наслідків, що були
обумовлені ним. При цьому позивачем та
прокурором м. Іллічівська не надано
суду доказів, які б підтвердили їх
доводи, та спростували доводи
відповідача. Тому рішення суду в цій
частині ґрунтується на законі і
відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги
ОСОБА_2 та прокурора м. Іллічівська,
заявлені в інтересах ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу спірної квартири не підлягають
задоволенню, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
спірного помешкання є дійсним.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, що засвідчує його право
власності.

Аналіз вказаної норми права надає
можливість зробити висновок, що право
власності може захищатися
пред'явленням позову про визнання
цього права. Позивач пред'являючи такий
позов повинен надати докази вчинення
відповідачем дій, у тому числі і його
висловлювань, які можуть бути
розцінені як невизнання чи оспорювання
права власності. Такий позов може бути
пред'явлено коли право ще не порушене,
але існує загроза його порушення.
Зазначення в ст.392 ЦК України на
випадки, коли можливе пред'явлення
вимоги про визнання права власності, не
виключає звернення з таким позовом в
інших випадках.

Отже, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання за нею права
власності на спірну квартиру суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що ці вимоги підлягають
задоволенню, оскільки вказане право на
спірне приміщення визнається не лише
стороною у договорі купівлі-продажу, а
також державним органом - прокуратурою
м. Іллічівська, яка не визнає права
власності ОСОБА_4 на це майно, і подала
позов в інтересах ОСОБА_2.

Згідно ч.1ст.391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Власник, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою може звернутися
до суду з вимогою про заборону вчинення
нею дій, які можуть порушити його право,
або з вимогою про вчинення певних дій
для запобігання такому порушенню -
ч.2ст.386 ЦК України.

Для захисту права власності фізичної
особи існують як зобов'язальні, так і
речові способи захисту такого права. Ці
способи випливають із договорів та
інших видів зобов'язань і мають
конкретний характер. Віндикаційні
позови є позовами про повернення майна
з чужого незаконного володіння;
негаторними позовами захищаються
права власника щодо здійснення права
користування своїм майном, яке не
пов'язане з втратою власником
володіння. Вимога відповідно до цього
позову полягає в усуненні перешкод, які
заважають власнику або іншому
титульному володільцю здійснювати
повно і незаперечно свої права
користування і розпорядження майном.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 з цього помешкання
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 без належних правових підстав
проживає у цьому будинку, чим
перешкоджає ОСОБА_4 користуватися цим
житлом. Усунення таких перешкод в
користуванні житлом можливе лише
шляхом виселення особи з цього
приміщення. Іншим шляхом забезпечити
право ОСОБА_4 користуватися житловою
квартирою, яка належить їй на праві
власності, крім примусового виселення
ОСОБА_2 з цього приміщення діючим
законом не передбачено.

Тому рішення суду першої інстанції в
цій частині заявлених ОСОБА_4 вимог
ґрунтується на законі, і відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки висновків суду першої
інстанції не спростовують, та не
містять правових підстав, передбачених
ст.309 ЦПК України, для скасування
рішення першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, та про відмову в
задоволенні вимог ОСОБА_4.

Апелянтом не надано доказів того,
що ОСОБА_2 була введена в оману
невідомими особами, які мешкали у неї в
квартирі в якості квартирантів, і
шляхом обману та зловживання довірою
заволоділи грошовими коштами, не
можуть служити підставою для визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
оскільки вказані особи не були
стороною договору, а з боку ОСОБА_4
ніяких противоправних дій не
встановлено.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2
неправильно розуміла предмет та умови
угоди, що вплинули на її волевиявлення,
спростовуються висновками
вищевказаної судово-психіатичної
експертизи.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 самостійно
отримувала в КП „БТІ м. Іллічівська»
необхідні документи, які потрібні для
укладання договору купівлі-продажу;
була присутня в момент підписання
договору купівлі продажу квартири і
читала цей договір, отримала гроші, і в
присутності нотаріуса визначила з
ОСОБА_4 дату звільнення квартири, що
являлося однією з умов укладання цього
договору (т.с.1,а.с.80,81). Посилання у
скарзі на те, що договір надрукований
занадто дрібним шрифтом і ОСОБА_2 не
могла його прочитати і зрозуміти його,
не може бути підставою для скасування
рішення, так як із матеріалів справи
вбачається, що договір в присутності
сторін був зачитаний нотаріусом. Такі
обставини ОСОБА_2 не заперечувала як в
суді першої, так і в суді апеляційної
інстанції.

Доводи про те, що за фактом заволодіння
чужим майном шляхом обману та
зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великих розмірах, за
ч.4 ст.190 КК України порушена
кримінальна справа і ОСОБА_2 визнана
потерпілою, також не є підставою для
скасування рішення, оскільки шляхом
обману та зловживання довірою
грошовими коштами, які були отримані
ОСОБА_2 після укладення договору
купівлі-продажу, заволоділи
неустановлені слідством особи, а не
сторона угоди - ОСОБА_4.

Інші доводи висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307,ст.308 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Іллічівського -
відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 07 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двох місяців, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.П.Фальчук

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова