АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4048/2014
Головуючий у І інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 28 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
тимчасового користування житловим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4,
про виселення із житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому
просила визнати за нею право
тимчасового користування квартирою
АДРЕСА_2 до моменту фактичного вселення
до АДРЕСА_1 після введення останнього в
експлуатацію. Свої вимоги мотивувала
тим, що у березні 2012 року вона отримала
ордер на АДРЕСА_1, та оскільки ордер був
дійсним протягом 30 днів вона разом зі
своїми дітьми була змушена знятись з
реєстрації за попереднім місцем
реєстрації в спірній квартирі та
зареєструватись за вказаною адресою
нової квартири. Так як зазначений
будинок не введений в експлуатацію та
проживати в ньому фактично неможливо,
позивач продовжує проживати за
попереднім місцем реєстрації у
АДРЕСА_2. Однак, за зазначеною адресою
проживають родичі її колишнього
чоловіка, які чинять їй перешкоди у
проживанні в квартирі. Позивачка також
вказує, що кожного місяця сплачує
комунально-експлуатаційні витрати та
жодним чином не порушує правил
співжиття.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про виселення
останньої з АДРЕСА_2, яка належить йому
та його доньці ОСОБА_4 на праві
приватної власності, посилаюсь на те,
що ОСОБА_2 була зареєстрована у
зазначеній квартирі з 24.01.1995 року по
03.04.2012 року, була знята з реєстраційного
обліку за зазначеною адресою за
власним бажанням та зареєстрована у
АДРЕСА_1. Вважає, що ОСОБА_2 проживає у
квартирі без законних підстав, порушує
правила співжиття, провокує конфлікти,
на неодноразові вимоги про добровільне
виселення не реагує, чим порушує його
право власності.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 січня 2014 року у
задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов
задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір.

В апеляційній скарзі позивачза
первісним позовом просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити первісні позовні вимоги
та відмовити в задоволенні зустрічних
позовних вимог, посилаючись на те, що
суд неповно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам не дав належної
оцінки та допустив порушення норм
матеріального і процесуального закону
.

В судовому засіданні апелянт
просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, позовні вимоги
задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їй представник
просили апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
поселилася та була прописаназа
адресою: АДРЕСА_2 з 24.01.1995 року як член
сім ї наймача та набула право
користування зазначеною квартирою.

До цього часу позивач ОСОБА_2
проживає в зазначеній квартирі,
сплачує комунальні послуги, що
визнається відповідачами за основним
позовом.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 має
право користування житловою площею в
квартирі 134 по АДРЕСА_2 і із зняттям із
реєстрації у вказаній квартирі 05.04.2012
року це право не втратила, оскільки
продовжує в ній проживати та нести
витрати по оплаті житлового
приміщення.

Сам факт зняття із реєстрації не
позбавляє особу права користування
житлом , так як право користування
житловою площею визначається
проживанням на ній, а не реєстрацією,
яка лише фіксує перебування особи в
певному місці.

Оскільки позивач набула право
користування житловим приміщенням на
підставі ст.. 64 ЖК України, продовжує
користуватися житловим приміщенням,
то визнання за нею такого права не
потребує. В частині основного позову
колегія суддів прийшла до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Судом встановлено, що з 05.04.2012 року
ОСОБА_2зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Згідно з довідкою № 35 від 08.04.2013 року,
виданою директором ТОВ «Щ-52», ОСОБА_2 є
власником АДРЕСА_1, але на теперішній
час не має змоги проводити ремонтні
роботи та проживати в зазначеній
квартирі (а.с.15).

У листі № 192 від 23.12.2013 року заступник
директора ПП «Під ключ» зазначив, що
підключення до всіх мереж
(водопостачання, опалення, ін.) по
об'єкту будівництва житлового будинку
по АДРЕСА_1 відбудеться відповідно до
графіка будівництва. Заселення
вказаного будинку відбудеться 15.04.2014
року (а.с. 34).

Згідно зі свідоцтвом про право
власності, виданим Дніпровською
районною у м. Києві державною
адміністрацією 24.12.2013 року на підставі
розпорядження №33-450 від 24.12.2013 року,
квартира АДРЕСА_2 належить на праві
приватної власності ОСОБА_3 та членам
його сім'ї - ОСОБА_4 в рівних долях.
Квартира приватизована згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» (а.с.41).

З довідки форми № 3, виданої ЖРЕО № 410
від 08.01.2014 року, вбачається, що у АДРЕСА_2
зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Власником особового рахунку є
ОСОБА_3 (а.с.42).

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідачки за зустрічним
позовом із АДРЕСА_2, суд першої
інстанції зазначив, що між власником та
ОСОБА_2 договір найму житлового
приміщення не укладався, вона не є
членом сім'ї власника, тому підлягає
виселенню із спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду першої інстанції,
оскільки суд дійшов до нього неповно
встановивши обставини справи та з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 24-15004-13 від 28.01.2013 року «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 набула на
законних підставах право користування
житловою площею в спірній квартирі і не
втратила його із зняттям із реєстрації
в спірній квартирі, тому підстав для її
виселення немає.

Та обставина, що після приватизації
житлової площі у позивачів за
зустрічним позовом змінився правовий
зв'язок із житловою площею, так як вони
із наймачів набули статус власників
квартири, не впливає на правовий
зв'язок ОСОБА_2 із спірною квартирою,
згідно якого вона має право
користування житловою площею і за
таких обставин не підлягає виселенню
із квартири.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині зустрічного позову повинно
бути скасовано та в цій частині
постановлено нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 28 січня 2014 року в
частині зустрічних позовних вимог
скасувати та постановити в цій частині
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_4, про виселення із
житлового приміщення відмовити.

В решті рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді :