Справа № 1203/9178/2012
Провадження № 22ц/782/4884/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Максюта І.О.

при секретарі :
Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 25 жовтня 2013 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа МКП «Жилсервіс», про визначення
порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2012 року позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 та його колишній
дружині ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності по 1/ 2 частині за
кожним. Спірна квартира складається з 2
кімнат житловою площею 31,7 м2 у тому
числі: кімната №2 площею 19 м2 з балконом
площею 1,3 м2; житлової кімнати №3 площею
12,7 м2; коридору №1, площею 5,6 м2 та №7
площею 3,1 м2, кухні №4 площею 7 м2, туалету
№5 площею 1,3 м2 , ванної кімнати №6
площею 2,9 м2. В спірній квартирі
постійно мешкає позивач зі своєю
(другою) дружиною та сином.
Відповідачка проживала у м. Києві та в
теперішній час вона повернулась у м.
Луганськ та виявила бажання проживати
у спірній квартирі через що між
сторонами виник конфлікт по
користуванню квартирою, а тому просив
суд визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
виділити у користування йому разом із
сім'єю житлову кімнату №2 на плані
технічного паспорту площею 19 м2 з
балконом площею 1,3 м2; виділити у
користування відповідачці житлову
кімнату №3 на плані технічного
паспорту, площею 12,7 м2; у спільному
користуванні залишити коридор №1,
площею 5,6 м2 та №7 площею 3,1 м2 , кухню №4
на плані технічного паспорту площею 7
м2, туалет №5 на плані технічного
паспорту, площею 1,3 м2 , ванну кімнату №6
на плані технічного паспорту, площею 2,9
м2.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволено, визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1
наступним чином: ОСОБА_1 з урахуванням
житлових прав ОСОБА_3, виділити у
користування жилу кімнату №2 на плані
технічного паспорту площею 19 м2 з
балконом площею 1,3 м2 ; ОСОБА_2 виділити у
користування житлову кімнату №3 на
плані технічного паспорту площею 12,7 м2;
у спільному користуванні залишити
коридор №1, площею 5,6 м2 коридор №7
площею 3,1 м2, кухню №4 площею 7 м2, туалет
№5 площею 1,3 м2, ванну кімнату №6 площею
2,9 м2.

В апеляційній скарзі апелянт просить
змінити рішення суду, як постановлене з
порушенням норм процесуального права,
зазначає, що судом неповно встановлені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому просить
виключити з мотивувальної частини
рішення обставини, які суд вважав
встановленими, а саме: «з боку позивача
існували перешкоди для відповідачки
щодо її проживання в даній квартирі, що
було підтверджено свідками в даній
справі при розгляді позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення, і що було
встановлено у рішенні суду від 04.04.2013р.;
вказане рішення про вселення
відповідачки в квартиру на даний час не
виконане і тому визначення порядку
користування квартирою буде сприяти
виконанню даного рішення», «право на
проживання в даній квартирі мають троє:
сторони і їх малолітній син»,
«проживання сина з батьком раніше було
визначене за згодою сторін», а також
посилання на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 04
квітня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод
у користуванні жилим приміщенням. В
іншій частині рішення залишити без
змін.

До судового засідання з'явилися
позивачка за первісним позовом та її
представник. Особи, які не з'явилися до
судового засідання вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
справи у відповідності до вимог ч.ч. 1-5
ст. 74 ЦПК України. Зважаючи на вказані
обставини, тривалий розгляд справи у
зв'язку з неявкою інших осіб, усунення
тяганини у справі колегія ухвалила
продовжити розгляд справи при даній
явці.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, яки беруть участь у
справі, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві приватної

власності в рівних частках, тобто
кожному по 1/2 частці, належить квартира,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 26.01.2001р. З реєстраційного
посвідчення МКП «БТІ» від 23.02.2001 р., з
витягу з реєстру прав власності
вбачається, що квартира АДРЕСА_1
зареєстрована за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 26.01.2001 р №
303, кожному по 1/2 частці. Згідно
технічного паспорту на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, виготовленого станом
на 10.07.2003р. та витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно квартира
складається з двох кімнат житловою
площею 31,7 м2 утому числі кімната №2
площею 19 м2 з виходом на балкон, жила
кімната №3 площею 12,7 м2; коридору №1
площею 5,6 м2 та коридору №7 площею 3,1 м2,
кухні №4 площею 7 м2, туалету №5 площею 1,3
м2, ванної кімнати №6 площею 2,9 м2,
балконом площею 1,3 м2.

З рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 18.10.2011р. вбачається, що
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 21.08.2008 р, розірвано. З
свідоцтва про народження вбачається,
що від шлюбу сторони мають спільну
дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 За
доводами саме відповідачки син
проживає на даний час з
батьком-позивачем ОСОБА_1. Рішення про
визначення місця проживання дитини,
яке набрало чинності відсутнє, однак
сторони не заперечують, що спір
стосовно дитини існує.

З свідоцтва про шлюб вбачається, що
ОСОБА_1 06.10.2012р. уклав шлюб з ОСОБА_5

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 04.04.2013р. було
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням квартирою за
адресою: АДРЕСА_1 , тим же рішенням
ОСОБА_2 була вселена в зазначену
квартиру. На час прийняття даного
рішення, рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 04.04.2013р.
не було оскаржено, оскільки скарга
ОСОБА_1 була подана на рішення тільки
5.11.2013 року.

Згідно ч.1, ч.2 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Згідно ч.2,3
ст.358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Згідно ст. 150 ЖК України громадянин,
який має у приватній власності
квартиру (частину квартири),
користується нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і має право розпоряджатись цією
власністю на власний розсуд.

З досліджених матеріалів встановлено,
що позивач і відповідач є власниками
квартири, кожен має по 1/2 частці ц праві
власності; сторони не позбавлені права
власності.

Враховуючи, що на даний час син
проживає з позивачем, то заслуговують
на увагу його вимоги щодо надання йому
у користування більшого жилого
приміщення - жилої кімнати №2 площею 19
м2 з виходом до балкону і з балконом
площею 1,3 м2; а у користування
відповідачці виділити житлову кімнату
№3 площею 12,7 м2; у спільному
користуванні залишити коридор №1,
площею 5,6 м2 та №7 площею 3,1 м2, кухню №4
на плані технічного паспорту площею 7
м2, туалет №5 на плані технічного
паспорту, площею 1,3 м2, ванну кімнату №6
на плані технічного паспорту, площею 2,9
м2. Таким чином, суд ґрунтовно зазначив,
що право на проживання у спірній
квартирі дійсно мають троє: сторони і
їх малолітній син, оскільки ці
обставини врахував при виділі позивачу
більшого жилого приміщення і з цим
погодився позивач.

Такий порядок влаштовує обидві
сторони, не порушує їхніх прав,
відповідає вимогам житлового
законодавства.

Визначення конкретного порядку
користування квартирою між
співвласниками також є необхідним,
тому що розділити квартиру на дві
ізольовані неможливо і неможливий
виділ в натурі частки; в квартирі
проживає позивач з сином, а
відповідачка не проживає в квартирі,
але має право на проживання і бажає в
ній проживати; стосунки між сторонами
неприязні, з боку позивача існували
перешкоди для відповідачки щодо її
проживання в даній квартирі, що було
встановлено у рішенні суду від 04.04.2013р.;
вказане рішення про вселення
відповідачки в квартиру на час
прийняття даного рішення не було
оскаржено та скасовано, тому висновки
суду є ґрунтовними.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову і
сторони по суті вимог рішення не
оскаржують.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про невідповідність рішення нормам ЦПК
слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :