Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/464/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В.В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

29.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при
секретарі: Крисановій Ю.О.

за участю позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного підприємства
«Центрвійськбуд» на рішення
Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 10 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Центрвійськбуд» про
стягнення заборгованої заробітної
плати та середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
в суд з позовом до приватного
підприємства «Центрвійськбуд» про
стягнення заборгованої заробітної
плати та середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні.

Зазначала, що працювала в
приватному підприємстві
маляром-штукатуром 5 розряду з 01 грудня
2010 року і 16 січня 2012 року була звільнена
за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України. При звільненні
відповідачем не виплачена
заборгованість по заробітній платі за
жовтень-грудень 2012 року в сумі 3535 грн.36
коп.

Просила стягнути з відповідача на
її користь зазначену суму
заборгованості, а також середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні, починаючи з дня звільнення
в сумі 21094 грн.72 коп.

В ході розгляду справи позовні
вимоги уточнила, просила стягнути на її
користь нараховану, але не виплачену
зарплату після утримання податку в
сумі 3038 грн.02. коп., та середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні за період з 16 січня 2012 року
по 10 грудня 2013 року в сумі 27325 грн.96 коп.

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 10 грудня 2013
року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
цій частині позову. Посилається на те,
що право на стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні виникає у працівника з часу
фактичного розрахунку, який ще не
проведено. Крім того, при стягненні
середнього заробітку суд не врахував,
що позивачка отримувала допомогу по
безробіттю та не зменшив розмір
середнього заробітку на суму такої
допомоги.

В засіданні апеляційного суду
позивач просила відхилити апеляційну
скаргу, оскільки рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, а заборгованість по
заробітній платі не виплачена до цього
часу.

Відповідач повідомлений про
час та місце розгляду справи під
розписку (а.с.70), в засідання
апеляційного суду не прибув.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не є
істотними (ч.1 ст.308 ЦПК України).

Позивач працювала у приватному
підприємстві з 01 грудня 2010 року і 16
січня 2012 року була звільнена за згодою
сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України.

В день звільнення їй не
виплачено заробітну плату за
жовтень-грудень 2012 року, яка нарахована
в сумі 3535 грн.36 коп., а після утримання
податків до видачі підлягає 3038 грн.02
коп. (а.с.2, 25,33).

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. У
разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Таким чином, закон прямо
покладає на підприємство, установу,
організацію обов'язок провести зі
звільненим працівником повний
розрахунок, виплатити всі суми, що
належать йому; у разі невиконання
такого обов'язку з вини власника або
уповноваженого ним органу наступає
передбачена ст. 117 КЗпП України
відповідальність. За своєю суттю
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні є
компенсаційною виплатою за порушення
права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що не проведення
розрахунку з працівником у день
звільнення є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів та не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість вирішення спору про
стягнення середньої заробітної плати
за затримку розрахунку при звільненні
до виплати заборгованості по
заробітній платі не ґрунтуються на
законі.

Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012 у справі щодо офіційного
тлумачення положень ст. 233 КЗпП України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117,
237-1 цього Кодексу, надав роз'яснення
стосовно застосування даних норм.
Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням. Виходячи з
диспозитивності цивільного
судочинства (ст.11 ЦПК України)
позивачка мала право для звернення до
суду з позовом до відповідача за
захистом своїх трудових прав,
починаючи з наступного дня після її
звільнення.

Не ґрунтуються на законі
доводи апеляційної скарги про
зменшення суми середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні
на суму одержаної позивачем допомоги
по безробіттю. Частина 3 ст. 117 КЗпП
України, яка передбачала зменшення
розміру середнього заробітку на суму
заробітної плати, одержаної за новим
місцям роботи, виключена Законом
України «Про внесення змін до Кодексу
законів про працю України» від 20
грудня 2005 року№3248. Спору між сторонами
щодо розміру сум, які підлягали виплаті
в день звільнення, не має. За таких
обставин передбачені законом підстави
для зменшення середнього заробітку
відсутні.

Рішення суду щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі
відповідачем не оскаржується, а спір
щодо стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні
судом вирішено правильно. В межах
доводів апеляційної скарги підстав для
зміни або скасування рішення суду не
встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308,ст.313,п.1 ч.1
ст.314,ст.315 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Центрвійськбуд»
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 10
грудня 2013 року в частині стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого суду спеціалізованого України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: