Справа № 369/2147/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/421/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Мережко М.В., Данілова
О.М.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3: третя особа:
Громадська організація «Садове
товариство «Забір»я» про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивач
ОСОБА_1. звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_3,
третя особа: Громадська організація
«Садове товариство «Забір»с» про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував, тим що на підставі
державного акту про право власності на
земельну ділянку від 02 листопада 2006
року йому належить, право власності на
земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0605
гектара, що знаходиться за адресою:
Київська область,. Києво-Святошинський
район, село Княжичі в Садовому
товаристві «Забір»я».

Навпроти земельної ділянки
позивача, через дорогу загального
користування, знаходиться земельна
ділянка № НОМЕР_2, власницею якої є
ОСОБА_3.

Всупереч вимогам статут
Садового товариства та правил
внутрішнього розпорядку Садового
товариства «Забір»я» відповідач
протягом тривалого часу тримає біля
власного паркану з боку дороги
загального користування великі купи,
які складаються зі сміття, бочки з
водою, будівельних матеріалів та землі,
а тому власники земельних ділянок та
інші особи змушені їх об'їжджати, через
що одна з колій дороги проходить по
земельній ділянці позивача.

Крім того, відповідач вийшла за
межі червоної лінії власної земельної
ділянки та встановила паркан прямо під
стовпом лінії електропередач, не
забезпечивши відстані двох метрів по
горизонталі від проекцій крайніх
проводів електромережі до найближчих
частин будівель та споду на території
власної земельної ділянки.

Крім вказаних вище порушень з
боку відповідача мас місце також
навмисне залиття земельної ділянки
позивача.

Іншим порушенням прав позивача є
те що відповідач, майже в притул з
проїзною частиною дороги викопала під
гострим кутом приямок для в'їзду в
підземний гараж, який заважає
транспорту не тільки проїжджати мимо,
але і заїжджати на територію земельної
ділянки позивача.

Позивач просив ухвалити
рішенням, яким зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою № НОМЕР_1, що
знаходиться в Київській області,
Києво-Святошинський район на території
громадської організації «Садове
товариство «Забір»я», а саме, перенести
паркан, що розташовані навпроти
земельної ділянки № НОМЕР_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою № НОМЕР_1, що знаходиться в
Київській області Києво-Святошинський
район на території Громадської
організації «Садове товариство
«Забір»я», а саме : прибрати з
території, що розташована між
дорогою загального користування
земельною ділянкою № НОМЕР_2, сміття,
будівельні матеріали та купи землі.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою № НОМЕР_1, що знаходиться в
Київській області, Києво-Святошинський
район на території Громадської
організації «Садове товариство
«Забір»я», а саме: прибрати з території
узбіччя дороги загального
користування водостік для злиття
атмосферних опадів з даху будинку, що
розташований на земельній ділянці №
НОМЕР_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою № НОМЕР_1, що знаходиться в
Київській області, Києво-Святошинський
район на території Громадської
організації «Садове товариство
«Забір»я», а саме: засипати канавки по
яких вода з водостоку будинку, що
розташований на земельній ділянці №
НОМЕР_2, попадає на земельну ділянку
№ НОМЕР_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою № НОМЕР_1, що знаходиться в
Київській області, Києво-Святошинський
район на території Громадської
організації «Садове товариство
«Забір»я», а саме: пересунути в'їзд в
підземний гараж, що розташований біля
будинку на земельній ділянці № НОМЕР_2,
в офіційно встановлені межі цієї
ділянки, з ліквідацією забетонованого
парапету.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну
шкоду у сумі 5000 грн., та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
20 листопада 2013 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду, апелянт
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги вважає, що
вона не обгрунтована та задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, обґрунтовував свої висновки
наступним.

У відповідності до ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90
Земельного Кодексу України, порушені
права власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Згідно вимог ст. 152 Земельного
Кодексу України держава забезпечує
громадянам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій. що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування: г)
відшкодування заподіяних збитків: д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Положеннями ст. 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦІІК України,
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_1, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку, на підставі рішення
Княжицької сільської ради від 28.11.1997 р.,
є власником земельної ділянки що
розташована за адресою: Київська
область. Києво-Святошинський.
Княжицька сільська рада, с/т «Забір»я»,
загальною площею 0,0605 га.

Згідно схеми розташування
ділянок ГО «Садове товариство
«Забір»є», даній земельній ділянці
присвоєно № НОМЕР_1.

Згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
виданою ОСОБА_3 на підставі
розпорядження Києво-Святошинськгого
РДА від 11.03.2009 № 16, є власником
земельної ділянки, що розташована за
адресою: Київська область,
Києво-Святошинський, Княжицька
сільська рада, с/т «Забір»я», загальною
площею 0,0602 га.

Згідно схеми розташування
ділянок ГО «Садове товариство
«Забір»я» даній земельній ділянці
присвоєно № НОМЕР_2.

Згідно акту про винесення в
натурі (на місцевість) меж земельної
ділянки та акту прийому-передачі
межових знаків на зберігання від 16
січня 2013 року конфігурація та площа
земельної ділянки, зазначеної в
державному акті па право власності на
землю, що належить ОСОБА_3 відповідають
фактичному землекористуванню.

Згідно довідок наданих головою
СТ «За6ір»я» ОСОБА_3 не має відношення
до встановлення стовпів електромереж
так як ці стовпи були встановлені
відповідно до плану робіт з проведення
електромереж, а також її садовий
будинок розташований на відстані 4 м.
від забору, що відповідає вимогам
генерального плану товариства і не
порушує норм щодо забудови і
встановлення забору.

Згідно ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31.05.2013 року по
справі була призначена
земельно-технічна експертиза, на
вирішення якої були поставлені
наступні запитання: Якими є відстані
через дорогу загального користування
між межовими знаками земельної ділянки
№ НОМЕР_1 та межовими знаками земельної
ділянки НОМЕР_2, які знаходяться на
території Громадської організації
«Забір'я», розташованої на території
Княжицької сільської ради у
Києво-Святошинського району Київської
області, а також якими є відстані від
межових знаків земельної ділянки до
паркану, розташованого на земельній
ділянці № НОМЕР_2 та якими є відстані
під паркану земельної ділянки № НОМЕР_2
до проекцій крайніх проводів
повітряних ліній електропередачі па
поверхню землі в сторону дороги
загального користування та в сторону
будинку, розташованого на земельній
ділянці № НОМЕР_2. Чи розташований
існуючий паркан біля земельної ділянки
№ НОМЕР_2. що знаходиться на території
Княжицької сільської ради у
Києво-Святошинському районі Київської
області, у дійсних межах цієї земельної
ділянки. встановлених згідно
Державного акту па право приватної
власності на землю на ім'я ОСОБА_3 серія
ЯИ № 382529 від 20 травня 2012 року. Якою має
бути ширина проїжджої частини дороги
загального користування між
земельними ділянками № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2 відповідно до встановлених
нормативів. Відобразити схематично,
станом на проведення обстеження,
зведений план земельних ділянок №
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які знаходяться на
території Громадської організації
«Садове товариство «Забір"я»,
розташованої на території Княжицької
сільської ради у Києво-Святошииському
районі Київської області, з нанесенням
всіх існуючих господарських будівель
та парканів, що належать кожному з
власників земельних ділянок № НОМЕР_1
та НОМЕР_2, із зазначенням відстаней
через дорогу загального користування
між всіма межовими знаками них ділянок,
із зазначенням відстаней від межових
знаків земельної ділянки №
НОМЕР_1 до паркан, розташованому на
земельній ділянці № НОМЕР_2, а також
відстаней від паркану земельної
ділянки № НОМЕР_2 до проекцій крайніх
проводів повітряних ліній
електропередачі па поверхню землі в
сторону дороги загального
користування та в сторону будинку,
розташованого на земельній ділянці №
НОМЕР_2.

Оплата за проведення
експертизи була покладена на
відповідача.

Однак, як вбачається з
повідомлення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 21.08.2013 № 5852/13-41 про
неможливість надання висновку, листом
від 06.08.2013 року ОСОБА_1 повідомив КНІСЕ
про те, що запропонований термін
проведення судової експертизи по
справі № 369/2147/13-ц його не
влаштовує. Також ним у встановлений
строк не проведено попередню оплату
вартості експертизи.

Окрім зазначеного, апелянт,
під час розгляду апеляційної скарги
також, звернувся з аналогічним
клопотанням, в задоволенні якого,
ухвалою колегії суддів апеляційного
суду Київської області від 23 січня 2014
року, було відмовлено. Позивач-апелянт,
всупереч положень ст. 60 ЦПК України не
довів та не надав, а ні суду першої
інстанції, а ні колегії суддів,
належних та допустимих доказів в
підтвердження того, що з боку
відповідача існують перешкоди у
користуванні його земельною ділянкою

Так, апелянтом не доведено,
яким чином порушені його права, які
йому чиняться перешкоди відповідачем в
користуванні земельною ділянкою.

Стаття 23 ЦК України, визначає,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

За таких обставинах, у зв'язку
з недоведеністю позивачем порушення
його законних прав з боку відповідача,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстави для стягнення
моральної шкоди.

Таким чином, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність та
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність відмови у позовних
вимогах.

Апелянт не навів нових доказів
або обставин, які б могли призвести до
скасування рішення суду, передбачених
вимогами ст. 309 ЦПК України.

Апеляційна скарга не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді