АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1568/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/7344/13-ц
Категорія:відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 30 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до прокуратури Харківської
області, прокуратури Шевченківського
району Харківської області,
Шевченківського РВ УМВС України в
Харківській області, Головного
управління МВС України в Харківській
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним
позовом.

В обгрунтовання позову
посилались на те, що у 2004 році слідчим
відділом прокуратури Харківської
області була порушена кримінальна
справа №18040035 відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а
відносно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК
України; пред'явлено обвинувачення за
вказаними статтями; складено
обвинувальний висновок і кримінальна
справа направлена на розгляд
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області.

Постановою Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 26 грудня 2008 року вказана
кримінальна справа направлена
прокурору Харківської області для
проведення додаткового розслідування.

Прокурор Харківської області
подав на цю постанову апеляційну
скаргу, яка апеляційним судом
Харківської області залишена без
задоволення.

1 жовтня 2009 року кримінальна
справа направлена до прокуратури
Шевченківського району Харківської
області.

3 листопада 2010 року дії ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 перекваліфіковані на ч.3
ст.190 КК України і кримінальна справа
направлена до слідчого відділу
Шевченківського РВ ГУМВС України у
Харківській області.

23 грудня 2010 року постановою
начальника слідчого відділу
Шевченківського РВ ГУМВС України у
Харківській області кримінальну
справу закрито за недоведеністю вини
обвинувачених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
відсутністю у їх діях складу злочину.

З 19 липня 2004 року по 23 грудня 2010
року їм було обрано запобіжний захід -
підписку про невиїзд.

Внаслідок незаконного
притягнення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
кримінальної відповідальності їм була
спричинена майнова і моральна шкода,
яку вони оцінюють у 10000 грн. кожному і
208000 грн. кожному відповідно.

Майнова шкода складається із
витрат на правову допомогу на стадії
досудового слідства.

Крім того, незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності їм спричинена
моральна шкода: досудове слідство
тривало шість років; притягнення їх до
кримінальної відповідальності
негативно вплинуло на їх ділову
репутацію, внаслідок чого вони не могли
працевлаштуватися і заробляти гроші на
життя; в цей час різко погіршився їхній
стан здоров'я; підписка про невиїзд
обмежувала їх у пересуванні. Все це
спричинило їм моральні і фізичні
страждання та вимагало додаткових
зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вказані обставини
та ст.56 Конституції України, ст.ст. 1-4, 13
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК
України, просили стягнути з Державного
казначейства України шкоду, спричинену
незаконними діями прокуратури
Харківської області, прокуратури
Шевченківського району Харківської
області, Шевченківським РВ ГУМВС
України у Харківській області,
Головним управлінням МВС України у
Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5: майнову - по 10000 грн. кожному;
моральну - по 208000 грн. кожному; витрати
на правову допомогу у цивільній справі
- по 1000 грн. кожному.

Відповідачі - прокуратура
Харківської області, прокуратура
Шевченківського району Харківської
області, Державна казначейська служба
України, в особі своїх представників,
проти позову заперечували, посилаючись
на його безпідставність.

Шевченківський РВ ГУ МВС України
у Харківській області та Головне
управління МВС України у Харківській
області своїх представників до суду не
направили.

Рішенням Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 30
грудня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким їх позов задовольнити.

При цьому посилаються на: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у
справі, рішення суду не оскаржили.

Прокуратура Шевченківського
району Харківської області,
Шевченківський РВ ГУ МВС України у
Харківській області подали письмові
заперечення на апеляційну скаргу,
вважали її безпідставною, а рішення
суду - законним і обгрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
підстав, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Відмовляючи у позові про
відшкодування майнової і моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із
того, що орган досудового слідства
досудове слідство провів відповідно до
вимог ст.22 КПК України в редакції 1960
року і прийняв постанову про закриття
кримінальної справи. Дії органу
досудового слідства є правомірними і
відповідають вимогам КПК України.
Підстав для застосування Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" не має, так як по кримінальній
справі не проводились процесуальні
дії, які б обмежували права позивачів.

Повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Із матеріалів справи вбачається,
що постановою старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 11 березня 2004
року порушено кримінальну справу
№18040035 відносно посадових осіб
закритого акціонерного товариства
сільськогосподаське підприємство
(далі - ЗАТ СП) "Шевченківське" за
ознаками злочину, передбаченого ч.5
ст.191 КК України, тобто зловживання
чужим майном шляхом зловживання
службовим становищем, вчиненого в
особливо великих розмірах (а.с.1 т.1
кримінальної справи (далі- КС)).

Постановою старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 19 липня 2004 року
порушено кримінальну справу №18040035 "Д-1"
відносно директора ОСОБА_3, головного
бухгалтера ОСОБА_5, начальника
транспортного цеху ЗАТ СП
"Шевченківське" ОСОБА_4 за ознаками ч.5
ст.191 КК України, тобто привласнення або
розстрата чужого майна, яке було
ввірено особі чи перебувало в її
віданні вчинено у особливо великих
розмірах (а.с.2 т.1 КС).

Постановою старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 28 липня 2004 року
порушено кримінальну справу №18040035
відносно головного бухгалтера ОСОБА_5 і
начальника транспортного цеху ОСОБА_4
за ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.366 КК України, тобто службове
підроблення, яке спричинило тяжкі
наслідки (а.с.4-5 т.1 КС).

Постановами старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 29 липня 2004 року
ОСОБА_3, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід
- підписка про невиїзд (а.с.176-177, 198-199 т.2
КС, а.с.1-2 т.3 КС).

Постановами старшого слідчого
слідчого відділу прокуратури
Харківської області від 29 липня 2004 року
ОСОБА_4 пред'явлено обвинувачення за ч.5
ст.191, ч.2 ст.366 КК України (а.с.183-191 т.2 КС),
ОСОБА_3 - за ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_5 -
за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України (а.с.183-191,
204-212 т.2 КС, а.с. 8-17 т.3 КС).

30 липня 2004 року старшим слідчим
прокуратури Харківської області
складено обвинувальний висновок,
затверджений заступником прокурора
Харківської області, і кримінальна
справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у
скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.191
КК України, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у скоєнні
злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366
КК України, направлено до суду (а.с.102-145
т.3 КС).

Постановою Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 26 грудня 2008 року
кримінальна справа по обвинуваченю
ОСОБА_3 за ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України
повернута прокурору Харківської
області на додаткове розслідування.
При цьому запобіжний захід ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено підписку про
невиїзд (а.с.252-262 т.4 КС).

28 вересня 2009 року прокуратура
Харківської області направила вказану
кримінальну справу для організації
додаткового розслідування прокурору
Шевченківського району Харківської
області (а.с.1 т.5 КС).

1 жовтня 2009 року слідчим
прокуратури Шевченківського району
Харківської області кримінальна
справа прийнята до провадження (а.с.4 т.5
КС).

Постановою слідчого прокуратури
Харківської області від 17 грудня 2009
року кримінальна справа відносно
ОСОБА_3, обвинуваченого за ч.5 ст.191 КК
України, ОСОБА_4В, ОСОБА_5, обвинувачених
за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України закрита з
підстав, передбачених п.2 ст.6, п.2 ст.213
ЦПК України - за недоведеністю і за
відсутністю у діях обвинувачених
складу злочину (а.с.170-186 т.5 КС).

Постановою прокурора відділу 04/3/1
прокуратури Харківської області від 11
березня 2010 року вказана постанова про
закриття кримінальної справи
скасована і справа направлена
прокурору Шевченківського району
(а.с.188-189 т.5 КС).

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 15 березня 2010 року досудове
слідство по кримінальній справі
поновлено (а.с.194 т.5 КС).

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 7 квітня 2010 року дії ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 перекваліфіковані з ч.5
ст.191 КК України на ч.4 ст.191 КК України, а
постановою від 3 листопада 2010 року - з ч.4
ст.191 на ч.3 ст.191 КК України (а.с.350, 367-369 т.5
КС).

Постановою прокурора
Шевченківського району Харківської
області від 3 листопада 2010 року
кримінальна справа направлена для
організації досудового слідства
відділу Шевченківського РВ ГУ МВС
України у Харківській області (а.с. 370-371
т.5 КС).

Постановою слідчого прокуратури
Шевченківського району Харківської
області від 7 квітня 2010 року
кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за ч.2 ст.366 КК України
закрито за відсутністю у їх діях складу
злочину (а.с.334-336 т.5 КС).

Постановою начальника слідчого
відділу Шевченківського РВ МВС України
у Харківській області від 23 грудня 2010
року кримінальна справа відносно
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 обвинувачених за
ч.3 ст.190 КК України, закрито за п.2 ст.6, п.2
ст.213 КПК України за недоведеністю та
відсутністю складу злочину у їх діях.
Міра запобіжного заходу щодо них -
підписка про невиїзд скасована (а.с.373-385
т.5 КС).

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" №267/94-ВР
від 1 грудня 1994 року з наступними
змінами (далі - Закон України №267/94-ВР) в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин відповідно до
положень цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження,
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту

на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян;

2) незаконного застосування
адміністративного арешту чи
виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу;

3) незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність",
"Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю"
та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 Закону України
№267/94 право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбаченому цим
Законом, виникає у випадку закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутності у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

За приписами п.4 ст.3 Закону
України №267/94 у наведених у ст.1 цього
Закону випадках громадянинові
відшкодувуються суми, сплачені
громадянином у зв'язку з наданням йому
юридичної допомоги.

Позивачі пред'явили позов про
відшкодування їм витрат на правову
допомогу у кримінальній справі - по 10000
грн. кожному.

При цьому доказів того, що вони
дійсно понесли такі витрати , суду не
надали.

До того ж, відповідно до ст.12
Закону України №267/94 встановлено
порядок визначення розміру та
відшкодування зазначеної шкоди, а саме
- в місячний термін з дня звернення
громадянина у відповідні органи
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду, які провадили
слідчі дії чи розгляд справи, які і
виносять відповідну постанову (ухвалу).
У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) громадянин відповідно до
положень цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову відповідного органу до суду,
а ухвалу суду - до суду вищої інстанції.

За таких обставин суд відмовляє
позивачам у відшкодуванні сум,
сплачених у зв'язку з наданням їм
юридичної допомоги - по 10000 грн. кожному,
які заявлені ними як майнова шкода.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону
України №267/94 у наведених у ст.1 цього
Закону випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода.
Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.13 Закону України
№267/94 розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону
України №267/94 та ст.48 Бюджетного
кодексу України відшкодування шкоди
провадиться за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

За змістом п.4 Положення про
застосування Закону України "Про
відшкодування шкоди, завданої
громадянину незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду", затвердженого
наказом Міністерства юстиції,
Генеральної прокуратури, Міністерства
фінансів України від 4 березня 1996 року
№6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 6 березня 1996 року за
№106/1133, завдана громадянинові шкода
відшкодовується незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури.

За таких обставин посилання суду
першої інстанції на відсутність вини
органів попереднього слідства, як на
підставу відмови у позові про
відшкодування моральної шкоди , є
безпідставним.

З огляду на це, судова колегія
скасовує рішення суду першої інстанції
у частині відмови позивачам у позові
про відшкодування моральної шкоди і
позов у цій частині задовольняє
частково з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п.9 постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31
березня 2005 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати, суд при вирішенні
цього питання має виходити із такого
розміру мінімальної заробітної плати,
що діє на час розгляду справи.

На час ухвалення рішення судом
першої інстанції мінімальна заробітна
плата складала 1218 грн.

Під слідством позивачі
перебували з липня 2004 по грудень 2010
року 16 місяців. Розмір моральної шкоди
становить 92568 грн. - кожному.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

При визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди судова
колегія враховує те, що позивачі
перебували під слідством 6 років 4
місяці з 29 липня 2004 по 23 грудня 2010 року,
відносно них існував запобіжний захід -
підписка про невиїзд, що обмежувало їх
у реалізації своїх звичок і бажань;
порушення щодо них кримінальної справи
вплинуло на рівень їх репутації та
авторитету.

Проте судова колегія враховує
також і те, що позивачі під вартою не
перебували; під час розслідування
кримінальної справи до них не
застосовувались такі процесуальні дії,
як обшук, звернення стягнення на майно,
відсторонення від роботи (позивачі
звільнились за власної ініціативи до
порушення кримінальної справи) та інші
процесуальні дії, що обмежують права
громадян.

Судова колегія враховує також
відсутність доказів про наявність
причинного зв'язку між порушенням щодо
позивачів кримінальної справи і станом
їхнього здоров'я.

Виходячи із наведеного та
враховуючи вимоги розумності і
справедливості, судова колегія
визначає розмір відшкодовання
моральної шкоди у сумі 15000 грн. - кожному
із позивачів.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК
України до витрат, пов'язаних з
розглядом цивільної справи, відносять
витрати на правову допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони. Граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу визначаються законом.

Кожен із позивачів у зв'язку з
розглядом цивільної справи поніс
витрати на правову допомогу у сумі 1000
грн. кожний, що підтверджується
відповідними квитанціями.

Розмір правової допомоги не
перевищує граничних розмірів
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільної справи,
встановлених Законом України від 20
грудня 2011 року №419-VI "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних і
адміністративних справах".

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1
ст.307, п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 30
грудня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Державного
казначейства України за рахунок
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на відшкодування
моральної шкоди по 15000 (п'ятнадцять
тисяч) гривень - кожному; на
відшкодування витрат на правову
допомогу по цивільній справі по 1000
(одній тисячі) гривень - кожному.

В іншій частині позову -
відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: