У х в а л а

27 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 вересня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав
споживачів.

Посилався на те, що 20 липня 1998 року між
ОСОБА_3 та Нікопольською філією КБ
«ПриватБанк» був укладений договір №
про депозитний вклад із
щомісячною виплатою відсотків. Згідно
пункту 1 вищевказаного договору він
передав банку, а банк прийняв від нього
готівкою шість тисяч двісті гривень
строком на три роки. Після виконання
ним умов договору 20 серпня 1998 року НФ КБ
«Приватбанк» нарахував і виплатив йому
відсотки за вищевказаним договором у
розмірі 60 % річних - 315 гривень. 21 вересня
1998 року банк відмовився виплатити йому
відсотки за договором, в
односторонньому порядку, розірвавши
вищезгаданий договір і закривши його
рахунок. Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 18 лютого
2000 року, стягнуто з банку 3 234 гривні
(проценти за вкладом) на користь ОСОБА_3
12 грудня 2000 року, відповідно до статті
1060 ЦК України та пункту 7 договору про
депозитний вклад, він звернувся до
Банку із заявою про дострокове
повернення суми вкладу, що
підтверджується копією відповідного
листа з відміткою секретаря приймальні
банку. До теперішнього часу банк вклад
йому не повернув й відсотки не сплатив.
Незаконні дії банку заподіяли йому
майнову шкоду в розмірі 6 200 грн, а також
ним не отримані проценти по вкладу за
договором № від 20 липня 1998 року.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 лютого 2013 року вирішено
питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 серпня
2013 року рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 вересня 2013 року у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про захист прав споживачів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 січня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 серпня
2013 року відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст. 526
ЦК України, Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні Інструкція № 1 з організації
емісійно-касової роботи в установах
банків України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2012 року в справі за
позовом про стягнення коштів, якою
оскаржувані судові рішення попередніх
інстанцій скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції ;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року в справі
за позовом про захист прав споживача,
розірвання договору депозитного
вкладу, стягнення вкладу, процентів на
вклад, компенсації за моральну шкоду,
спричинену неповерненням вкладу, якою
рішення суду апеляційної інстанції
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції;

- рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 червня 2013 року в справі за
позовом про визнання договірних
відносин та стягнення грошових коштів,
яким скасовано судові рішення
попередніх інстанцій та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту заяви та доданої до неї копій
судовий рішень не вбачається
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11, заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки зі
змісту рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 червня 2013 року не
вбачається тотожності встановлених
фактичних обставин справи.

Що стосується посилання заявника на
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2012 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року не є тими
судовими рішеннями, що переглядаються
Верховним Судом України, оскільки
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідна ухвала
не може бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживачів, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 вересня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко