Справа № 127/4403/14-ц Провадження №
22-ц/772/1390/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Дернова В. В.Категорія:
67Доповідач: Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 7 березня 2014
року за матеріалами заяви ОСОБА_2, за
участю заінтересованої особи -
Управління Пенсійного фонду України у
м.Вінниці, про встановлення факту, що
має юридичне значення, -

В с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд із заявою про встановлення факту,
що має юридичне значення, якою просила
встановити факт, що її донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у встановленому
законом порядку визнана інвалідом з
дитинства, мала медичні показання для
визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 7 березня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження у справі.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2
просить скасувати увалу та постановити
нову ухвалу, якою відкрити провадження
у справі за її заявою про встановлення
факту, що має юридичне значення.

Зазначила, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушенням
норм процесуального права, а тому
підлягає до скасування.

В судовому засіданні заявник
підтримала апеляційну скаргу, просить
її задовольнити.

Представник заінтересованої особи,
будучи належним чином повідомленим про
час і місце розгляду справи, у судове
засідання не з'яився і не надав
письмових заперечень на апеляційну
скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу
про відмову у відкритті провадження у
справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, в зв'язку з тим, що подана заява
не підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства, так як суди не
можуть встановлювати факти щодо
інвалідності та часу її настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

По справі встановлено, що ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом про
встановлення факту, що її донька
ОСОБА_3, яка у встановленому законом
порядку визнана інвалідом з дитинства,
мала медичні показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку. Обґрунтовуючи свої
вимоги, заявник зазначила, що на її
запити до медичних установ їй було
направлено відповіді, у яких зазначено,
що медичні покази для визнання ОСОБА_3
дитиною-інвалідом до досягнення
6-річного віку відсутні, оскільки
записи в її медичній картці свідчать
про те, що перші клінічні прояви
захворювання виникли в семирічному
віці, а захворювання вперше
діагностовано в десятирічному віці (в
1998 році). Зазначені обставини
позбавляють заявника можливості
скористатися своїм правом на
оформлення дострокової пенсії, як
матері інваліда з дитинства, що
виховала дитину до восьмирічного віку.

Порядок визначення групи інвалідності,
встановлення причини інвалідності та
органи, наділені вказаними
повноваженнями, урегульований чинним
законодавством.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» інвалідність як
міра втрати здоров'я визначається
шляхом експертного обстеження в
органах медико-соціальної експертизи
Міністерства охорони здоров'я України.
Положення про медико-соціальну
експертизу затверджується Кабінетом
Міністрів України з урахуванням думок
громадських організацій інвалідів.

Відповідно до Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, медико-соціальну експертизу
проводять медико-соціальні експертні
комісії (далі - комісії), з яких
утворюються в установленому порядку
центри (бюро), що належать до закладів
охорони здоров'я при Міністерстві
охорони здоров'я Автономної Республіки
Крим, управління охорони здоров'я
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій (п. 4). Міські,
міжрайонні, районні комісії
визначають, зокрема ступінь обмеження
життєдіяльності осіб, що звертаються
для встановлення інвалідності, потребу
в сторонньому нагляді, догляді або
допомозі, реабілітації,
реабілітаційний потенціал, групу
інвалідності, причину і час її
настання, професію, з якою пов'язане
ушкодження здоров'я, а також ступінь
втрати професійної працездатності (у
відсотках) працівників, які одержали
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням ними трудових обов'язків (п.
11).

Тобто, вказаними актами унормовано, що
єдиним компетентним органом, до
повноважень якого віднесено
встановлення інвалідності, причини та
час настання інвалідності, є
медико-соціальні експерті комісії. До
повноважень суду вирішення вказаних
питань не віднесено.

Крім того, пунктом 25 Положення про
медико-соціальну експертизу
встановлено, що рішення комісії може
бути оскаржене до суду в установленому
законодавством порядку. Отже, суд
наділений повноваженнями розглядати
скарги на рішення медико-соціальної
експертної комісії.

Оскільки законодавством встановлено
спосіб і порядок захисту свого права, у
тому числі і щодо встановлення часу
настання інвалідності, суд не
наділений повноваженнями розгляди
спори про встановлення факту, що особа,
яка у встановленому законом порядку
визнана інвалідом з дитинства, мала
медичні показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у
відкритті провадження у справі на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України в
зв'язку з тим, що заява не може бути
розглянута в порядку цивільного
судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції, відхиляє
її і залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 7 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
В.В. Сопрун
/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська