Справа №469/1435/13-ц 27.02.2014 27.02.2014 27.02.2014
Провадження №22-ц/784/443/14
провадження № 22ц/784/443/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В. та Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання
Шпонарській О.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_3

представника відповідача Бандиш Г.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

дочірнього підприємство
«Агро-Коблево»

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 10
грудня 2013 року

за позовом

ОСОБА_3 до дочірнього підприємство
«Агро-Коблево» (далі - ДП
«Агро-Коблево») про стягнення
винагороди за безперервний стаж
роботи,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ДП «Агро-Коблево» про
стягнення винагороди за безперервний
стаж роботи.

Позивач зазначав, що з 1 квітня 1986 року
працював у радгоспі-заводі «Росія», яке
згодом було реорганізовано у ВАТ
«Коблево», а в подальшому в ДП
«Агро-Коблево» на посаді головного
інженера. Між трудовим колективом та
адміністрацією ДП «Агро-Коблево» було
укладено колективний договір на 2006-2011
роки. Умовами колективного договору
передбачалося, з метою посилення
матеріальної зацікавленості
робітників підприємства, ввести
виплати у вигляді винагороди за
результатами року за безперервний стаж
роботи на підприємстві. 31 січня 2012 року
звільнився з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, за згодою сторін.

Посилаючись на те, що йому не було
виплачено при звільненні суми
винагороди за безперервний стаж роботи
на підприємстві за 2010 рік (стаж
становить 25 років), передбаченого п. 7.19
колективного договору, позивач,
уточнивши позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
винагороду за безперервний стаж роботи
на підприємстві за 2010 рік у розмірі 9387
грн. 96 коп.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ДП
«Агро-Коблево» на користь позивача в
рахунок винагороди за безперервний
стаж роботи на підприємстві за 2010 рік
4693 грн. 98 коп. Крім того суд стягнув з
відповідача на користь держави 469 грн. 39
коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ДП «Агро-Коблево»,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
в тому числі щодо стягнення судового
збору, просило рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 2 Закону
України «Про оплату праці» структура
заробітної плати складається з
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону,
форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Статтями 5, 9 Закону України «Про
колективні договори і угоди»
передбачена обов'язковість положень
умов колективного договору для
підприємств, на які вони поширюються та
сторін, які їх уклали.

Як вбачається із умов колективного
договору ДП «Агро - Коблево» (2006-2011
роки), на даному підприємстві введені
виплати у вигляді винагороди за
підсумками року за безперервний стаж
роботи. Розмір виплати нараховується
із розрахунку річного заробітку у
співвідношенні: від 3 до 5 років - 8%; від 5
до 10 років - 10%; від 10 до 15 років - 13 %; від 15
до 20 років - 16 %; більше 20 років - 20 % (п. 7.19).

Судом встановлено, що позивач працював
у ДП «Агро-Коблево» на посаді головного
інженера з 6 вересня 2002 року по 31 січня
2012 року, та звільнився з роботи за
згодою сторін. Безперервний трудовий
стаж роботи позивача в ДП
«Агро-Коблево» становив 9 років 4
місяці.

На момент звільнення ОСОБА_3, на
підприємстві працівникам не
проводилися доплати за підсумками 2010
року за безперервний стаж роботи.
Наказ керівника підприємства з цих
підстав не видавався.

На виконання вищевказаних умов
колективного договору ДП
«Агро-Коблево» директором
підприємства лише 01 березня 2012 року
виданий наказ № 62 б, за яким
працівникам підприємства проведено
нарахування та виплата доплати за
вислугу років за 2010 рік. До списку осіб,
яким проведено нарахування позивач
безпідставно не був включений.

Згідно довідки № 576 від 4 грудня 2013 року,
річний заробіток позивача за 2010 рік
складає 46939 грн. 82 коп. (а.с. 75).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що на
час видання керівником підприємства
наказу про нарахування та виплату
працівникам доплати за вислугу років
за підсумками 2010 року, у позивача
виникло право на отримання такої
доплати у розмірі 10% із розрахунку
річного заробітку, а тому правильно
стягнув на користь позивача вказану
доплату в розмірі 4693 грн. 98 коп.

Посилання апелянта на те, що
обов'язковою умовою виплати спірної
винагороди є перебування працівника в
трудових відносинах з підприємством на
момент її здійснення, не заслуговують
на увагу, оскільки не відповідає змісту
вищезазначених нормативно правових
актів та умовам колективного договору.

Інших доводів, які б спростували
висновки суду в частині вимог про
стягнення винагороди за безперервний
стаж роботи, апеляційна скарга не
містить, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення в цій частині.

Водночас, суд першої інстанції
помилково стягнув з відповідача
судовий збір в розмірі 469 грн. 39 коп., що
складає 10% від задоволеної суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» ставка судового
збору за позовами майнового характеру
складає 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розмірі мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, в разі задоволення вимог про
стягнення 4693 грн. 98 коп., судовий збір
має складати 243 грн. 60 коп.

Таким чином, рішення суду в частині
розподілу судових витрат підлягає
зміні відповідно до положень ч. 5 ст. 88
ЦПК України.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємство «Агро-Коблево»
задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
року в частині вимог про стягнення
винагороди за безперервний стаж роботи
залишити без зміни.

Рішення в частині розподілу судових
витрат змінити, зменшити стягнення з
дочірнього підприємство
«Агро-Коблево» судового збору на
користь держави з 469 грн. 39 коп. до 243 грн.
60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: