СЕЛИДІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа
№242/984/14-ц
Провадження № 2/242/443/14 РІШЕННЯ
14 квітня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі
головуючого судді Черкова В.Г., при
секретарі Кідрон О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Селидіввугілля» ВП «шахта
Курахівська», за участю третьої особи
Відділення виконавчої дирекції ФССНВВ
та ПЗ України в Донецькій області про
відшкодування моральної шкоди, -
26.03.2014 р. позивач звернувся до суду з
позовом до ДП «Селидіввугілля» ВП
«шахта Курахівська» про відшкодування
моральної шкоди, в якому зазначив що
він тривалий час працював на
підприємствах вугільної промисловості
та має 34-річний стаж роботи до 2011 року.
Останнім робочим місцем була ВП шахта
«Курахівська» ДП «Селидіввугілля».
Тривала робота в умовах важкої
фізичної праці привела до розвитку
професійного захворювання.
Медико-соціальною експертною комісією
встановлено первинно 40% стійкої втрати
працездатності та визнаний інвалідом
третьої групи. Вважає, що внаслідок
тривалого часу роботи у шкідливих
умовах йому заподіяно моральну шкоду,
стягнути з відповідача на його користь
Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Надав
суду заяву в якій просить слухати
справу у його відсутність, заявлені
вимоги підтримав повністю.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день та час
слухання справи повідомлені належним
чином. Надав суду письмове
заперечення, в якому позовні вимоги не
визнав, в обґрунтування своїх
заперечень зазначив, що вважає, позивач
жодним чином не доказав наявність у
нього моральних(душевних) страждань.
Додані до позову виписки не є
достатніми доказами та не відповідають
вимогам ст..ст.58,60,64 ЦПК України. Немає
обґрунтування позивача щодо суми
моральної шкоди. Вважає, що позивач
намагається перенести обов»язки, які
покладені на Фонд соціального
страхування та передбачені законом на
відповідача, що є на її думку,
неприпустимим. Просить суд, в
задоволені позову відмовити.
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився про день та час
слухання справи повідомлений належним
чином. Надав до суду письмове
заперечення, в якому вказав, що
документи на які посилається позивач, а
саме - довідка МСЕК та акт про
розслідування професійного
захворювання, є документами, що
підтверджують тільки факт
професійного захворювання і
встановлення в зв»язку з цим стійкої
втрати професійної працездатності і
ніяким чином не можуть бути доказом
заподіяння моральної шкоди. Відділення
вважає посилання на ці документи, як на
єдину підставу для відшкодування
моральної шкоди, безпідставними.
Просить суд, відмовити в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Суд, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази у межах
заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК
України) установив наступне.
Приписами статті 46 Конституції
України (254к/96-ВР) закріплено, що
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.
Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що ОСОБА_1 тривалий час
працював на підприємствах вугільної
промисловості. В ДП «Селидіввугілля»
ВП «ш. Курахівська» працював з 10.04.2007 р.
по 11.08.2011 р., що підтверджується
трудовою книжкою НОМЕР_1
На підприємстві вугільної
промисловості позивач працював у
особливо шкідливих і небезпечних
умовах та під час виконання своїх
трудових обов'язків отримав професійне
захворювання - пневмоконіоз (tt, 1/1со pi),
ускладнений ХОЗЛ 11 ст., фаза
затихаючого загострення ЛН 11 (другого)
ст.. за змішаним типом. Захворювання
професійне, про що свідчить акт
розслідування хронічного професійного
захворювання від 01 листопада 2013 року.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК №
232857 серії 10 ААА від 02.12.2013 року про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги при огляді обласного МСЕК м.
Донецька ОСОБА_1 встановлено третю
групу інвалідності та 40% втрати
професійної працездатності.
Приписами статті 153 Кодексу законів про
працю України та статті 13 Закону
України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ
«Про охорону праці» визначено, що
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.
Статтею 237-1 Кодексу законів про працю
України передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди провадиться у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначені розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.
Відповідно до положень статей 153, 171
Кодексу законів про працю України та
статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992
року № 2694-ХІІ «Про охорону праці»
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці на всіх підприємствах, в
установах, організаціях покладається
на власника або уповноважений ним
Роботодавець повинен організувати
розслідування та вести облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнським об'єднанням профспілок.
На виконання вимог закону постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництвах»
затверджено відповідний Порядок НПАОП
0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена
процедура проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій, що
сталися на підприємствах, в установах
та організаціях незалежно від форм
Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року № 1112, передбачено, що
з'ясування обставин і причин нещасного
випадку, встановлення кола осіб, які
допустили порушення вимог
законодавства про охорону праці,
складання акта розслідування
нещасного випадку форми Н-5, а також
акта про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, форми Н-1, належить до
компетенції спеціальної комісії.
Отже, порядок установлення факту
професійного захворювання на
виробництві визначено законом.
Рішенням Конституційного Суду України
від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано,
що зазначеними законодавчими змінами
право цієї категорії громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність
факту спричинення та розміру
компенсації моральної шкоди, позивач у
позовній заяві зазначив, що в
результаті отримання професійного
захворювання у зв'язку з погіршенням
стану здоров'я він був змушений
залишити роботу, частково (40%) втратив
професійну працездатність. За станом
здоров'я він обмежений у побуті, у
зв'язку з отриманим захворюванням він
знаходиться під наглядом лікарів,
проходить систематичні курси
стаціонарного і амбулаторного
лікування у медичних закладах.
Унаслідок цього порушені його звичайні
соціальні зв'язки, по теперішній час
його здоров'я не покращується, він
продовжує хворіти і вимушений для
підтримання свого здоров'я знову
звертатися до лікувальних закладів.
Втрата ним працездатності призвела до
порушення життєвих зв'язків і
потребують для цього додаткових зусиль
для організації свого життя. Отриманих
виплат у зв'язку з втратою професійної
працездатності повною мірою не можуть
відшкодувати ті витрати, які понесені
ним по теперішній час направлені на
поновлення і нормалізацію стану
здоров'я. Компенсація моральної шкоди
оцінюється позивачем у розмірі 20000,00
грн.

Відповідно до Положення про
медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, питання визначення спричинення
моральної шкоди працівникам при
отримання професійного захворювання
не входить до прав і обов'язків комісії
(пункт 11).

Крім того, у пункті 4.1 Рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при
розгляді справи безспірні обставини:
факт отримання ОСОБА_2 професійного
захворювання на виробництві, яке
призвело до стійкої втрати професійної
працездатності 40%, необхідність
постійного лікування, суд визнає, що
професійне захворювання зумовило
порушення нормальних життєвих зв'язків
позивача, негативно відбилося на його
фізичному та психічному стані, змусили
змінити спосіб життя, і таким чином,
ОСОБА_2 завдана моральна шкода.

Визнаючи розмір компенсації, що
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди, суд
приймає до уваги конкретні обставини
захворювання, ступінь його тяжкості,
характер та глибину пов'язаних з цим
моральних і фізичних страждань,
ступінь вимушеного порушення
нормального укладу його життя та
необхідність докладання для його
організації додаткових зусиль, та,
виходячи із суті позовних вимог, засад
розумності і справедливості,
встановлює суму відшкодування у
розмірі 12000 грн.

Позивачем при зверненні до суду
за захистом порушеного права судові
витрати не понесені. Приймаючи до
уваги, що позивач, на користь якого
постановлене рішення, звільнений від
сплати судових витрат при зверненні з
даним позовом до суду, з відповідача в
дохід держави підлягає стягненню
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 153, 237-1 Кодексу законів України
про працю, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля» ВП
«шахта Курахівська» про відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я
унаслідок професійного захворювання
12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства
«Селидіввугілля» судовий збір в доход
держави у розмірі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Селидівський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя