АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/8110/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774931К14
Категорія № 53 ( І )
Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Герасименко
Олени Валентинівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія» на
рішення Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 14 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
комунального підприємства
«Криворізька муніципальна гвардія»
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до комунального
підприємства «Криворізька
муніципальна гвардія» (КП «Криворізька
муніципальна гвардія») про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні. Уточнивши
позовні вимоги у січні 2014 року позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за
період затримки розрахунку при
звільненні з 29 жовтня 2013 року по 30
грудня 2013 року у сумі 5928,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилається на те, що наказом №435-к від
29 жовтня 2013 року він звільнений з КП
«Криворізька муніципальна гвардія» з
посади охоронця за ст.39 КЗпП України.
Відповідачем, в порушення вимог
чинного законодавства, при його
звільненні не були сплачені йому
належні при звільненні суми.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 14 березня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з
відповідача на його користь 5737,20 грн.
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, без
урахування обов'язкових податків та
платежів за період з 30 жовтня 2013 року
по 29 грудня 2013 рік.

В апеляційній скарзі КП «Криворізька
муніципальна гвардія», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Зокрема,
відповідач посилається на те, що судом
не взято до уваги, що відповідачем не
було виплачено позивачу 01.11.2013 року всі
належні при звільненні суми з огляду на
відсутність грошових коштів на
рахунках підприємства, що свідчить про
відсутність вини КП «Криворізька
муніципальна гвардія» у несвоєчасному
розрахунку.

Крім того, судом першої інстанції при
ухваленні рішення не зменшено розмір
суми середнього заробітку, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, на відповідний
податок у розмірі 15%, який підприємство,
як податковий агент, повинно
перерахувати до бюджету.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно копії
трудової книжки 17 серпня 2013 року
позивача ОСОБА_2 прийнято на посаду
охоронця КП «Криворізька муніципальна
гвардія» ( а.с.5).

Наказом № 435-к від 29.10.2013 року ОСОБА_2 з 29
жовтня 2013 року звільнено у зв'язку з
порушенням роботодавцем законодавства
про працю. Наказано виплатити позивачу
вихідну допомогу у розмірі
тримісячного середнього заробітку,
компенсацію за невикористану частину
щорічної відпустки за період роботи з 17
серпня 2013 року по 29 жовтня 2013 року ( 5
календарних днів).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
посилався на те, що 29.10.2013 року в день
його звільнення з роботи відповідачем
не було проведено з ним повний
розрахунок належних при звільненні
сум.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем при звільненні позивача в
порушення ст.116 КЗпП України, не було
виплачено належні при звільненні суми.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
стягнення з позивача на користь
відповідача середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу.

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації кошти у
визначені ст. 116 КЗпП України строки,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а в разі непроведення його
до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Згідно статті 27 ЗУ «Про оплату праці»
порядок обчислення середньої
заробітної плати працівника у
випадках, передбачених законодавством,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» нарахування виплат, що
обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом № 435-к від 29.10.2013 року з позивача
ОСОБА_2 звільнено з КП «Криворізька
муніципальна гвардія» у зв'язку з
порушенням роботодавцем законодавства
про працю.

Згідно витягу з відомості нарахування
вихідної допомоги за жовтень 2013 року
ОСОБА_2 на день звільнення належить до
сплати 5626,49 грн. (а.с.64).

Відповідно до витягу з відомості
нарахування заробітної плати за
жовтень 2013 року ОСОБА_2 на день
звільнення належить до сплати 1234,65 грн.
(а.с.63).

Матеріалами справи встановлено, що
позивач у день звільнення 29 жовтня 2013
року перебував на роботі, однак, у день
звільнення та наступний за ним день
відповідач з позивачем розрахунок
належних при звільненні сум не
здійснив.

Згідно виписок з рахунків позивача у
ПАТ «ПУМБ» і АТ «Укрсиббанк» 27.12.2013 року
та 30.12.2013 року відповідачем було
виплачено позивачу належні йому при
звільненні суми.( а.с.108)

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
вини підприємства у затримці
розрахунку з позивачем при звільненні.

Період затримки розрахунку з позивачем
при звільненні слід рахувати з 30.10.2013
року по 29.12.2013 року включно, що
становить 60 днів.

Згідно довідки КП «Криворізька
муніципальна гвардія» середньоденний
заробіток позивача складає 95,62
грн.(а.с.113).

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку в сумі 5737,20 грн., на підставі
положень п.8 постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» шляхом множення
середньоденного заробітку на число
календарних днів (60х 95,62 = 5737,20грн.)
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні позивача
становить 5737,20 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини відповідача у
несвоєчасній виплаті позивачу сум при
звільненні у зв'язку з відсутністю
грошових коштів на рахунках
підприємства, оскільки вони не
відповідають положенню п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», згідно яких сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
не врахування судом першої інстанції
розміру податку, який повинен бути
перерахований до бюджету, та на який
необхідно зменшити розмір середнього
заробітку, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача. У
резолютивній частині рішення суду
першої інстанції визначено, що
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні в сумі 5737,20
грн. стягнуто без урахування
обов'язкових податків та платежів.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Криворізька
муніципальна гвардія» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: