АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві - Кантемір
В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
20 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, Головного управління юстиції у
м. Києві про відшкодування
матеріальної шкоди та стягнення
коштів,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/2744/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Ільєва Т.Г.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди та
стягнення коштів, з урахуванням
уточнених позовних вимог просить суд
стягнути з Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві моральну
шкоду у розмірі 59 000,00 грн. за період з
21.06.2011 року по 02.11.2012 року та
проіндексовану заборгованість в
розмір 2 274,00 грн. з причин невиконання
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19.06.2007 р., рішення
Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р.,
ухвали Верховного Суду України від
05.11.2008 р., в обґрунтування чого зазначає,
що 19.06.2007 р. Печерський районний суд м.
Києва ухвалив рішення, яке ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008
скасовано в частині стягнення
заборгованості по невиплаті
щомісячних коштів згідно виконавчого
листа від 17.06.2003 р. по справі №2-113
Дніпровського районного суду м. Києва з
ГУ ДКУ у м. Києві в сумі 3 951,45 грн.,
стягнення моральної шкоди в розмірі 3
000,00 грн. залишено без змін.

11.07.2008 на підставі рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19.06.07р. та
Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 р.
видано виконавчий лист, який позивач
подав до підрозділу примусового
виконання рішень ГУЮ у м. Києві, 22.07.2008
було відкрито виконавче провадження,
яке на підставі ухвали Верховного Суду
України 30.09.2008 р. було зупинено, 11.12.2008
виконавче провадження було
відновлено.31.12.2009 підрозділом ПВР ГУЮ у
м. Києві було повернуто виконавчий лист
№2- -78/07 від 11.07.2008.

21.06.2011 позивач направив у підрозділ ПВР
ГУЮ у м. Києві повторно оригінал
виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008,
постановою підрозділу ПВР ГУЮ у м.
Києві від 08.07.2011 р. було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-478/07 від 11.07.2008 та
боржнику надано строк для
добровільного виконання до 14.07.2011,
02.11.2012 відділом примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ у м. Києві виконавчий
лист було повернуто позивачу.

20.11.2012 позивач подав скаргу до
Печерського районного суду м. Києва на
бездіяльність виконавчої служби, 15.01.2013
у задоволенні скарги ОСОБА_1 було
відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду
м. Києва від 28.03.2013 р. було скасовано
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 15.01.2013 р.

22.05.2013 Печерський районний суд м. Києва
визнав неправомірною бездіяльність
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м.
Києві.

Позивач оцінює моральну шкоду в
розмірі 59 000,00 грн., у зв'язку із
моральними стражданнями, нервуванням,
душевними хвилюваннями, порушенням
стосунків з оточуючими людьми,
вимушеного пристосування до гіршого
життя, зайві затрати зусиль на
організацію свого життя із причин не
виплати коштів, стягнутих за
виконавчим листом №2-478/07 від 11.07.2008 р. за
період від 11.07.2008 р. по 29.05.2013 р.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року позов ОСОБА_1
до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, Головного управління юстиції у
м. Києві про відшкодування
матеріальної та стягнення коштів
задоволено частково,стягнуто з
Державного бюджету України шляхом
списання Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у м. Києві з рахунку державного
бюджету на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн.00 коп., в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1, Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві та
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1
просить скасувати рішення та вирішити
справу по суті позовних вимог, а саме
стягнути з Управління державної
виконавчої служби ГУЮ у м. Києві
моральну шкоду у розмірі 59 000 грн. за
період з 21.06.2011 р. по 2.11.2012 рік, стягнути
з Управління державної виконавчої
служби ГУЮ у м. Києві 2 274 грн. -
проіндексовану заборгованість та
покласти на відповідачів судові
витрати. Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві та
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
в своїх скаргах просять рішення
скасувати та постановити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі.

На обґрунтування своєї скарги апелянт
ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції
при визначенні розміру моральної шкоди
не прийняв до уваги ту обставину, що дії
та бездіяльність відповідача ВПВР
УДВС ГУЮ у м. Києві призвели до
моральних і фізичних страждань.

Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
обґрунтовує свою скаргу тим, що Головне
управління Казначейства жодних прав та
інтересів позивача не порушувало, не
вступало у правовідносини з позивачем
і жодної шкоди позивачеві не завдало, а
тому не повинно нести обов'язок з
відшкодування будь-якої шкоди
позивачу, при цьому на думку апелянта
позивачем не подано достатніх доказів,
які підтверджують завдання йому
будь-якої моральної шкоди.

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві у своїй скарзі висловлює думку,
що судом не прийнято до уваги, що
позивач не підтвердив факт заподіяння
йому моральної шкоди, не надав доказів
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями та шкодою на яку
посилається скаржник.

В судовому засіданні позивач доводи
своєї апеляційної скарги підтримав,
просив її задовольнити з підстав,
викладених у скарзі.

Представник відповідача Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві заперечував проти апеляційної
скарги позивача та підтримав свою
апеляційну скаргу.

Представник відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини своєї неявки суду не
повідомив, тому колегія суддів вважає
за можливе розглядати справу у його
відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого судом
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з
встановлених в судовому засіданні
обставин та дійшов обґрунтованого
висновку, що позивачу тривалим
невиконанням судового рішення було
завдано моральну шкоду, яку суд
визначив у розмірі 2 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він в повній мірі
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам Закону.

Так, відповідно ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до абзацу 9 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.95 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

При цьому, не спростовує правильного
висновку суду першої інстанції доводи
апеляційної скарги про моральні
страждання, нервування та душевне
хвилювання позивача, оскільки докази
на підтвердження таких доводів були
досліджені судом першої інстанції та
їм була надана належна правова оцінка.

За змістом частини 3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Положення ст.60 ЦПК України
покладає обов'язок доказування на
сторін, суд не може збирати докази за
власною ініціативою. Дане положення є
одним із найважливіших наслідків
принципу змагальності, підтверджує
висновок суду першої інстанції та
спростовує доводи апеляційної скарги
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про недоведеність вимог
позивача.

Крім того, судом першої інстанції
правильно встановлено, що вимогами п. 9
ст. 25 розділу IV Прикінцевих та
перехідних положень БК України пп. 2 п.
41,42 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою КМ
України від 03.08.2011р. № 845 визначено, що
казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування шкоди, заподіяної
фізичним чи юридичним особам внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
їх посадових чи службових осіб під час
здійснення ними своїх повноважень.

Для забезпечення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з п. 41
цього Порядку в Казначействі
відкривається в установленому порядку
відповідний рахунок.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про те, що
відповідач жодних прав та інтересів
позивача не порушувало, не вступало у
правовідносини з позивачем і жодної
шкоди позивачеві не завдало, не
обґрунтовані, оскільки визначеними
положеннями Закону саме на Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві покладено
обов'язок здійснити безспірне списання
коштів державного бюджету.

Таким чином, суд першої інстанції в
повному обсязі дослідив, проаналізував
та дав належну оцінку, поданим
сторонами доказам, що мають значення в
конкретній справі, доводять існування
відповідних юридичних обставин,
застосував норми матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги,
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
20 грудня 2013 року відхилити.

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року відхилити.

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
20 грудня 2013 року відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: