Справа № 308/9448/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Деметрадзе Т.Р., при
секретарі Галаговець О.П., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
місті Ужгород, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи - Ужгородського РВ ГУ ДМС
України у Закарпатській області про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3, третьої особи -
Ужгородського РВ ГУ ДМС України у
Закарпатській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на нерухоме майно.

Вказують на те, що ОСОБА_1 належить
на праві власності в цілому житловий
будинок, що розташований у АДРЕСА_1.
Право власності на вказаний будинок
отримав на підставі укладених угод, а
саме договору купівлі-продажу від
11.12.2010 року та договору дарування від
22.06.2004 року.

Зазначили, що окрім позивачів, у
будинку проживають поміж інших
колишній чоловік ОСОБА_2, тобто
відповідач, якому, як бувшому члену
сім'ї, позивачі дозволили проживати.
Проте, поведінка відповідача в
останній час стала нестерпною,
оскільки внаслідок зловживання
алкоголем влаштовує постійні сварки та
застосовує фізичну силу.

Всупереч тому, що відповідач маючи
власне житло обіцяв виселитися
добровільно, останній цього не робить.
Тому, вважають, що оскільки відповідач
своїми діями перешкоджає у володінні
ОСОБА_1 правом власності, просять
усунути перешкоди у користуванні,
володінні та розпорядженні майном
шляхом зняття з реєстрації без надання
іншого приміщення.

Після уточнення позовних вимог,
просять позбавити ОСОБА_3 права
користування вказаним житловим
будинком, виселивши останнього із
нього без надання іншого житлового
приміщення та зняти його з реєстрації
обліку місця проживання.

У судовому засіданні позивачі та
його представник позов підтримали та в
обґрунтування навели обставини
викладені у позовній заяві. Просять
його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив та вказує, що дійсно є
колишнім чоловіком ОСОБА_2, а ОСОБА_1
його колишній зять.

Проте, категорично не
погоджується з обставинами
викладеними у позовній заяві та заяві
про уточнення позовних вимог.

Окрім цього зазначив, що позивач
ОСОБА_2 сама створює конфліктну
ситуацію. Додав, що іншого житла у нього
немає, а помешкання про яке зазначають
позивачі йому не належить.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд дійшов наступного
висновку.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є
одноособовим власником житлового
будинку, що розташований у АДРЕСА_1 і є
колишнім зятем відповідача, а позивач
ОСОБА_2 є колишньою дружиною
відповідача. Дані обставини сторонами
визнані та ніким не оспорюються.
Сторони не оспорюють також
правомірність вселення відповідача.

Відповідно до ст. 116 ЖК України
передбачено, що якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Положення ч.4 ст.156 ЖК України
передбачає збереження такого права
користування житлом лише для членів
сім»ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Виходячи з положень вказаних норм,
позивачам необхідно доводити
належними та допустимими доказами
протиправність поведінки відповідача,
що свідчить про неможливість спільного
проживання внаслідок систематичного
руйнування чи псування помешкання в
якому проживають сторони, або
використання його не за призначенням,
або систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними.

Натомість докази протиправної
поведінки з боку відповідача,
позивачами не надано.

Крім цього, тривалість та
правомірність проживання відповідача
протягом тривалого часу та зміна
частки власності помешкання одного з
позивачів, який являється колишнім
зятем при відсутності доведеними
обставин передбачених ст. 116 ЖК України
вказують на відсутність правових
підстав для задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі, і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Натомість всупереч наведеному,
позивачі не навели належних та
допустимих доказів в обґрунтування
вимог на які посилаються, що свідчить
про їх безпідставність.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,

Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи -
Ужгородського РВ ГУ ДМС України у
Закарпатській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги або шляхом
подання в 10-денний строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Т.Р.
Деметрадзе