Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-4281/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Кузьмінської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до фермерського
господарства «Миколай», ОСОБА_2 про
оскарження наказу про скорочення,
поновлення на роботі, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку та несвоєчасно виплачену
заробітну плату, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду
міста Житомира Житомирської області
від 19 листопада 2013 року, -

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом, в якому після неодноразового
уточнення позовних вимог, остаточно
просила скасувати наказ № 52 від 01.01.2012
року; скасувати наказ № 63 від 10.12.2012
року; поновити її на посаді менеджера
ФГ «Миколай»; стягнути з відповідача:
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, заборгованість по заробітній
платі за 2008-2010 роки в сумі 18 195,32 грн.,
компенсацію за несвоєчасно виплачену
заробітну плату за період з травня 2008
року по день винесення судового
рішення в сумі 3 657,49 грн., компенсацію за
154 дні невикористаної у 1999-2005 роках
відпустки, заборгованість по
заробітній платі за 2002-2005 роки,
компенсацію за несвоєчасно виплачену
зарплату у 2002-2005 роках в сумі 9 503,12 грн.
та 10 000 грн. на відшкодування
спричиненої моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду
міста Житомира від 19 листопада 2013 року
закрито провадження в справі в частині
вимог про стягнення заборгованості по
заробітній платі за 2002-2005 роки і за
період з травня 2008 року по травень 2010
року, стягнення компенсації за
невикористані відпустки за 1999-2005 роки,
стягнення компенсації за затримку
виплати заробітної плати.

Рішенням Богунського районного суду
міста Житомира Житомирської області
від 19 листопада 2013 року в задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове - «про задоволення усіх позовних
вимог». Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що рішення суду першої
інстанції є незаконним через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Суд не взяв до
уваги, що після її звільнення
відповідач збільшив чисельність штату
працівників, що свідчить про те, що
скорочення фактично не було.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала
на посаді менеджера у фермерському
господарстві «Миколай» з 01 червня 2010
року, на яку була поновлена на підставі
рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 23.09.2011 року накази №
97 та № 98 від 11.10.2011 року (а.с. 65-68, том 1).
Згідно останнього наказу посада
«менеджер по збуту» перейменована на
«менеджер».

Наказом № 52 від 01.10.2012 року «Про
внесення змін до штатного розпису та
скорочення чисельності працівників»
позивача було попереджено про
скорочення посади менеджера та
наступне її вивільнення з 01.12.2012 року.
Від підпису про ознайомлення з даним
наказом ОСОБА_1 відмовилась, про що
складено акт. Проте, на повідомленні
від 01.10.2012 року міститься підпис ОСОБА_1
про його одержання та обґрунтування
незгоди з наказом (а.с. 93-95, т. 1).

Згідно наказу № 63 від 10.12.2012 року по
фермерському господарству «Миколай»
ОСОБА_1 звільнена з посади менеджера у
зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40
КЗпП України (а.с. 10).

За змістом ст. 6 Господарського
Кодексу України забороняється
незаконне втручання органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
господарські відносини. Відповідно до
частини 3 статті 64 Господарського
кодексу України підприємство
самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 19 постанови № 9 від 06 листопада
1992 року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснив, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40
Кодексу законів про працю України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Виходячи з викладеного, суд не
може з'ясовувати доцільність введення
відповідачем певних посад та
визначення ним штатної структури
товариства, а, відповідно, давати
оцінку необхідності проведення змін в
організації виробництва і праці. Тому
посилання позивача на те, що у
відповідача не відбулося скорочення
чисельності або штату працівників не
можуть бути взяті до уваги. Крім того,
згідно ст. 1 Статуту фермерського
господарства «Миколай», дане
господарство є юридичною особою,
створеною одноосібно ОСОБА_2 -
відповідачем по справі, останній, як
голова господарства, особисто приймає
управлінські рішення щодо діяльності
господарства.

При перевірці законності
проведення звільнення працівників з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, суд зобов'язаний лише
перевірити чи мали місце зміни в
організації виробництва і праці в
товаристві (господарстві).

Встановлено і це підтверджується
наданими відповідачем доказами, такі
зміни у господарстві мали місце. У
зв'язку з цим у відповідача були
підстави для звільнення позивача,
оскільки посада, яку вона обіймала,
була скорочена.

Із наданих відповідачем суду
апеляційної інстанції штатних
розписів ФГ «Миколай» вбачається, що
штатна чисельність працівників станом
на 01 січня 2011 року становила 25 посад.
Менеджер по збуту зазначено - 1 штатна
одиниця - Кононюк О.М., яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною з 17.08.2011
року по 17.06.2014 року на підставі наказу №
88 від 16.08.2011 року. Станом на 17.05.2012 року у
розділі 2 було передбачено 26 посад, у
тому числі одна посада менеджера, яку
займала ОСОБА_1

Згідно штатного розпису ФГ
«Миколай», який введено в дію з 01 грудня
2012 року, загальна штатна чисельність
всіх працівників становить 21 особа на
20,5 ставок. По розділу 2 посада менеджера
відсутня, кількість птахівників
скорочено з 6 до 3, а ставка електрика
зменшена з 1 до 0,5.

Враховуючи викладене, колегія суду
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що
оспорюваний позивачем наказ є
законним, оскільки матеріали справи
свідчать про зменшення чисельності
працівників ФГ «Миколай». Вказані
обставини не спростовані позивачем
належними та допустимими доказами.
Крім того, вирішення питання щодо
доцільності скорочення чисельності
згідно частини 3 статті 64, частин 1-3, 5
статті 65 Господарського кодексу
України відноситься до повноважень
самого підприємства, у даному випадку,
в особі його керівника.

За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо працівника
неможливо перевести за його згодою, на
іншу роботу.

За змістом ст. 49-2 КЗпП України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Посилання позивача на те, що
відповідач всупереч ч. 2 ст. 40, ст. 42 та
ст. 49-2 КЗпП України не запропонував їй
переведення на іншу роботу та що вона
мала переважне право на залишення на
роботі, не заслуговують на увагу,
оскільки згідно штатного розпису у
фермерському господарстві «Миколай» з
01 грудня 2012 року скорочувалась одна
(наявна) посада менеджера та 0,5 ставки
електрика, інших вільних посад не було,
а відтак вони і не пропонувались
позивачу. Відповідач подав до
Житомирського міського центру
зайнятості звіт про заплановане
вивільнення працівників в жовтні 2012
року та звіт про фактичне вивільнення
працівників в грудні 2012 року (а.с. 96, том
1).

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи відповідача
про дотримання ним вимог статті 49-2
Кодексу законів про працю України є
доведеними.

Вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на
посаді менеджера ФГ «Миколай»;
стягнення з відповідача: середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
10 000 грн. на відшкодування спричиненої
моральної шкоди. є похідними від вимог
про скасування наказів № 52 від 01.01.2012
року та № 63 від 10.12.2012 року, а тому суд
першої інстанції правомірно відмовив у
їх задоволенні.

Доводи, вказані позивачем в
апеляційній скарзі про те, що суд
неповно з'ясував обставини по справі, а
наданим нею доказам не надав належної
оцінки, необґрунтовані та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
дійшов вказаного висновку при повному,
всебічному та об'єктивному з'ясуванні
обставин справи, прав і обов'язків
сторін у даних правовідносинах,
перевірив належним чином доводи
сторін, з'ясував характер та суть
заявлених позивачем вимог, норм права,
якими вони регулюються, дав належну
правову оцінку зібраним у справі
доказам.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду та не
впливають на правильність прийнятого
рішення.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Богунського районного суду
міста Житомира Житомирської області
від 19 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: