Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді -
Шклярука Д.С.

при секретарі -
Пугач Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом та просить ухвалити рішення,
згідно якого стягнути на його користь з
відповідачки ОСОБА_2 суму основного
боргу у розмірі 5900,00 грн. та 19470,00 грн.
відсотків за кожен день прострочення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 18.08.2013 між ним та
відповідачкою було укладено договір
позика, за яким він передав у борг, а
відповідачка прийняла 5900,00 грн. та
зобов'язалася повернути таку ж саму
суму у строк до 18 вересня 2013 року. Про
передання коштів між ними було
укладено розписку. Проте, на даний час,
відповідачка у добровільному порядку
борг не повернула, не зважаючи на його
прохання добровільно повернути суму
боргу. Тому він був вимушений
звернутися з зазначеним позовом до
суду.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав у повному обсязі та надав
пояснення відповідні вищенаведеному,
позов просив задовольнити за видалених
у ньому обставин.

Відповідачка позов не визнала, та
пояснила, що дійсно розписка від 18.08.2013
року написана нею власноручно, однак
5900,00 грн. у позивача у борг вона не
брала.

Суд, вислухав пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено судом , 18 серпня 2013 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики відповідно до якого
позивач передав відповідачці грошові
кошти у сумі 5900,00 грн. ОСОБА_2 надала
позивачу розписку, відповідно до якої
зобов'язалася повернути борг ОСОБА_1 у
розмірі 5900,00 грн. до 18 вересня 2013 року.
Зазначені обставини підтверджуються
розпискою та договором позики від
18.08.2013 року.

У судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 підтвердила, що текст у розписці
від 18 серпня 2013 року та договорі
позики написані нею власноручно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими-ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу вимог ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, як встановлено у
судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
не виконала свої зобов'язання за
договором позики, у зв'язку з чим суд
вважає вимоги позивача ОСОБА_1
доведеними, обґрунтованими, та такими,
що підлягають частковому задоволенню.

Суд не може погодитися з вищевказаними
доводами відповідачки, оскільки її
доводи спростовуються як самим
договором позики, розпискою та її ж
поясненнями про те, що розписка була
надана саме позивачу, а договір був нею
підписаний особисто, вона ознайомилася
з його умовами.

Що стосується вимог позивача про
стягнення 19470,00 грн. відсотків за кожен
день прострочення, суд вважає
необхідним у цій частині позову
відмовити, оскільки у договорі позики,
всупереч положенням ст. 546 ЦК України не
конкретизовано який саме вид
забезпечення виконання зобов'язання
передбачений у разі неналежного
виконання відповідачем умов договору
позики.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що у
випадку несвоєчасного повернення
грошових коштів позичальник сплачує
позикодавцеві інфляційні витрати за
весь час прострочення, десять
відсотків від суми позики за кожен день
прострочення, а також заподіяні
неналежним виконанням збитки.

Суд розподіляє судові витрати
відповідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 11, 57-60, 213-215, 256-259 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, яка проживає в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, який
проживає в АДРЕСА_2, заборгованість за
договором позики від 18 серпня 2013 року в
сумі 5900 (п'ять тисяч дев'ятсот) грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С.
Шклярук