Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Справа №607/8285/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Стельмащука П.Я.

при секретарі - Гапій В.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

відповідача - ОСОБА_3;

представника відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору
неукладеним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_6, про
визнання договору неукладеним та
стягнення коштів, а саме просить
визнати таким, що неукладений, договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
оформлений нотаріусом ОСОБА_6 19.02.2013р.
та підписаний позивачем та
відповідачем ОСОБА_5, від імені якого
діяв його представник ОСОБА_3. Також
позивач просить стягнути солідарно із
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на її користь 579600,00
грн., незаконно отриманих ними у неї
(набутих без достатньої правової
підстави).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19
лютого 2013 року позивач уклала із
відповідачем ОСОБА_3, який діяв від
імені ОСОБА_5, договір купівлі-продажу
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_5. Сторони домовились
щодо усіх істотних умов договору і
відбулось повне виконання договору зі
сторони позивача. А саме, позивач
сплатила повну вартість квартири в
розмірі 579600,00 грн., передавши дану суму
коштів продавцю ОСОБА_3 у приміщенні
нотаріальної контори, про що свідчать
пункти 4, 5 договору купівлі-продажу.
Однак, відповідач ОСОБА_3 відмовився
ставити останній підпис для реєстрації
договору купівлі-продажу в державному
реєстрі речових прав, мотивуючи це тим,
що кошти забрав один із ріелторів на
ім'я ОСОБА_7, який зник в невідомому
напрямі. Таким чином, на думку позивача,
відповідач незаконно ухилився від
остаточного нотаріального оформлення
та посвідчення договору
купівлі-продажу квартири та внесення
відомостей про позивача, як нового
власника квартири, в державний реєстр
речових прав. Отже, у зв'язку із тим, що
відповідач і надалі залишається
власником квартири, кошти, які він
отримав від позивача є такими, що
набуті без достатньої правової
підстави і повинні бути повернуті
позивачу.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2 підтримали позовні
вимоги з підстав наведених у позовній
заяві та наданих суду усних поясненнях.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4, який також є представником
відповідача ОСОБА_5, заперечили щодо
задоволення позову з підстав наведених
у письмовому запереченні та наданих
суду усних поясненнях. Вказують на те,
що дійсно договір купівлі продажу
квартири від 19.02.2013р. є не укладений, так
як продавець (відповідач ОСОБА_3, який
діяв в інтересах ОСОБА_5) не отримував
кошти від покупця (позивача).
Безпосередньо з позивачем відповідач
ОСОБА_3 вперше зустрівся у нотаріуса
19.02.2013р. В якості представника покупця
квартири з відповідачем ОСОБА_3
неодноразово зустрічався і погоджував
усі умови купівлі-продажу чоловік по
імені ОСОБА_7. Цьому ж ОСОБА_7 позивачем
через ОСОБА_8 були передані кошти за
квартиру. Із цими коштами, за винятком
3000 доларів США покладених на рахунок
ОСОБА_3 та 2000 доларів США переданих
ОСОБА_7 ОСОБА_3 готівкою, ОСОБА_7 зник у
невідомому напрямку. На даний час особу
ОСОБА_7 встановлено. Це ОСОБА_7, який
оголошений в розшук. За заявами
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8, які вказали,
що їхніми коштами в сумі 130000 доларів
США заволодів шахрай на ім'я ОСОБА_7,
Тернопільським міським відділом УМВСУ
в Тернопільській області
зареєстровано кримінальне провадження
за ознаками злочину передбаченого ч. 4
статті 190 КК України. Отримані від
ОСОБА_7 кошти в сумі 5000 доларів США
ОСОБА_3 добровільно видав слідчому
Тернопільського МВ УМВСУ в
Тернопільській області. Вважає, що
позивач разом із ОСОБА_8 вправі
пред'явити цивільний позов до ОСОБА_7 в
ході кримінального провадження. Таким
чином, на переконання відповідачів,
відсутні правові підстави для
стягнення з них коштів, які їм не були
передані. Окрім того, відповідач ОСОБА_5
взагалі був відсутній у м. Тернополі
19.02.2013р., з чого випливає, що він не міг
отримати жодних коштів від позивача.
Просять відмовити в задоволенні позову
за безпідставністю.

Третя особа - приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 надала
суду усні пояснення по суті спору в
судовому засіданні 04.09.2013р., з яких
випливає наступне. Дійсно 19.02.2013р. в
приміщенні її нотаріальної контори
відбувалось укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_5, і
ОСОБА_1 Сторонам договору нотаріус
пояснила, що спочатку сторони
ознайомлюються із проектом договору,
підписують цей договір, потім йдуть в
кімнату для розрахунків, де покупець
передає гроші за квартиру продавцю, і
після цього продавець в разі
відсутності в нього претензій
фінансового характеру до покупця
підписується в журналі реєстрації
нотаріальних дій, що є підставою
внесення нотаріусом відповідних
відомостей в реєстр речових прав на
нерухоме майно про нового власника
квартири. Сторони погодились із таким
порядком та після ознайомлення із
проектом договору, підписали його та
пішли до кімнати розрахунків. Процесу
передачі коштів нотаріус не бачила. По
проходженні кількох годин до нотаріуса
прийшов продавець ОСОБА_3, який
повідомив, що коштів за квартиру він не
одержав і підписуватись в журналі
реєстрації нотаріальних дій не буде.
При цьому покупець наполягала, що кошти
за квартиру нею сплачені. Нотаріус
викликала працівників органів
внутрішніх справ. У зв'язку із тим, що
нотаріальна дія (посвідчення договору
купівлі-продажу квартири) не відбулась,
нотаріус змушена була анулювати
спеціальний бланк нотаріального
документа, на якому був надрукований
договір. Що нею і було зроблено того ж
дня та в подальшому анульований бланк
переданий для знищення представнику ДП
«Інформаційно-видавничий центр
українського нотаріату». Копії
договору нотаріус сторонам не давала.
Копія договору була надана лише
працівникам органів внутрішніх справ,
які прибули до нотаріальної контори за
її викликом та проводили першочергові
оперативні заходи. При вирішенні спору
покладається на думку суду, подальший
розгляд справи просила проводити без
її участі, врахувавши надані нею
пояснення.

Ухвалою суду від 23.05.2013р. за заявою
позивача, в порядку статей 151-153 ЦПК
України, забезпечено позов, шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
судом встановлено наступне.

19 лютого 2013 року в приміщенні
нотаріальної контори приватного
нотаріуса Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 розпочато
укладення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_3,
який діяв в інтересах ОСОБА_5 по
довіреності від 08.02.2013р. посвідченій
приватним нотаріусом ОСОБА_6 за №210, та
покупцем ОСОБА_1.

А саме, як вбачається із копії договору
купівлі-продажу квартири та копії
сторінок реєстру №1 для реєстрації
нотаріальних дій, які містяться в
матеріалах справи, сторони підписали
договір купівлі-продажу квартири.
Однак, укладення договору не було
завершено, так як сторони не
підписались в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій. Нотаріус анулювала
спеціальний бланк нотаріального
документа, на якому був викладений
договір купівлі-продажу квартири, та
передала анульований бланк директору
ДП «Інформаційно-видавничий центр
українського нотаріату» ОСОБА_9

Згідно листа слідчого СВ
Тернопільського МВ УМВСУ в
Тернопільській області №24/10 від
28.07.2013р., здійснюється досудове
розслідування у кримінальному
провадженні №0000687 від 20.02.2013р. за
заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про те, що
невідома особа шляхом обману
заволоділа їхніми грошовими коштами. В
ході досудового розслідування даного
кримінального провадження
встановлено, що вищевказане
кримінальне правопорушення вчинив
ОСОБА_7, якому 20 лютого у встановленому
законом порядку повідомлено про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 4
статті 190 КК України - шахрайство -
заволодіння чужим майном шляхом
обману, вчинене в особливо великих
розмірах.

Згідно двох протоколів добровільної
видачі від 20.02.2013р., слідчий СВ
Тернопільського МВ УМВСУ в
Тернопільській області Бачинська Г.П. у
приміщенні службового кабінету склала
дані протоколи про те, що ОСОБА_3
добровільно надав слідчому грошові
кошти в сумі 2000 і 3000 доларів США, які
були ним отримані від ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_12 (приватний підприємець,
здійснює діяльність в галузі надання
послуг з торгівлі об'єктами нерухомого
майна) повідомив, що в приміщенні
нотаріальної контори в момент
укладення договору 19.02.2013р. не був.
Чоловіка на ім'я ОСОБА_7 знав як особу,
яка цікавилась купівлею квартири
АДРЕСА_1. Цей чоловік повідомив йому, що
покупцем квартири за договором буде
інша особа. В день укладання договору в
кінці робочого дня ОСОБА_7 передав
свідку 2500 доларів США в якості оплати
ріелторських послуг. Свідок бачив, що
ОСОБА_7 володіє значною сумою коштів в
доларах США, точної суми не знає. Кошти
в сумі 2500 доларів США в подальшому
віддав слідчому.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що опинилась
у такій же ситуації, що й відповідачі по
даній справі. Вона також продавала
квартиру. Договір купівлі-продажу її
квартири відбувався одночасно з
договором купівлі-продажу, про який
йдеться у даній справі. Покупець за
договором купівлі-продажу також
ОСОБА_1, при тому, що квартирою
цікавився чоловік на ім'я ОСОБА_7, якого
до неї направив ріелтор ОСОБА_12 В
приміщенні нотаріальної контори
бачила, як в кімнату для перерахунку
коштів заходили ОСОБА_7 та ОСОБА_14.
Особисто не бачила, що відбувалось в
кімнаті для перерахунку коштів в
приміщенні нотаріальної контори. Ні їй,
ні ОСОБА_3 ні позивач, ні ОСОБА_14 коштів
не давали.

Допитаний в якості свідка відповідач
ОСОБА_3 повідомив, що кошти за квартиру
він ні від кого не отримував.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про не обґрунтованість
позовних вимог, не підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
відмовити у задоволенні позовних вимог
з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 657 ЦК України,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 3 статті 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною 3 статті 34 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що тексти
договорів, заповітів, довіреностей та
ряду інших документів, викладаються на
спеціальних бланках нотаріальних
документів.

Згідно статті 46-1 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус під час вчинення
нотаріальних дій з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва має
доступ та користується Державним
реєстром речових прав на нерухоме
майно. Нотаріус є спеціальним
суб'єктом, на якого покладаються
функції державного реєстратора прав на
нерухоме майно відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" і який має печатку такого
реєстратора. Користування Державним
реєстром речових прав на нерухоме
майно здійснюється безпосередньо
нотаріусом, який вчиняє відповідну
нотаріальну дію. Нотаріус під час
вчинення нотаріальних дій з нерухомим
майном, об'єктом незавершеного
будівництва здійснює пошук у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відомостей про
зареєстровані речові права на нерухоме
майно, об'єкт незавершеного
будівництва, обтяження таких прав та за
його результатами формує витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, який залишається у
справі державної нотаріальної контори
чи приватного нотаріуса.

Відповідно до статті 51 Закону України
«Про нотаріат», нотаріус або посадова
особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у
разі виявлення під час вчинення
нотаріальних дій порушення
законодавства негайно повідомляє про
це відповідні правоохоронні органи для
вжиття необхідних заходів. У разі
виявлення нотаріусом або посадовою
особою, які вчиняють нотаріальні дії,
що ними допущено помилку при вчиненні
нотаріальної дії або вчинена
нотаріальна дія не відповідає
законодавству, нотаріус або посадова
особа, які вчиняють нотаріальні дії,
зобов'язані повідомити про це сторони
(осіб), стосовно яких вчинено
нотаріальну дію, для вжиття заходів
щодо скасування зазначеної
нотаріальної дії відповідно до
законодавства.

Відповідно до статті 52 Закону України
«Про нотаріат», про всі нотаріальні
дії, вчинені нотаріусами або
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, робиться запис у
реєстрах для реєстрації нотаріальних
дій після того, як нотаріус зробить
посвідчувальний напис на документі або
підпише документ, що ним видається.
Кожна нотаріальна дія реєструється під
окремим порядковим номером. Кожний
нотаріус веде окремий реєстр. Запис у
реєстрі робиться чітко, розбірливо, із
заповненням усіх граф, передбачених за
встановленою формою. Запис у реєстрі є
доказом вчинення нотаріальної дії.

Згідно глави 11 розділу II Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №296/5 від
22.02.2012р., кожній нотаріальній дії
присвоюється окремий реєстровий номер.
Номер, під яким нотаріальна дія
зареєстрована в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій, позначається на
документах, що видаються нотаріусом, чи
в посвідчувальних написах. Нотаріальна
дія вважається вчиненою з моменту
внесення про це запису до реєстру для
реєстрації нотаріальних дій. Запис у
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій є доказом вчинення нотаріальної
дії.

Згідно ч. 2 статті 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на те, що нотаріус не
заповнила усі графи реєстру для
реєстрації нотаріальних дій
здійснюючи посвідчення договору
купівлі-продажу квартири (номер
нотаріальної дії 287), а саме не
заповнила графу «Зміст нотаріальної
дії. Місце вчинення нотаріальної дії.
Номер спеціального бланка
нотаріального документа…», графу
«Сума сплаченого державного мита…», а
також сторони правочину не залишили
свої підписи в графі «Підписи осіб (їх
представників), які звернулися за
вчиненням нотаріальної дії», суд
приходить до висновку, що запис в
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій у повній мірі нотаріусом не
вчинено. Що в свою чергу свідчить про
те, що нотаріальна дія не є вчиненою.

Так як нотаріальне посвідчення
правочину не відбулось, в силу вимог ч. 3
статті 640 ЦК України, договір
купівлі-продажу квартири від 19.02.2013р. є
неукладеним.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК України.

Таким чином, у задоволенні позовної
вимоги про визнання договору
купівлі-продажу квартири неукладеним
слід відмовити. При цьому слід
зауважити, що друга позовна вимога у
даній цивільній справі передбачена
саме главою 83 ЦК України.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно статті 50 Закону
України «Про нотаріат», нотаріальна
дія або відмова у її вчиненні,
нотаріальний акт оскаржуються до суду.
Право на оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні,
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти.

Дії приватного нотаріуса ОСОБА_6 щодо
не заповнення усіх граф реєстру для
реєстрації нотаріальних дій,
анулювання спеціального бланку
нотаріального документа та передачі
його на знищення до ДП
«Інформаційно-видавничий центр
українського нотаріату» не
оскаржувались.

Згідно статті 64 ЦПК України, письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи. Письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Судом встановлено, що оригіналу
договору купівлі-продажу квартири від
19.02.2013р. не існує. Відповідність поданої
позивачем копії договору
купівлі-продажу оригіналу суд
встановити не в змозі.

А відтак, з урахуванням
вищевикладеного, суд не приймає надану
позивачем копію договору
купівлі-продажу квартири в якості
належного доказу, який містить
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно статті 1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання відповідачів із набуття
коштів, які належали позивачу, без
достатньої правової підстави мало б
місце, зокрема, за умови доведення
позивачем факту отримання
відповідачами коштів позивача. Такий
факт позивачем у даній цивільній
справі не доведено, а відтак суд не
вправі застосувати положення глави 83
ЦК України.

Покази допитаних в якості свідка
позивача і свідка ОСОБА_8 щодо передачі
коштів суд оцінює критично (позивач та
ОСОБА_8 стверджують, що кошти позивач
передала безпосередньо відповідачу
ОСОБА_3), з огляду на те, що вони
суперечать показам наданим ними ж у
цивільній справі №607/3174/13-ц про те, що
кошти позивач передала ОСОБА_8, який в
свою чергу кошти передав чоловіку на
ім'я ОСОБА_7.

З приводу усіх інших викладених
сторонами, їх представниками, третьою
особою, свідками обставин у позовній
заяві, запереченнях, усних поясненнях
щодо передачі позивачем коштів, суд
зазначає наступне. Слідчим відділом
Тернопільського МВ УМВСУ в
Тернопільській області здійснюється
кримінальне провадження,
зареєстроване за фактом шахрайських
дій за ч. 4 статті 190 КК України, яке й
повинно надати правову оцінку цим
обставинам в межах кримінального
провадження №0000687 від 20.02.2013р.,
зокрема, встановити винну особу, яка
заволоділа коштами позивачки. В свою
чергу, позивач вправі пред'явити
цивільний позов в межах кримінального
провадження до винної особи.

Також слід зазначити, що кошти в
розмірі 5000 доларів США, які зі слів
відповідача ОСОБА_3 він отримав від
чоловіка на ім'я ОСОБА_7, передані
ОСОБА_3 слідчому, який здійснює
кримінальне провадження і будуть
повернуті законному власнику в порядку
встановленому КПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем по даній цивільній справі не
доведено факту набуття відповідачами
без достатньої правової підстави
коштів позивачки. Отже, суд відмовляє у
задоволенні позовної вимоги про
солідарне стягнення із ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 на користь позивача 579600,00 грн.,
незаконно отриманих ними у неї (набутих
без достатньої правової підстави), за
недоведеністю.

Відповідно до ч. 3 статті 154 ЦПК України,
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Згідно статті 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
питання чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову. Зважаючи
на те, що суд визнав позовні вимоги не
обґрунтованими і в задоволенні позову
відмовив, суд вважає, що заходи
забезпечення позову застосовані
ухвалою суду від 23.05.2013р. слід
скасувати.

Згідно статті 88 ЦПК України, так як у
задоволенні позовних вимог відмовлено,
судові витрати по справі не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223,
294 Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору
неукладеним та стягнення коштів -
відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою Тернопільського
міськрайсуду від 23.05.2013р. по даній
справі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий

П.Я.Стельмащук