АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5373/2014
інстанції - Коробенко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна
виробничо-впроваджувальна-фірма
«Сапсан», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 07 березня 2014 року про відкриття
провадження в справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна
виробничо-впроваджувальна-фірма
«Сапсан», треті особи: Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору іпотеки і
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна
виробничо-впроваджувальна-фірма
«Сапсан», треті особи: Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору іпотеки і
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 07.03.2014 року, відкрито
провадження в даній справі.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
представник ТзОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна-фірма
«Сапсан», ОСОБА_2, ОСОБА_3, подали
апеляційні скарги, в яких просили її
скасувати, а питання про відкриття
провадження передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В скаргах посилалися на те, що ухвала
постановлення з порушенням норм
процесуального права. Зазначали, що
судом не враховано положень ст. 114 ЦПК
України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» та п. 40
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ».

В судовому засіданні апеляційного суду
представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доводи
скарги підтримали.

Представник позивача заперечував
проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до
фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування;
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Відповідно ст. 113 ЦПК України, позови до
кількох відповідачів, які проживають
або знаходяться в різних місцях,
пред'являються за місцем проживання
або знаходження одного з відповідачів
за вибором позивача.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
правила статті 114 ЦПК про виключну
підсудність застосовуються до позовів,
що виникають із приводу нерухомого
майна (наприклад, звернення стягнення
на нерухоме майно, передане в заставу
іпотечне майно, передача
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, визнання договору
іпотеки недійсним тощо).

Згідно з п. 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають
із приводу нерухомого майна (частина
перша статті 114 ЦПК). Згідно з
положеннями статті 181 ЦК до нерухомого
майна належать: земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на них,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (стаття 358
ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Відповідно до п. 40 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», позови до кількох відповідачів,
які проживають або знаходяться в
різних місцях, пред'являються за місцем
проживання або місцезнаходженням
одного з відповідачів за вибором
позивача (частина перша статті 113 ЦПК).
Суди мають виходити з того, що таке
правило підсудності зазвичай
стосується позовних вимог, які
випливають із однієї правової підстави
та пред'являються до кількох осіб
(наприклад, позов до кількох
відповідачів про відшкодування шкоди,
завданої здоров'ю чи майну позивача їх
спільними діями; позов до засобів
масової інформації та автора
поширеного ними матеріалу про
спростування недостовірної
інформації).За змістом статті 109 і
частини першої статті 113 ЦПК такий
вибір підсудності поширюється лише на
позови, для яких встановлено загальну
територіальну підсудність. Отже,
правило частини першої статті 113 ЦПК не
змінює правила виключної підсудності.
У зв'язку із цим якщо до кількох
відповідачів пред'явлено позови,
пов'язані між собою, на один з яких
поширюється виключна підсудність, то
щодо вимог, пов'язаних між собою, діють
правила статті 114 ЦПК.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП»
звернулось до суду з позовом до
відповідачів про визнання недійсним
договору іпотеки і договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки -
нерухоме майно, а тому при визначенні
підсудності, суд обов`язково повинен
був керуватись правилами ст. 114 ЦПК
України.

Враховуючи, що предмет іпотеки це -
торгівельний комплекс (нежитлові
будівлі: літ. А - заг. пл. 3420,00 кв.м; літ. Б.
- заг. пл. 2850,00 кв.м; літ. В - заг. пл. 900,00
кв.м; літ. Г - заг. пл. 136,10 кв.м; літ. Д заг.
пл. 12,80 кв.м.; літ. Ж - заг. пл. 12,90 кв.м; літ.
З - заг. пл. 2300,00 кв.м), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що територіально не
відноситься до Солом'янського району
м. Києва, суд першої інстанції відкрив
провадження з порушенням правил
виключної підсудності.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що при постановленні ухвали про
відкриття провадження було порушено
порядок, встановлений для вирішення
цього питання.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилаються
позивачеві.

При вирішенні питання про відкриття
провадження в даній справі суду першої
інстанції необхідно врахувати
положення ст. 114 ЦПК України та ст. 115 ЦПК
України.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України
передбачено, що розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна
виробничо-впроваджувальна-фірма
«Сапсан», ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 07 березня 2014 року скасувати, а
питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: