АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1752/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Борисова С.А. Доповідач - Максюта
Ж.І. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів :
Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Позивач звернувся до
суду з вищевказаним, посилаючись на те,
що 13.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, згідно умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов'язань
ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим,
станом на 31.07.2013 року має
заборгованість за кредитним
договором у розмірі 39103,60 грн., яка
складається з наступного: 9786,00 грн.
заборгованість за кредитом; 26979,33 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500,00 грн. штраф
(фіксована частина); 1838,27 грн. штраф
(процентна складова). Представник
позивача в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та просила
суд задовольнити позов.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі
9786,00 грн. заборгованості за кредитом,
26979,33 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
500,00 грн. штраф (фіксована частина)
, 1838,27 - штраф (процентна складова)
за кредитним договором №б/н від 13.07.2006р.

Також судом було вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Дніпропетровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 грудня 2013 року скасувати, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, відповідно до укладеного
договору від 13.07.2006р. відповідач
отримав від ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» після зміни найменування)
кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Проте, відповідач взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасного
повернення сум кредиту не виконав, у
зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року має
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 39103, 60 грн., яка складається з
наступного:

- 9786,00 грн. заборгованість за
кредитом;

- 2 697 9,33 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 500,00 грн. штраф (фіксована
частина);

- 1838,27 грн. штраф (процентна
складова).

Задовольняючи позов, суд 1 інстанції
виходив із того, що у відповідності до
ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'
язання має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що
зобов'язання повинні бути виконанні у
встановлений строк його виконання.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов1 язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно частини другої статті 1054 та
частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням) , то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, про те, що
відповідачем були порушені наведені
норми матеріального права, а тому
стягненню підлягає поточна
заборгованість за кредитним договором,
що складає 39103,60 грн.

Посилання апелянта на те, що договору з
банком ОСОБА_2 не укладав, та у нього
відсутні будь-які зобов'язання перед
банком, спростовуються матеріалами
справи, зокрема підписом апелянта у
заяві на отримання кредитних коштів
(а.с.12)., та особистим підтвердженням
ОСОБА_2 достовірності та автентичності
цього підпису у судовому засіданні.

Що стосується доводів скарги ОСОБА_2
про те, що заява на отримання кредиту
не свідчить про укладення між ним та
позивачем, кредитного договору,
спростовується заявою на отримання
кредитних коштів, особисто підписаної
апелянтом, згідно якої він
погоджується, що вищевказана заява,
разом з умовами надання банківських
послуг та правилами користування
платіжною карткою складають між ОСОБА_2
та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про
надання банківських послуг.

За таких обставин суд 1 інстанції вірно
задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
оскільки, в основному, зводяться лише
до цитування норм діючого
законодавства та переоцінки доказів по
справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду 1 інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: