АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №2-1722/11/0408
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774326К14
Категорія № 53(І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.

при секретарі: Бевзі М.О.

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - Побива
Аліни Сергіївни, представника третьої
особи Управління культури і туризму
виконкому Криворізької міської ради -
Савчук Олени Іванівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 26
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до комунального позашкільного
мистецького навчального закладу
«Криворізька міська музична школа №4»,
треті особи: Управління культури і
туризму виконкому Криворізької
міської ради, Криворізька міська рада,
Криворізька міська профспілкова
організація профспілки працівників
культури, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії, стягнення недоотриманої
заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом до КПМНЗ «Криворізька міська
музична школа №4» про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії, стягнення недоотриманої
заробітної плати та моральної шкоди.

Неодноразово уточнивши позовні
вимоги, ОСОБА_2 в останній їх редакції
просив суд визнати дії відповідача
щодо відмови нараховувати позивачу
заробітну плату згідно вимог КЗпП
України та ЗУ «Про оплату праці»
протиправними; зобов'язати відповідача
нарахувати та виплачувати позивачу
заробітну плату з листопада 2008 року
згідно вимог КЗпП України та ЗУ «Про
оплату праці»; стягнути з відповідача
на користь позивача заборгованість по
заробітній платі з грудня 2008 року у
сумі 80139,64 грн., у зв'язку з чим,
зобов'язати відповідача звернутися до
Управління культури і туризму
виконкому Криворізької міської ради
про перерахунок коштів на їх
рахунок;стягнути з відповідача на
користь позивача 2000 грн. моральної
шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначив, що з 01.09.2005 року він працює
викладачем хорових дисциплін у КПМНЗ
«Криворізька міська музична школа № 4»,
має педагогічну кваліфікаційну
категорію - спеціаліст вищої категорії.
У період з 2005року по грудень 2008 року
відповідач правильно нараховував йому
заробітну плату, виходячи з
мінімальної заробітної плати, яка
встановлена Законами України «Про
державний бюджет», однак з грудня 2008
року нарахована ставка викладача стала
значно нижча, ніж та, яка повинна бути
встановлена рівнем заробітної плати. З
приводу нарахування заробітної плати
ОСОБА_2 звертався до Управління
культури і туризму виконкому
Криворізької міської ради за виплатою
заборгованості із заробітної плати,
однак отримав відмову. Крім того,
позивач вказував, що з такою ж заявою
він звертався до відповідача та з
відповіді останнього він дізнався про
порушення його прав та неправильне
нарахування заробітної плати.
Відповідач, на думку позивача, здійснює
нарахування йому заробітної плати
всупереч законодавству України, такими
діями відповідача йому завдана
моральна шкода.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 26 листопада 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення його позову.

Зокрема, ОСОБА_2 посилається на те, що
судом першої інстанції не враховано, що
з 2005 року по грудень 2008 року відповідач
правильно нараховував йому заробітну
плату, однак, з грудня 2008 року по
теперішній час став нараховувати йому
ставку викладача значно нижчою, ніж та,
яка повинна бути встановлена згідно з
рівнем мінімальної заробітної плати.

Крім того, апелянт зазначив, що
відповідач необґрунтовано брав для
нарахування йому заробітної плати
розмір І тарифного розряду робітника,
який дорівнював не розміру мінімальної
заробітної плати, встановленому ЗУ "Про
Державний бюджет" на відповідний рік, а
розмір, який встановлений Постановами
Кабінету Міністрів України.

Судом першої інстанції, на думку
ОСОБА_2, залишено поза увагою, що КПМНЗ
"Криворізька міська музична школа № 4"є
бюджетним закладом, який фінансується
з місцевого бюджету, і у своєї
діяльності повинен керуватися нормами
Конституції України та Законами
України.

Також позивач посилається на те, що
нарахування заробітної плати для
бюджетників, у основі якої лежить Єдина
тарифна сітка, проводиться за двома
підрахунками, а саме - йому та іншим
вчителям заробітна плата
нараховується за тарифною ставка
робітника першого розряду у розмірі, що
на 30% менший, ніж законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, а для інших
працівників бюджетної сфери - у розмірі
100% законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати. Це
призвело до того, що Криворізька міська
рада затверджувала бюджет на 2009 р., 2010
р., 2011 р., 2012 р., 2013 р. з порушенням його
конституційних прав на оплату праці.

Нарахування позивачу заробітної
плати з порушенням Конституції та
Законів України призвели до втрати ним
великих матеріальних збитків, що
призвело до погіршення його морального
та психологічного стану, у зв'язку з
чим, відповідач спричинив ОСОБА_2
моральну шкоду.

В запереченнях та відгуках на
апеляційну скаргу відповідач та треті
особи, кожен окремо, просять її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на їх думку,залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 63
від 01.09.2005року позивача прийнято на
посаду викладача хорових дисциплін в
КПМНЗ «Криворізька міська музична
школа № 4» та встановлено педагогічну
кваліфікаційну категорію - спеціаліст 1
категорії.

Відповідно до Статуту КПМНЗ
«Криворізька міська музична школа № 4»
є початковим спеціалізованим
мистецьким навчальним закладом і
належить до системи позашкільної
освіти, заснована на комунальній формі
власності і має статус державного
закладу освіти; оплата праці
працівників здійснюється відповідно
до нормативно-правових актів КМУ,
нормативних документів центральних
органів виконавчої влади, до сфери
управління якої належить відповідач;
основою розрахунку фонду заробітної
плати є штатний розпис, середня
педагогічна ставка з урахуванням
надбавок та підвищень за тарифікацією,
кількість педагогічних ставок за
рахунок навчальних годин, матеріальне
стимулювання працівників.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач звертався до адміністрації
КПМНЗ «Криворізька міська музична
школа № 4» та Управління культури і
туризму виконкому Криворізької
міської ради із заявами про
перерахунок йому заробітної плати з
01.09.2005 року.

Згідно відповіді Управління культури
та туризму виконкому Криворізької
міської ради № 601 від 16.05.2011р., розмір
посадового окладу (тарифної ставки)
працівника першого тарифного розряду
до 2009року затверджувався кожного року
окремими постановами КМУ відповідно до
затверджених розмірів мінімальної
заробітної плати на виконання Закону
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік. Однак, починаючи з
2009року згідно із ст. 55 Закону України
«Про Державний бюджет України на
2009рік» та ст. 8 Закону України «Про
оплату праці» зі змінами посадові
оклади працівників, оплата праці яких
визначається на основі Єдиної тарифної
сітки, розраховується виходячи із
посадового окладу (тарифної ставки)
працівника 1-го тарифного розряду, який
встановлюється відповідною постановою
КМУ.

Із відповіді КПМНЗ «Криворізька міська
музична школа № 4» № 99 від 12.05.2011 року
вбачається, що відповідач здійснював
щомісячні нарахування заробітної
плати позивачу згідно Постанови КМУ
від 30.08.2002р. за № 1298 шляхом множення
окладу працівника 1 тарифного розряду
на відповідний тарифний коефіцієнт.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
посилався на те, що відповідачем з
грудня 2008 року йому неправильно
нараховується заробітна плата на
підставі Постанов КМУ, в той час, як
необхідно при цьому керуватися
Конституцією України та ЗУ «Про оплату
праці».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не допущено порушень
законів при нарахуванні заробітної
плати позивачу протягом грудня
2008-вересня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України
основою організації оплати праці є
тарифна система оплати праці, яка
включає тарифні сітки, тарифні ставки,
схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники). Тарифна система оплати
праці використовується для розподілу
робіт залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати. Формування тарифної сітки (схеми
посадових окладів) провадиться на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, та
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законів та
інших нормативно-правових актів
України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів, у межах бюджетних
асигнувань та позабюджетних доходів.

Порядок нарахування заробітної плати
позивачу регулюється положеннями ст. 98
КЗпП України, Законом України «Про
оплату праці», Інструкцією про порядок
обчислення заробітної плати
працівників освіти, затвердженою
наказом Міністерства освіти України
№102 від 15.04.1993 року (зі змінами та
доповненнями), Єдиною тарифною сіткою
розрядів і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери, схемами тарифних розрядів посад
керівних, наукових,
науково-педагогічних, педагогічних
працівників, професіоналів, фахівців
та інших працівників бюджетних
установ, закладів та організацій,
ставками погодинної оплати праці
працівників усіх галузей економіки за
проведення навчальних занять, що
затверджені постановою КМУ від 30
серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» (зі змінами та доповненнями),
Наказом № 557 від 26.09.2005р. за № 557 «Про
впорядкування умов оплати праці та
затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ» (зі
змінами та доповненнями).

Згідно ст.8 ЗУ «Про оплату праці»
держава здійснює регулювання оплати
праці працівників підприємств усіх
форм власності шляхом встановлення
розміру мінімальної заробітної плати
та інших державних норм і гарантій,
встановлення умов і розмірів оплати
праці керівників підприємств,
заснованих на державній,
комунальній власності, працівників
підприємств, установ та організацій,
що фінансуються чи дотуються з бюджету,
а також шляхом оподаткування доходів
працівників.

Умови розміру оплати праці
працівників установ та організацій,
що фінансуються з бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України, крім випадків, передбачених
частиною третьою цієї статті, та
частиною першою статті 10 цього Закону,
згідно якої розмір мінімальної
заробітної плати встановлюється
Верховною Радою України за поданням
Кабінету Міністрів України не рідше
одного разу на рік у законі про
Державний бюджет України з
урахуванням пропозицій, вироблених
шляхом переговорів, представників
професійних спілок, роботодавців, які
об'єдналися для ведення колективних
переговорів і укладення генеральної
угоди, та переглядається залежно від
зміни розміру прожиткового мінімуму
для працездатних осіб.

Положеннями ст.13 ЗУ «Про оплату праці»
передбачено, що оплата праці
працівників установ і організацій,
що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі актів
Кабінету Міністрів України в межах
бюджетних асигнувань. Обсяги витрат
на оплату праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, затверджуються одночасно з
бюджетом.

Згідно ч.2 ст.57 ЗУ «Про освіту» держава
забезпечує встановлення посадових
окладів (ставок заробітної плати)
науково-педагогічним, педагогічним та
іншим категоріям працівників
навчальних закладів та установ освіти
на основі Єдиної тарифної сітки у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 22 ЗУ «Про позашкільну освіту»
передбачено, що розміри тарифних
ставок інших педагогічних працівників
позашкільних навчальних закладів
встановлюються Кабунетом Міністрів
України.

Відповідно до п.4.10 Положення про
початковий спеціалізований мистецький
навчальний заклад (школу естетичного
виховання), яке затверджене Наказом
Міністерства Культури і мистецтв
України №523 від 06.08.2001р. та
зареєстроване в Міністерстві юстиції
України 10 вересня 2001 року № 803/5994,
встановлено, що плата працівників
закладу здійснюється відповідно до
нормативно - правових актів Кабінету
Міністрів України.

Згідно п.4.31 Колективного договору
КПМНЗ «Криворізька міська музична
школа №4» визначено, що оплата праці
працівників школи здійснюється
відповідно до нормативно-правових
актів Кабінету Міністрів України,
центрального органу виконавчої влади в
галузі освіти.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм
законів, саме КМУ надано право
визначати порядок встановлення
посадових окладів працівників галузей
бюджетної сфери.

При формуванні бюджетного запиту на
наступний фінансовий рік та обчислення
фонду заробітної плати педагогічних
працівників закладів на підставі
даних, затверджених Законом „Про
державний бюджет" на відповідний
фінансовий рік, розмір середньої
педагогічної ставки коригується на
відповідні коефіцієнти зростання
розмірів першого тарифного розряду
Єдиної тарифної сітки, посадових
окладів (тарифних ставок) працівників
бюджетних установ.

Тарифікаційний список та штатний
розпис є основними документами для
розрахунку фонду оплати праці
працівників і складаються щорічно
станом на 1 вересня, на початок
фінансового року та у разі змін у
розмірах першого тарифного розряду
Єдиної тарифної сітки, ці документи
погоджуються з профспілковим
комітетом, підписуються директором.
Розмір посадового окладу працівникам
визначається шляхом множення окладу
(ставки) працівника 1 тарифного розряду
на відповідний тарифний коефіцієнт
відповідно до постанови КМУ від 30.08.2002
№ 1298 „Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" зі змінами внесеними
постановами КМУ від 20.12.2008 №1117, від
12.05.2010 №337, від 30.06.2010 №518, від 22.09.2010 №863,
від 17.11.2010 №1056, від 29.12.2010 №1212, від 30.03.2011
№310, від 11.05.2011 №524, від 11.01.2012 №10 у
додаток 1 в частині встановлення
розміру посадового окладу (тарифної
ставки) працівника першого тарифного
розряду.

Матеріалами справи встановлено, що з 01
вересня 2005 року по 31 листопада 2008 року
тарифна ставка працівника 1-го розряду
відповідно Єдиної тарифної сітки
дорівнювала розміру встановленої
мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25.10.2008 р. № 939 "Питання оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій бюджетної сфери" було
встановлено, що оклади бюджетних
працівників змінюються з 1 грудня 2008 р.
в установленому порядку пропорційно
розміру посадового окладу (тарифної
ставки) працівника 1 тарифного розряду,
який на той час складав 545 гривень на
місяць при мінімальній заробітній
платі 605 грн.

Судом встановлено, що відповідачем
посадовий оклад ОСОБА_2 розраховувався
наступним чином: шляхом множення
окладу (ставки) працівника 1 тарифного
розряду на відповідний тарифний
коефіцієнт; посадовий оклад у
подальшому множиться на педагогічне
навантаження та ділиться на норму
(норма 18 годин) на підставі
вищенаведених норм законів.

Крім того, позивачу встановлено
доплати за завідування кабінетом на
рівні 15%, та нараховано винагороду за
вислугу років.

Відповідачем при нарахуванні
заробітної плати позивачу враховано
його розряди - до травня 2012року - 11
розряд та відповідно коефіцієнт 1,97, а
після атестації - 12 розряд та
відповідно коефіцієнт 2,12.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
відповідем при нарахуванні заробітної
плати позивачу дотримано вимог чинного
законодавства, заробітна плата ОСОБА_2
нарахована відповідно до тарифної
сітки посадових окладів працівників
освіти з урахуванням відповідних
коефіцієнтів.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги позивача щодо того, що з грудня
2008 року по теперішній відповідач
невірно нараховує йому заробітну
плату, при цьому необґрунтовано бере
для нарахування розмір І тарифного
розряду робітника, який дорівнює не
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленому ЗУ "Про Державний бюджет"
на відповідний рік, а розміру,
встановленому Постановами Кабінету
Міністрів України, не можуть бути взяті
до уваги колегією суддів з
вищенаведених підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом залишено поза увагою, що КПМНЗ
"Криворізька міська музична школа № 4"є
бюджетним закладом, який фінансується
з місцевого бюджету, і у своєї
діяльності повинен керуватися нормами
Конституції України та Законами
України, не беруться до уваги колегією
судів, оскільки відповідно до положень
ст.13 ЗУ «Про оплату праці», ст.98 КЗпП
України, ст.22 ЗУ «Про позашкільну
освіту», оплата праці працівників
бюджетних установ здійснюється на
підставі акті Кабінету Міністрів
Україні.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо того, що нарахування заробітної
плати для бюджетників, у основі якої
лежить Єдина тарифна сітка,
проводиться за двома підрахунками, а
саме - йому та іншим вчителям заробітна
плата нараховується за тарифною ставка
робітника першого розряду у розмірі, що
на 30% менший, ніж законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, а для інших
працівників бюджетної сфери - у розмірі
100% законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки при нарахуванні
заробітної плати позивачу
відповідачем дотримано норм чинного
законодавства щодо порядку
нарахування заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що судом не встановлено
протиправних дій з боку відповідача,
які спричинили позивачу ОСОБА_2
моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист цивільних
прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на
трудові відносини поширюються норми
цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюється
ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі відповідними змінами)
роз'яснено, що відповідно до ст. 2371КЗпП
України (набрав чинності з 13 січня 2000
року) за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконне звільнення або переведення,
невиплати належних йому грошових сум,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах тощо), яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Тобто за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум тощо) відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП
України здійснюється в обраний
працівником спосіб, зокрема у вигляді
одноразової грошової виплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не доведено протиправність
дій працівників відповідача або
порушень ними законодавства при
нарахуванні йому заробітної плати.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_2 про відшкодування йому
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо того, що нарахування йому
заробітної плати з порушенням
Конституції та Законів України
призвели до втрати ним великих
матеріальних збитків, що призвело до
погіршення його морального та
психологічного стану, не беруться до
уваги колегією суддів з вищенаведених
підстав.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим,
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: