Справа № 307/3074/13-ц
Провадження № 2/307/93/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Бобрушко В.І., при
секретарях Баник А.А., Герич Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тячів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
зобов'язання за кредитним договором
припиненим, вилучення з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна запису
про накладення обтяження про заборону
відчуження рухомого майна, скасування
звернення стягнення на рухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання зобов'язання за кредитним
договором припиненим, вилучення з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запису про накладення обтяження
про заборону відчуження рухомого
майна, скасування звернення стягнення
на рухоме майно. В позовній заяві
зазначила, що 7 серпня 2006 року між нею на
ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено
кредитний договір №MKTWAU01050096 про
надання їй кредиту в сумі 34085 гривень
строком до 7 серпня 2013 року для
придбання легкового автомобіля, в тому
числі на сплату страхових платежів зі
страхування даного кредиту у випадку
його не погашення в розмірі 15629 гривень.
Одночасно було укладено договір
застави купленого за отримані в кредит
кошти автомобіля марки «ВАЗ 21043», 2006
року випуску, тип - легковий універсал,
номер кузова - НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 і накладено на нього
обтяження у виді заборони на
відчуження. На виконання даного
договору до листопада 2009 року вона
своєчасно, щомісячно, з 25 по 30 число,
погашала кредит по 730 гривень, а з
листопада 2009 року на усну телефонну
пропозицію відповідача - по 1000 гривень
щомісячно, внаслідок чого до 30 серпня
2011 року, як вона пізніше підрахувала,
нею повністю погашено кредит. За її
підрахунками майже 10000 гривень вона
переплатила відповідачу, оскільки,
отримавши реально у відповідача 34085
гривень, вона достроково виплатила
йому цілих 50246 гривень. З незрозумілих
для неї причин працівники відповідача
стали систематично вимагати від неї по
телефону сплатити ще страхування по
кредиту в сумі 15629 гривень, яку б вона, у
відповідності до п.2.2.7 кредитного
договору, була б зобов'язана
відшкодовувати ПАТ КБ «Приватбанк»
лише в тому випадку, якби він її був
сплатив страховій компанії із-за
відсутності з її боку оплати
вищеназваних щомісячних платежів, чого
насправді не було. Потім, як їй стало
відомо, в березні 2013 року, відповідач
зареєстрував у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна звернення
стягнення на вказаний автомобіль. 4
листопада 2011 року вона звернулася до
відповідача з проханням направити їй
детальні роздруківки руху всіх коштів
операцій по кредитному договору, однак
відповідач всупереч закону не тільки
відмовився видати їй роздруківки, але й
до цього часу не виконав рішення
Тячівського районного суду від 5 липня
2012 року по цивільній справі №711/1740/2012 за
її позовом до нього, яким його було
зобов'язано надати такі роздруківки, а
також ухвалу Тячівського районного
суду по цивільній справі №307/622/13-ц вже
за його позовом до неї про звернення
стягнення на автомобіль із-за нібито
допущення нею заборгованості по
погашенню кредиту в сумі 15642,29 гривень,
якою його теж було зобов'язано надати
суду вказані роздруківки руху коштів.
Вважає, що вищевикладене свідчить про
те, що в дійсності нею повністю
виконано умови укладених між ними
договорів про надання кредиту та
заставу автомобіля, що у відповідності
до ст.599 ЦК України привело до
припинення зобов'язань, які витікали з
цих договорів в зв'язку з їх реальним
виконанням, а значить і до втрати
підстав для збереження обтяження у
виді заборони на відчуження і тим
більше для звернення стягнення на
автомобіль, оскільки такі заходи у
відповідності зі ст.20 Закону України
«Про заставу» та п.п.15.7.1, 15.7.3, 15.89, 27
укладеного між нами договору застави
можуть застосовуватися в період дії
кредитного договору в кінцевому
рахунку при даних обставинах лише у
випадку невиконання нею графіку
погашення кредиту. Наведене
стверджується кредитним договором і у
договорі застави від 7 серпня 2006 року,
витягами із Державного реєстру
обтяжень рухомого майна про накладення
заборони на відчуження та звернення
стягнення, розрахунком відповідача
заборгованості за кредитним договором,
який був доданий відповідачем до своєї
позовної заяви від 1 лютого 2013 року по
цивільній справі №307/622/13-ц і складеним
нею реєстром банківських квитанцій про
внесення нею платежів на погашення
кредиту, з яких однозначно вбачається,
що вона своєчасно внесла платежі,
ухвалою Тячівського районного суду від
27 червня 2013 року по цивільній справі
307/622/13-ц про залишення названої
позовної заяви відповідача без
розгляду із-за повторної неявки його
представника в судове засідання після
зобов'язання його надати суду
роздруківки руху коштів по укладеному
ними кредитного договору, рішенням
Тячівського районного суду і
апеляційного суду Закарпатської
області по цивільній справі №711/1740/2012
про зобов'язання відповідача надати
роздруківки руху коштів та постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження на виконання
даного рішення, а також самим фактом
невиконання відповідачем вимог суду
про надання конкретних вичерпних даних
про дійсно отримані від неї платежі і
їх рух та наступної неявки його
представника в судове засідання по
розгляду ним же заявленого позову.
Навіщо б відповідачу так злісно
ухилятися від надання роздруківок, а
потім і від явки його представника в
судове засідання, якщо б у нього були
дані про дійсне непогашення нею
кредиту. Наведені дії відповідача
порушують її права і законні інтереси,
оскільки його працівники систематично
телефонують їй, навіть в нічний час, і в
категоричній формі вимагають сплатити
міфічну заборгованість, погрожують
відібранням автомобіля або будинку і
різними іншими карами. І навіть з
подібними вимогами приїжджали до неї
додому, чим травмують її, людину
похилого вже віку, а збереження
обтяження та звернення стягнення на
автомобіль порушує її права законного
власника належним чином користуватися
автомобілем. А тому вона вимушена
користуватись автомобілем з постійною
оглядкою на те, що представники
відповідача виконують погрозу і
фізично відберуть від неї автомобіль,
навіть на дорозі.

Просить суд визнати, що укладені
між нею та ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитний договір №MKTWAU01050096 від 7
серпня 2006 року та договір застави
рухомого майна №MKTWAU01050096 від 7 серпня 2006
року припинили свою дію у зв'язку з
повним виконанням нею кредитного
договору №MKTWAU01050096 від 7 серпня 2006 року,
вилучити з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна запис про накладення на
належний їй на праві власності
автомобіля марки «ВАЗ 21043», 2006 року
випуску, тип - легковий універсал, номер
кузова - НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, обтяження про заборону його
відчуження, скасувати зареєстроване в
цьому ж реєстрі звернення стягнення на
зазначений автомобіль, стягнути з
відповідача на її користь 400 гривень
витрат, пов'язаних з наданням правової
допомоги.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав
повністю, посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини та
додатково пояснив, що він згідний із
зазначеною в поданому в судовому
засіданні представником відповідача
ПАТ КБ «Приватбанк» сумою 51858,19 гривень,
яку позивачка сплатила в рахунок
погашення заборгованості по кредиту.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» Олексик В.В. в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що позивачка, мотивуючи підставу для
задоволення своїх позовних вимог,
посилається на ст. 599 ЦК України, згідно
якої зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином.
Але позивачкою не надано жодних
документів, які б підтверджували
належне виконання нею умов по
кредитному договору. Позивачка
стверджує, що отримала кредит в розмірі
34000 гривень, а повернула 50 000 гривень,
про те жодних доказів, що вона
заплатила навіть ці 50000 гривень, в
судовому засіданні не надано. З
розрахунку заборгованості видно, що
позивачка боргує банку по кредиту.
Тобто згідно даного кредитного
договору, підписаного і позивачкою і
відповідачем, позивачка повинна була б
заплатити банку 61310,76 гривень, а не 50000
гривень. Вважає, що позивачка не довела
належними доказами відсутність умов
заборгованості, а також належне
виконання своїх зобов'язань по даному
кредитному договору. Даний кредит
можна була сплатити достроково, але
відповідно до розрахунку
заборгованості дострокового погашення
не було. Зазначив, що сума 15629 гривень -
це сума на страхування заставного
автомобіля за весь період. Відповідно
до кредитного договору, якщо
позичальник сам не сплачує страховку,
то з цієї суми кожен рік сума платежу
добавляється до суми кредиту, тобто
сума страховки за всі ці сім років
кредитування складає 15000 гривень. Банк
згідно діючого законодавства не може
укладати договори страхування, і
позивач повинен був сам застрахувати
свій автомобіль в будь-якій страховій
компанії. Страхування ризику
неповернення кредиту не передбачено
даним кредитним договором. Страхування
або не страхування ризиків
неповернення кредиту це внутрішнє
право банку. В п.1.1 кредитного договору
зазначено, що позивачка щомісячно
повинна сплачуватися платіж в сумі 729.8
гривень, яка складається із
заборгованості по кредиту, по
відсотках та по пені. Потім ця сума
щомісяця збільшувалася. Комісія
становить 0,2 відсотки від суми виданого
кредиту щомісячно, згідно умов
кредитного договору. Це окрема плата за
користування кредитом. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 7
серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та позивачкою ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №MKTWAU01050096, за яким
позивачці було надано кредит в розмірі
49714 гривень у вигляді не поновлювальної
кредитної лінії, яка складається суми
34085 гривень для купівлі автомобіля та
суми 15629 гривень для сплати страхових
платежів згідно договору, зі сплатою
1,25% місячних за користування кредитом з
кінцевим терміном 6 серпня 2013 року
(а.с.27-28)..

Згідно п.1.1 цього договору позивачка
ОСОБА_1 зобов'язалася з 25-го по 30-е число
кожного місяця, сплачувати щомісячний
платіж в розмірі 729,89 гривень для
погашення заборгованості за кредитним
договором, який складається із
заборгованості по кредиту, відсотків,
винагороди, комісії.

Зобов'язання за вказаним кредитним
договором року було забезпечено
заставою - договором застави рухомого
майна №MKTWAU01050096 від 7 серпня 2006 року,
укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та
позивачкою ОСОБА_1, яка згідно даного
договору застави для забезпечення
виконання зобов'язань, що витікають з
кредитного договору №MKTWAU01050096 від 7
серпня 2006, передала в заставу ПАТ КБ
«Приватбанк» автомобіль марки «ВАЗ
21043», 2006 року випуску, тип - легковий
універсал, номер кузова - НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.22-26).

Відповідно до витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна від 18.09.2006 року за №9154831 на
підставі договору застави рухомого
майна №MKTWAU010500967 від 7 серпня 2006 року
зареєстровано обтяження щодо заборони
відчуження автомобіля марки «ВАЗ 21043»,
2006 року випуску, тип - легковий
універсал, номер кузова - НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.21).

Згідно витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна від 20.12.2012 року за №39468418 на
підставі договору застави рухомого
майна №MKTWAU010500967 від 7 серпня 2006 року
зареєстровано звернення стягнення на
майно (а.с.20).

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

За змістом ст.1 Закону України «Про
заставу» застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення

Відповідно до ст.15 ч.1 та ст.17 ч.1 цього ж
Закону застава рухомого майна може
бути зареєстрована відповідно до
закону. Заставодавець зберігає право
розпорядження заставленим майном, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Згідно ст.28 вказаного Закону застава
припиняється: з припиненням
забезпеченого заставою зобов'язання; в
разі загибелі заставленого майна; в
разі придбання заставодержателем
права власності на заставлене майно; в
разі примусового продажу заставленого
майна; при закінченні терміну дії
права, що складає предмет застави; в
інших випадках припинення зобов'язань,
установлених законом.

В ст. 593 ЦК України зазначено, що право
застави припиняється також у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою У разі припинення права
застави внаслідок виконання
забезпеченого заставою зобов'язання
заставодержатель, у володінні якого
перебувало заставлене майно,
зобов'язаний негайно повернути його
заставодавцеві.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідно до дослідженої в судовому
засіданні виписки сплачених
позивачкою ОСОБА_1 за період з 07.08.2006
року по 24.12.2013 року грошових коштів на
погашення кредитної заборгованості по
кредитному договору №MKTWAU010500967 від 7
серпня 2006 року, позивачка всього
сплатила платежів на суму 51858,19 гривень,
що також не заперечив в судовому
засіданні представник позивачки
ОСОБА_2 (а.с.76-127).

З наведеної виписки також встановлено,
що всього позивачкою ОСОБА_1 за
вказаний період було погашено в тому
числі тіла кредиту на суму 26287,66
гривень, зокрема по періодах за :

серпень 2006 року - 420,4 гривень;

вересень 2006 року - 226,29 гривень;

жовтень 2006 року - 243,85 гривень;

листопад 2006 року - 233,07 гривень;

грудень 2006 року - 249,62 гривень;

січень 2007 року - 239,3 гривень;

лютий 2007 року - 242,29 гривень;

березень 2007 року - 285,72 гривень;

квітень 2007 року - 249,09 гривень;

травень 2007 року - 265,43 гривень;

червень 2007 року - 255,86 гривень;

липень 2007 року - 271,94 гривень;

серпень 2007 року - 259,98 гривень;

вересень 2007 року - 279,91 гривень;

жовтень 2007 року - 297,64 гривень;

листопад 2007 року - 289,22 гривень;

грудень 2007 року - 304,73 гривень;

січень 2008 року - 297,01 гривень;

лютий 2008 року - 360,48 гривень;

березень 2008 року - 327,77 гривень;

квітень 2008 року - 308,83 гривень;

травень 2008 року - 324,31 гривень;

червень 2008 року - 317,01 гривень;

липень 2008 року - 329,61 гривень;

серпень 2008 року - 322.41 гривень;

вересень 2008 року - 665,61 гривень;

жовтень 2008 року - 344,18 гривень;

листопад 2008 року - 337,91 гривень;

грудень 2008 року - 352,99 гривень;

січень 2009 року - 346,67 гривень;

лютий 2009 року - 168,85 гривень;

березень 2009 року - 124,82 гривень;

квітень 2009 року - 148,0 гривень;

травень 2009 року - 226,11 гривень;

червень 2009 року - 362,69 гривень;

липень 2009 року - 473,4 гривень;

серпень 2009 року - 588,99 гривень;

вересень 2009 року - 710,37 гривень;

жовтень 2009 року - 638,95 гривень;

листопад 2009 року - 910,66 гривень;

грудень 2009 року - 911,25 гривень;

січень 2010 року - 908,77 гривень;

лютий 2010 року - 866,22 гривень;

березень 2010 року - 769,05 гривень;

квітень 2010 року - 651,24 гривень;

травень 2010 року - 501,35 гривень;

червень 2010 року - 453,75 гривень;

липень 2010 року - 500,2 гривень;

серпень 2010 року - 479,93 гривень;

вересень 2010 року - 500,16 гривень;

жовтень 2010 року - 554,7 гривень;

листопад 2010 року - 555,53 гривень;

грудень 2010 року - 579,67 гривень;

січень 2011 року - 579,73 гривень;

лютий 2011 року - 91,9 гривень;

березень 2011 року - 1231,83 гривень;

квітень 2011 року - 810,33 гривень;

травень 2011 року - 439,18 гривень;

червень 2011 року - 640,06 гривень;

липень 2011 року - 660,6 гривень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Оцінивши зібрані по справі і
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до висновку, що на
даний час зобов'язання по кредитному
договору №MKTWAU010500967 від 7 серпня 2006 року
ще не припинені, оскільки позивачка
ОСОБА_1 не в повному обсязі погасила
кредитну заборгованість по ньому.

Доводи представника позивачки ОСОБА_2,
що сума сплачених позивачкою платежів
по кредиту значно більша від суми
отриманого нею кредиту і що на даний
час в позивачки відсутня кредитна
заборгованість, суд вважає
безпідставними, оскільки в судовому
засіданні письмовими доказами
стверджено, що на даний час в позивачки
ОСОБА_1 ще наявна заборгованість по
кредиту.

При цьому суд констатує, що позивачкою
не оскаржені дії відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо правильності
зарахування сплачених нею банку
кредитних коштів в рахунок погашення
тіла кредиту.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання зобов'язання за кредитним
договором припиненим, вилучення з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запису про накладення обтяження
про заборону відчуження рухомого
майна, скасування звернення стягнення
на рухоме майно слід відмовити в
повному обсязі.

За таких обставин не підлягають до
задоволення і вимоги позивачки щодо
стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на її
користь 400 гривень витрат, пов'язаних з
наданням правової допомоги, а тому ці
витрати слід покласти на позивачку

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід також покласти на
позивачку.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.15, 17, 28 Закону України «Про
заставу», ст.ст. 526, 527, 530, 572, 593, 599, 1049 ЦК
України, суд,

Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання зобов'язання за кредитним
договором припиненим, вилучення з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запису про накладення обтяження
про заборону відчуження рухомого
майна, скасування звернення стягнення
на рухоме майно, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий

В.І.Бобрушко