Справа № 308/6087/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Міжгірської райспоживспілки, треті
особи: Міжгірське міське споживче
товариство, Управління пенсійного
фонду України в Ужгородському районі
Закарпатської області про стягнення
заробітної плати за вимушений
прогул,стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із даним
позовом , посилаючись на те, що згідно
Закону України «Про споживчу
кооперацію» делеговано право
споживчим товариством звільняти голів
правлінь споживчих товариств та
вносити відповідні записи в їх трудові
книжки.

Відповідачем було прийнято
постанову правління Міжгірської
райспоживспілки від 07.07.2006 року №39
«Про зміну запису в трудовій книжці
ОСОБА_2. згідно судових рішень», якою
змінено формулювання її звільнення з
посади голови правління Міжгірського
міського споживчого товариства,
викладеного в постанові відповідача
від 12 липня 1999 року №6 (запис в трудовій
книжці за №24.)

На підставі цієї постанови
відповідач вніс в її трудову книжку
запис про зміну формулювання
звільнення за №27: «Запис за №24
недійсна. Звільнена з посади голови
правління Міжгірського споживчого
товариства за власним бажанням на
підставі ст. 38 КзПП України». При цьому
відповідач у четвертій графі трудової
книжки записав, що підставою для
звільнення є рішення Міжгірського
районного суду від 06.10.2005 року, хоча
такого рішення про її звільнення з
вказаної посади взагалі не існує.

Після оскарження незаконних дій
відповідача Міжгірський районний суд
ухвалою від 22 листопада 2006 року
скасував постанову про зміну
формулювання звільнення та визнав
недійсним запис в трудовій книжці про
зміну формулювання звільнення та
скасував запис в трудовій книжці за №27.

Згідно ч.2 ст 235 КзПП України у разі
визнання судом формулювання причин
звільнення працівника неправильним,
або таким, що не відповідає чинному
законодавству у випадку коли це не
тягне за собою поновлення на роботі,
якщо неправильне формулювання причин
звільнення в

трудовій книжці перешкоджало
працевлаштуванню працівника,
роботодавець за рішенням суду виплачує
цьому працівникові середній заробіток
за весь час вимушеного прогулу.

Через порушення її прав, що
виразилось у внесенні у трудову книжку
неправильного запису №27 про
звільнення із займаної посади за
рішенням суду вона не могла
працевлаштуватись за фахом та
досвідом роботи на посаду, яка б
відповідала за рівнем посаді, на якій
працювала до внесення даного запису у
трудову книжку.

За вказаним фактом було порушено
кримінальну справу за ст. 366 ч.1 КК
України (службове підроблення), трудова
книжка постановою слідчого у липні 2008
року вилучена та визнана речовим
доказом.

Кримінальна справа
розслідувалась та розглядалась судами
більше 6 років, у процесі яких трудова
книжка була речовим доказом по справі.

Посадовою особою відповідача, не
дивлячись на рішення суду, запис у
трудовій книжці була виправлена лише 30
жовтня 2012 року в судовому засіданні
Свалявського районного суду, де
розглядалась кримінальна справа щодо
обставин невиконання рішення суду.

За період із 11 березня 2008 року,
коли було вилучено її трудову книжку
досудовим слідством як речовий доказ
по кримінальній справі до 30 жовтня 2012
року, коли відповідач змінив незаконно
внесений запис про зміну формулювання
звільнення, вона ніде не працювала та
не отримувала заробітну плату.

Відповідно до поданої
відповідачем довідки, середня
заробітна плата на посаді голови
правління Міжгірського МСТ за цей
період складала 5000 грн.

Середній заробіток за час
вимушеного прогулу за 51 місяць складає
255 000 грн.

Також, їй заподіяно моральну
шкоду. За вищевказаний період вона не
могла працевлаштуватись, не мала
коштів для утримання родини, була
позбавлена можливості вести звичайний
спосіб життя. Необхідно було докладати
додаткових зусиль для організації
життя.

Завдану моральну шкоду оцінює в
розмірі 100 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини
просить стягнути із відповідача 255 000
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 100 000 грн.
моральної шкоди.

У судовому засіданні позовні
вимоги підтримано.

Відповідач вважає позов
безпідставним.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи
суд констатує наступне.

Дослідженими в судовому
засіданні доказами підтверджуються ті
обставини, що 7 липня 2006 року головою
правління Міжгірської районної спілки
споживчих товариств вчинено запис в
трудовій книжці ОСОБА_2, який за змістом
явно не відповідає змісту рішення
Міжгірського районного суду від 06
жовтня 2005 року, зміненого ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 20 грудня 2005, що набрало
законної сили та виконавчому листу
№2-494/05, виданому по цьому рішенню 17.01.2006
року.

А саме, замість запису «Запис №24
від 12.07.1999 року є недійсним» керівником,
головою правління Міжгірської райССТ,
вчинено запис №27 від 07.07.2006 року, такого
змісту: «Запис №24 від 12.07.1999 року є
недійсним. звільнена з посади
Міжгірського міського споживчого
товариства за власним бажанням на
підставі ст. 38 КзПП України.

Тим самим безпідставно змінено
формулювання звільнення ОСОБА_2

За вказаним фактом порушено
кримінальну справу, розслідування по
якій на час розгляду позову ОСОБА_2 не
закінчено.

Згідно доданої до справи копії
постанови старшого помічника
прокурора Воловецького району Балаж
О.І. від 11.03.2008 року трудова книжка
ОСОБА_2 визнана речовим доказом та
приєднана до кримінальної справи
№97/1607.

До вирішення справи речовий доказ
- трудову книжку, передано на
зберігання ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст. 235 КзПП
України якщо неправильне формулювання
причини звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, приймає рішення про
виплату йому середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в порядку і на
умовах, передбачених частиною другою
цієї статті.

Відповідачем не спростовані доводи
позивача про те, що за умов коли її
трудова книжка визнана речовим доказом
по кримінальній справі та внаслідок
внесення неправдивих відомостей до
трудової книжки щодо причин
звільнення, про що позивачка повинна
була повідомляти при працевлаштуванні,
вона в повній мірі могла реалізувати
своє право на працю, та що ці обставини
перешкоджали працевлаштуванню на
відповідній роботі.

Відповідачем додано до справи довіку
від 01 жовтня 2013 року, згідно якої
заробітна плата голови правління
Міжгірського міського споживчого
товариства станом на 30 жовтня 2012 року
складає 5000 грн.

Інших документів щодо заробітної плати
позивачки протягом розгляду справи
відповідачем не надано.

За відсутності відповідних документів
судом не може бути застосований
запропонований відповідачем в
запереченні порядок розрахунку
середнього заробітку відповідно до
вимог ст. 235 ч.3 КзПП України.

Відповідно, на користь позивачки слід
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 11.03.2008
року, коли було вилучено трудову
книжку, як речовий доказ по
кримінальній справі по 30 жовтня 2012
року, коли було внесено відповідні
зміни до трудової книжки щодо
оформлення дійсних підстав звільнення.

Враховуючи вказаний період, межі
позовних вимог, стягненню підлягає за 51
місяць сума 255 000 грн., за мінусом
податків та обов'язкових платежів.

Позивачкою доведено, що внаслідок
порушення її трудових прав,
неможливості працевлаштуватись,
отримати заробітну плату, необхідності
докладати додаткових зусиль для
організації життя їй заподіяно
моральну шкоду.

З врахуванням обставин справи,
тривалого часу порушення трудових
прав, суд оцінює розмір моральної шкоди
в сумі 5 000 грн., яку у відповідності до
ст. 237-1 КзПП України слід стягнути із
відповідача на користь ОСОБА_2

У зв'язку із наведеним позовні вимоги
підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.10,11,214,215 ЦПК України,
ст.ст. 38,.235,237-1 КзПП України, суд,-

РІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Міжгірської
райспоживспілки на користь ОСОБА_2 255
000 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за мінусом податків
та обов'язкових платежів та 5000 грн.
моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути із Міжгірської
райспоживспілки на користь держави
2779,40 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Івашкович
І.І.