АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/2065/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Федорончук В.Б. Провадження
№ 22-ц/789/388/14 Доповідач - Бершадська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - ОСОБА_1, представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника
ОСОБА_5, представника Жизномирської
сільської ради - Винника Д.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного
суду від 17 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
третої особи - Жизномирської сільської
ради Бучацького району Тернопільської
області, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою для
ведення особистого селянського
господарства шляхом знесення огорожі.

Позивач зазначила, що суміжні
землекористувачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2
встановили огорожу на земельній
ділянці, яка відноситься до земель
загального користування Жизномирської
сільської ради Бучацького району і це
перешкоджає їй у вільному проході до
земельної ділянки та її використанні.

Рішенням Бучацького районного суду від
17 січня 2014 року позов задоволено.

Зоов"язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути
перешкоди ОСОБА_4 в користуванні
земельною ділянкою, шляхом знесення
ними встановленої огорожі на земельній
ділянці (громадській стежці)
загального користування, між земельною
ділянкою ОСОБА_4 для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою
відповідачки ОСОБА_2 для
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_2.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в
користь ОСОБА_4 114,70 грн. сплаченого
судового збору та 1500 грн. витрат на
правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулися з
апеляційною скаргою, в якій просять
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу
підтримали та пояснили, що загороджена
земельна ділянка перебуває у власності
ОСОБА_2 ОСОБА_4 загородила свій город
давно і вони свій господарський двір
загородили біля її сітки металічною
огорожею. Позивачка має прямий вихід із
городу до своєї присадибної земельної
ділянки та на АДРЕСА_2 по існуючому
проході. Стежка, щодо якої виник спір, є
тупіковою і непотрібною, оскільки вона
має доступ до своєї земельної ділянки з
АДРЕСА_2 напряму, без обходу попри їх
господарську будівлю.

ОСОБА_4 та її представник
апеляційну скаргу не визнали та
вказали, що земельна ділянка ОСОБА_4
загороджена сіткою давно, однак біля
огорожі, вздовж господарської будівлі
ОСОБА_2, існувала громадська стежка
шириною близько 1 м і довжиною 15 м, яку в
серпні 2012 року загородила ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 без правових підстав. Внаслідок
цього вона не має змоги виполювати
бур"ян під сіткою та користуватись цим
проходом для виходу на АДРЕСА_2, вивозу
сільськогосподарських культур. Не
вважають необхідним оскаржувати
правовстановлюючі документи ОСОБА_2 по
приватизації земельної ділянки.

Сільський голова Жизномирської
сільської ради апеляційну скаргу
визнав та пояснив, що спірна стежка не
була громадським проходом і земельною
ділянкою загального користування. Між
земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2
існувала звичайна стежка (втоптана
жителями), яка раніше вела до
тракторної бригади. В 1963 році
проводилась аерофотозйомка, на якій
відображено землі тракторної бригади
та вільні землі. В подальшому
проводився повністю перерозподіл
земельних ділянок колишньої
тракторної бригади, і частину в 1976 році
було передано під будівництво магазину
(по АДРЕСА_3), а решту надано мешканцям
села під городи, в тому числі і ОСОБА_4 в
1996 році - 0,08 га. Так спірний прохід став
тупіковим, обходив земельну ділянку
ОСОБА_4 з АДРЕСА_2. Оскільки позивачка
значно раніше обгородила свою земельну
ділянку, і вихід до своєї земельної
ділянки має як з АДРЕСА_1, так і з
АДРЕСА_2, то вільна земельна ділянка
була передана у власність ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Судом встановлено, що земельна ділянка,
яка належить на праві власності ОСОБА_4
та призначена для ведення особистого
селянського господарства, межує з
присадибною земельною ділянкою ОСОБА_2
Між цими земельними ділянками
проходила громадська стежка, яку в
серпні 2012 року загородила ОСОБА_2 з
ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
встановлення відповідачкою ОСОБА_1
огорожі на громадській стежці,
позивачка позбавлена можливості
вільно користуватись своєю земельною
ділянкою для ведення особистого
селянського господарства та
громадською стежкою, яка
відокремлювала її земельну ділянку від
земельної ділянки відповідачки.

Однак з такими висновками колегія
суддів не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 є власником земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд (присадибної ділянки)
площею 0,11 га та земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,2306 га, що
знаходяться в АДРЕСА_1, земельні
ділянки межують. Наведене свідчить про
те, що позивач має прямий вихід з городу
до своєї присадибної ділянки. В
кадастровому плані та акті визначення
погодження на місцевості зовнішніх меж
земельних ділянок на земельній
ділянці, призначеній для ведення
особистого селянського господарства
суміжним землекористувачем зазначена
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 є власником
присадибної земельної ділянки площею
0,085 га, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Земельна ділянка ОСОБА_4, призначена
для ведення особистого селянського
господарства (город), межує з
присадибною земельною ділянкою ОСОБА_2

ОСОБА_4 свою земельну ділянку,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, в 2008-2009 роках
загородила сіткою, а в серпні 2012 році
ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_1 свій
господарський двір біля сітки
обгородили металічною огорожею.

Із кадастрового плану земельних
ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_2 та інших
громадян (а.с.66) вбачається, що позивач
має вихід із своєї земельної ділянки,
призначеної для ведення особистого
селянського господарства на належну їй
присадибну ділянку для вивезення
сільськогосподарських культур (врожаю)
в своє господарство, так як земельні
ділянки межують. Існуюча стежка
шириною близько 1 м не давала
можливості позивачці вивозу-заїзду
транспорту чи підводи. Крім цього,
позивачка має вихід і на АДРЕСА_2,
оскільки існує прохід з цієї вулиці,
який впирається (примикає у торці) до її
городу.

За таких обставин висновок суду про те,
що ОСОБА_4 позбавлена можливості вільно
користуватись своєю земельною
ділянкою, призначеною для ведення
особистого селянського господарства,
не відповідає дійсності.

Помилковим є і висновок суду про те, що
існуюча раніше стежка є громадським
проходом та земельною ділянкою
загального користування. Будь-які
допустимі докази цього в матеріалах
справи відсутні.

Як встановлено в судовому засідання, що
існуюча стежка вела до існуючої раніше
(до 1963 року) тракторної бригади. В
подальшому проводився перерозподіл
земельної ділянки колишньої
тракторної бригади, виділялась в 1976
році під будівництво магазину, що по
АДРЕСА_3, а решту земельної ділянки було
надано мешканцям села, в тому числі і
ОСОБА_4 в 1996 році для ведення особистого
селянського господарства 0,08 га.

Таким чином, суд безпідставно вважав,
що аерофотозйомка 1963 року, в якій
відображена вільна земельна ділянка
тракторної бригади та прохід до неї, є
доказом того, що цей спірний прохід є
земельною ділянкою загального
користування, оскільки з того часу
проводився перерозподіл вільних
земель. З наведених підстав не можуть
бути доказом того, що існуюча стежка на
час виникнення спору була громадським
проходом, і пояснення свідків, на які
послався суд у своєму рішенні.

Сам факт існування стежки не свідчить
про те, що ця земельна ділянка є
земельною ділянкою загального
користування.

Та обставина, що відповідачі
загородили земельну ділянку в серпні
2012 року, до прийняття Жизномирською
сільською радою 24 березня 2013 року
рішення про внесення змін у рішення №339
від 25 січня 2009 року про безоплатну
передачу у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,085 га (присадибної) не
має правового значення для вирішення
спору.

Також не має правого значення і акт
обстеження земельної ділянки
відповідачів від 26 березня 2012 року,
складений комісією Жизномирської
сільської ради. З його змісту
вбачається, що на картографічних
матеріалах аерофотозйомки с.Жизномир
1963 року АДРЕСА_2 відсутня,
картографічні матеріали на дану
земельну діялнку - громадську дорогу -
відсутні, а тому даний акт має
рекомендаційний характер.

Позивачами не оскаржуються рішення
Жизномирської сільської ради від 24
березня 2013 року та правовстановлюючі
документи щодо власності відповідачки
ОСОБА_2 на спірну частину земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
має право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов"язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Позивач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України не довела суду, що встановлена
відповідачкою огорожа перешкоджає їй у
вільному користуванні своєю земельною
ділянкою, призначеною для ведення
особистого селянського господарства
та що спірна частина земельної ділянки
є громадським проходом, в тому числі
єдиним проходом до її земельної
ділянки, призначеної для ведення
особистого селянського господарства.

Пояснення позивачки про утруднення
виполювання бур"яну біля сітки, не може
бути підставою для зобов"язання
знесення відповідачкою огорожі
власної земельної ділянки.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

За таких обставин, рішення суд слід
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким у задоволенні позову про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
огорожі відмовити.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 311, 312, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду від
17 січня 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в
позові до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_1,
шляхом зобов"язання відповідачів
знесення огорожі між земельною
ділянкою ОСОБА_4, призначеної для
ведення особистого селянського
господарства, що по АДРЕСА_1 та ОСОБА_2
по АДРЕСА_2 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська