Провадження №2/761/610/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Маліченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє також в інтересах малолітнього
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у місті Києві державної адміністрації,
Прокуратура Шевченківського району м.
Києва, ОСОБА_4 про визнання права
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення у
житлове приміщення та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації про зняття з
реєстрації та позбавлення права
користування квартирою, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 (далі -
позивач), яка діє також в інтересах
малолітнього ОСОБА_2, звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі -
відповідач), треті особи: Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у місті Києві державної адміністрації
(далі - третя особа 1), Прокуратура
Шевченківського району м. Києва (далі -
третя особа 2), ОСОБА_4 (далі - третя особа
3) про визнання права користування
житловим приміщенням, усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення у житлове
приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що позивач та відповідач перебувають у
шлюбі з 14.10.2006 р. та мають спільну
малолітню дитину. Сторони разом з
дитиною проживали у належній
відповідачу квартирі АДРЕСА_1, з
моменту реєстрації шлюбу. Однак, 26.05.2012
р. відповідач виштовхав позивача та
дитину з помешкання, чим позбавив їх
житла, та на даний час перешкоджає їм у
проживанні у даному приміщенні, чим
змушує позивача та дитину шукати
тимчасові місця для свого проживання.

Тому, позивач просила суд визнати за
нею право на проживання та
користування квартирою АДРЕСА_1.
Вселити позивача та малолітнього
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати відповідача усунути
перешкоди позивачу у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідача судові витрати.

У ході розгляду справи, відповідачем
було подано зустрічну позовну заяву, у
якій він просив зняти з реєстрації та
позбавити права проживання та
користування кв. АДРЕСА_1, малолітнього
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 Вимоги зустрічного
позову обґрунтовані тим, що позивач за
зустрічним позовом є власником
зазначеного житлового приміщення, а
тому має право на розпорядженням своїм
майном на власний розсуд та вимагати
усунення відповідних перешкод, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, оскільки, відповідач за
зустрічним позовом та дитина у
квартирі не проживають більше одного
року за власним бажанням та жодних
домовленостей про їх тимчасову
відсутність між сторонами не було.

У судовому засіданні позивач,
представник позивача, представник
третьої особи 1 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд їх задовольнити, у задоволенні
зустрічної позовної заяви просили
відмовити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та заперечував проти
задоволення позову в повному обсязі,
вимоги зустрічної позовної заяви
просив задовольнити в повному обсязі

Представник третьої особи 2 та
третя особа 3 в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суду не повідомили,
заперечення на позовну заяву не надали.

Свідок ОСОБА_6, яка є сусідкою
ОСОБА_3, суду пояснила, що ОСОБА_1
самостійно залишила свої речі у неї та
пообіцяла їх забрати через деякий час.
Зі сторонами у неї були добросусідські
відносини, сварок між ними не було.

Свідок ОСОБА_7, суду пояснив що,
знайомий із ОСОБА_3 з 2000 року. Свідку
відомо, що між сторонами були сварки,
але він не знає чи виганяв ОСОБА_3 зі
своєї квартири ОСОБА_1 Свідок допомагав
ОСОБА_1 перевозити її речі, крім того,
після повернення в цей день вона не
змогла відкрити двері квартири,
оскільки, були змінені замки.

Свідок ОСОБА_8, яка проживала зі
сторонами із січня по травень 2011 р.,
суду пояснила, що зі слів позивачки їй
відомо, що відповідач не працював
приблизно два роки, а сім'я
утримувалась за рахунок ОСОБА_1 Крім
того, позивачка повідомляла свідку, що
ОСОБА_3 вигнав позивачку із квартири
разом з речами, однак особисто свідок
цього не бачила.

Свідок ОСОБА_9, яка є рідною тіткою
позивачки, зазначила, що у травні 2012
року до неї прийшла позивачка та
повідомила, що відповідач змінив замки
та не пускає її з дитиною у квартиру.
Свідку не відомо як речі позивачки
потрапили до сусідки.

Свідок ОСОБА_10, яка є матір'ю
позивачки, суду пояснила, що сторони
проживали разом до травня 2012 року, зі
слів доньки їй відомо, що відповідач
змінив замки та вигнав позивачку з
дитиною з дому, а в червні 2012 року
особисто привіз їх речі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи та надані сторонами докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічної позовної заяви необхідно
відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на житло № 1348 від 22.12.2000 року,
відповідач є власником приватизованої
квартири АДРЕСА_1 (а.с.58).

Судом було встановлено, що відповідно
до свідоцтва про укладення шлюбу від
14.10.2006 р., сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі, який не
розірваний на даний час (а.с.11).

Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК
України).

Як вбачається з пояснень сторін,
позивачка почала проживати у квартирі
відповідача з моменту реєстрації
шлюбу, за згодою власника, як член сім'ї.

Від зазначеного шлюбу, у позивача та
відповідача є спільна малолітня дитина
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), який є
зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1,
починаючи з 10.08.2010 року, що
підтверджується довідкою форми № 3 від
14.09.2012 р. та поясненнями сторін (а.с.71).

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом ( ч. 2 ст. 405
ЦК України).

В обґрунтування своїх заперечень та
зустрічної позовної заяви, відповідач
зазначає, що позивачка разом із дитиною
добровільно не проживають у його
квартирі більше одного року, а тому він
як власник житлового приміщення має
право вимагати усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні своїм
майном, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання.

Однак, твердження відповідача про те,
що позивачка добровільно виїхала з
речами з квартири спростовуються тим,
що 05.06.2012 р. вона звернулася до третьої
особи 1 із заявою про вчинення
відповідачем насильства в сім'ї та
жорстокого поводження з дитиною, у якій
зазначила, що відповідач вигнав її та
дитину з квартири, змінив замки чим
позбавив їх житла (а.с.18-19).

Крім того, відповідно до Постанови по
відмову в порушенні кримінальної
справи від 07.04.2012 р., встановлено, що
04.04.2012 р. між сторонами виник сімейний
конфлікт, причиною якого послугували
непорозуміння на побутовому ґрунті та
неадекватна поведінка відповідача в
стані алкогольного сп'яніння. З
відповідачем було проведено
профілактичну бесіду та винесено
офіційне попередження про
неприпустимість вчинення насильства в
сім'ї (а.с.36).

Також, із листа третьої особи 2 від
10.07.2012 р. № 685/12 вбачається, що 04.04.12 р. та
26.05.12 р. позивач зверталася до
Шевченківського РУ ГУ МВС України із
заявами щодо неправомірних дій щодо
неї з боку відповідача, який вчиняє
насильство в сім'ї. За результатами
розгляду вказаних заяв, відповідачу
було винесено попередження про
неприпустимість вчинення насильства в
сім'ї та притягнуто його до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.37).

Відповідно до листа бесіди від 31.08.2012 р.,
відповідач зазначив, що не може
доглядати за дитиною, оскільки, буде
відсутній у місті тривалий час (а.с.96).

Згідно із протоколом бесіди/зустрічі
та Актом відвідування № 110 від 07.02.2013 р.,
відповідач категорично проти
проживання позивачки у квартирі, але не
заперечує проти проживання в ній
дитини, однак забезпечити належний
догляд за сином він не може (а.с.89-90).

В Акті обстеження житлово - побутових
умов дитини від 17.09.2013 р. за адресою:
квартира АДРЕСА_1, зазначено, що в
квартирі проживають квартиранти, а
позивачка з дитиною проживає у родичів.
Зі слів ОСОБА_1, вона та дитина не
спілкувалися з відповідачем з серпня
2013 року (а.с.33).

В судовому засіданні встановлено, що
03.07.2013 р. відповідач уклав договір з
третьою особою 3, відповідно до умов
якого відповідач передав в оренду
квартиру АДРЕСА_1, строком на один рік
(а.с.34-35).

Тертя особа 3 в судовому засіданні
підтвердив, що дійсно проживає у
зазначеній квартирі на підставі
договору оренди житлового приміщення.

Згідно зі ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону (ч.1 ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про
охорону дитинства», діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Даючи юридичну оцінку поясненням
сторін, показам свідків та наданим по
справі доказам, беручи до уваги те, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі, а позивачка із дитиною не
проживають у АДРЕСА_1 більше одного
року, у зв'язку із тим, що відповідач
перешкоджає їм у цьому, що
підтверджується матеріалами справи,
крім того відповідач самостійно не
може забезпечити належний догляд за
малолітньою дитиною та знаходиться за
межами України, суд приходить до
висновку, що позивачка та малолітній
ОСОБА_2 мають право на користування
вказаною квартирою як члени сім'ї
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 47 Конституції України; ст.ст. 317, 319,
321, 383, 391, 405 ЦК України; ст. ст. 10, 11, 57, 60, 174,
179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ЗУ
«Про охорону дитинства» суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, яка діє також в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи : Служба у справах дітей
Шевченківської районної у місті Києві
державної адміністрації, Прокуратура
Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_4
про визнання права користування
житловим приміщенням, усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення у житлове
приміщення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2
в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 114 (сто
чотирнадцять) грн.. 70 коп.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2, третя
особа: Служба у справах дітей
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації про зняття з
реєстрації та позбавлення права
користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя