У Х В А Л А

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 31 серпня 2006 року ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти у розмірі 40 тис. доларів
США. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк уклав із
ОСОБА_4 договір поруки. У результаті
порушення умов кредитного договору за
нею утворилася заборгованість. На
письмові вимоги позичальник і
поручитель не реагували. Ураховуючи
викладене, позивач просив стягнути
солідарно з відповідачів кредитну
заборгованість станом на 20 листопада
2011 року у розмірі 780 719 грн. 16 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованість за кредитом у розмірі 55
047,34 доларів США, що еквівалентно 439 828
грн. 25 коп. В іншій частині позову
відмовлено. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 жовтня
2013 року рішення районного суду в
частині стягнення пені та штрафу
скасовано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Укрсоцбанк» пеню у розмірі 60 683
грн. 73 коп. та штраф у розмірі 95 916 грн. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Судові рішення у частині вирішення
позову до ОСОБА_4 не оскаржені, тому у
касаційному порядку не переглядаються
(ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи із ОСОБА_3 кредитну
заборгованість, суд першої інстанції
виходив із невиконання нею своїх
зобов'язань за кредитним договором та
наявності заборгованості, при цьому
стягнув пеню і відмовив у стягненні
штрафу, вважаючи це подвійною
відповідальністю.

Частково скасовуючи рішення районного
суду та задовольняючи позов банку про
стягнення пені та штрафу, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що умовами кредитного договору штраф і
пеня передбачені за різні види
порушень цього договору, а, відтак, їх
нарахування не є подвійною
відповідальністю одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання. Крім того, апеляційний
суд послався на те, що банк не пропустив
строк позовної давності, оскільки
кінцевим терміном виконання
кредитного договору є 30 серпня 2021 року.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 31 серпня 2006 року
ПАТ «Укрсоцбанк» уклало із ОСОБА_3
кредитний договір, відповідно до умов
якого вона отримала кредитні кошти у
розмірі 40 тис. доларів США на строк до 30
серпня 2021 року.

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

ОСОБА_3 перестала виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з
листопада 2008 року, у той час як із даним
позовом банк звернувся липні 2012 року,
включивши до позовних вимог як всю
заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року № 6-116цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим.

Зазначеного суд апеляційної інстанції
не врахував та у порушення ст. ст. 212-214,
303, 316 ЦПК України належним чином не
перевірив тверджень відповідачки про
сплив строку позовної давності
відносно вимог про стягнення кредитної
заборгованості з нарахованими на неї
відсотками, пенею та штрафом. При цьому
ОСОБА_3 посилалась на те, що 21 січня 2009
року банк, скориставшись наданим йому
ст. 1050 ЦК України правом на дострокове
повернення позики, надіслав їй листа
про стягнення усієї суми кредиту з
нарахованими на неї відсотками, пенею
та штрафом за порушення умов
кредитного договору, а до суду банк
звернувся у липні 2012 року, тобто поза
межами строку позовної давності, про
застосування якого просила
відповідачка.

При цьому судом установлено, що ОСОБА_3
перестала сплачувати кредит у
листопаді 2008 року, а пеня обчислена за
період з березня 2007 року по листопад 2012
року, що є порушенням ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
в частині позову до ОСОБА_3 не
відповідає вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 жовтня
2013 року у частині вирішення позову
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 скасувати,
справу у цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська