Справа № 352/497/13-ц
Провадження № 22-ц/779/7/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів: Проскурніцького П.І.,
Вакарук В.М.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Івано-Франківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі
Івано-Франківського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, Державного підприємства
«Івано-Франківське лісове
господарство» до ОСОБА_2, Марковецької
сільської ради Тисменицького району,
управління Держкомзему у
Тисменицькому районі про визнання
недійсними рішень Марковецької
сільської ради, договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
Державного акту про право власності на
землю та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Івано-Франківської області
на рішення Тисменицького районного
суду від 18 червня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року прокурор звернувся в
суд з даним позовом до відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в
ході перевірки, проведеної Івано-
Франківською міжрайонною прокуратурою
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері встановлено
факти незаконного користування
земельною ділянкою площею 0,15 га в
кварталі АДРЕСА_1 Марковецького
лісництва ДП «Івано-Франківське лісове
господарство», яка передана у
власність ОСОБА_2 і на якій останнім
споруджено дерев'яну колибу, тимчасові
споруди та незавершене будівництво. На
думку позивача, Марковецькою
сільською радою, в порушення вимог п.г
ч.4 ст.84, ч.9 ст.149 ЗК України, ст.27, 33
Лісового кодексу України, прийнято
незаконні рішення від 04.02.2002р. про
збільшення площі в межах села на 2,1 га
за рахунок лісу; від 16.04.2002р. «Про
надання земельної ділянки», яким
затверджено ОСОБА_2 проект відведення
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування магазину-кафе та
надання останньому в тимчасове
довгострокове користування терміном
на 10 років на умовах оренди з правом
викупу земельної ділянки 0,15 га; від
26.06.2002р. про продаж ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування магазину-кафе та
затвердження вартості оцінки
земельної ділянки; від 16.03.2004р. про
вилучення земельної ділянки площею 0,15
га з земель Марковецького лісництва
Івано-Франківського лержпісгоспу. У
зв'язку з тим, що оскаржувані рішення
органу місцевого самоврядування є
протиправні, договір купівлі-продаж
укладений 27.06.2002р. спірної земельної
ділянки є недійсним правочином, який не
створює юридичних наслідків, і на
підставі ч.1 ст.203, ч.ст.228, ч.1 ст.216 ЦК
України та ст.210 ЗК України така угода є
недійсною та відповідно недійсним є
виданий 11.08.2004 р. ОСОБА_2 Державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га по АДРЕСА_2

Рішенням Тисменицького районного суду
від 18 червня 2013 року у задоволенні
позовних вимог прокурора відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17
березня 2014 року залучено до участі у
справі правонаступника померлого
ОСОБА_2 - неповнолітнього ОСОБА_3,
інтереси якого представляє законний
представник ОСОБА_4

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Івано-Франківської області
вказує, що рішення є необґрунтованим, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Зазначає, що судом не дано оцінки
законності рішення Марковецької
сільської ради від 04.02.2002 року про
збільшення площі земельної ділянки на
2,1 га в межах села за рахунок лісу.
Повноваження щодо збільшеня площі
земельної ділянки мала лише обласна
рада, яка такого рішення не приймала.
Спірна земельна ділянка площею 0,15 га. є
частиною лісового масиву
Марківецького лісництва, який має
площу 5 га., тому вона не могла бути
переданою ОСОБА_2 у приватну власність.
Згоди ДП «Івано-Франківський
держлісгосп» на вилучення у нього
спірної земельної ділянки не давав.

Рішення суду першої інстанції просить
скасувати, ухваливши нове про
задоволення позовних вимог прокурора.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Висновком Івано-Франківського
лісокомбінату від 03.06.1994 р. (а.с.108),
правонаступником якого, згідно статуту
(а.с.52-69) є державне підприємство
«Івано-Франківське лісове
господарство», останнє не заперечувало
проти відводу земельної ділянки площею
0,15 га в постійне користування з земель
держлісфонду Тисменицького лісництва
ОСОБА_2 під спорядження торгової точки
без права вирубки лісу. План відводу
земельної ділянки площею 0,15 га (а.с.107)
погоджено Тисменицьким лісництвом
Івано-Франківського лісокомбінату
«Прикарпатліс» та Івано-Франківським
державним лісогосподарським
підприємством.

Згідно рішення Марковецької сільської
ради від 20.06.1994 р. (а.с.110 ) ОСОБА_2 надано
дозвіл на будівництво на відведеній
земельній ділянці торгової точки.

Рішенням сесії Марковецької сільської
ради від 16.04.2002р. (а.с. 128) затверджено
проект відведення земельної ділянки
ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування магазину-кафе і надано
останньому в тимчасове довгострокове
користування терміном на 10 років на
умовах оренди з правом викупу у
власність земельну ділянку площею 0,15
га для будівництва та обслуговування
магазину-кафе в с. Марківці.

На підставі рішення сільської ради від
16.04.2002р., відповідачем виготовлено
проект відвернення земельної ділянки,
який пройшов державну експертизу (а.с.
115) та отримав позитивний висновок.

Відповідно до висновку Держлісгоспу
№02-385 від квітня 2002 року (а.с. 114)
останній вирішив виділити ОСОБА_2 в
тимчасове довгострокове користування
спірну земельну ділянку площею 0,15 га в
АДРЕСА_3

Згідно рішенням Марковецької
сільської ради 04.02.2002р. «Про збільшення
площі в межах села» на 2,1 га збільшено
площу населеного пункту за рахунок
земель лісу.

Рішенням Марковецької сільської ради
від 16.03.2004р. «Про вилучення земельної
ділянки від Марковецького лісництва»
рада вилучила спірну земельну ділянку
площею 0,15 га із земель Марковецького
лісництва Івано-Франківського
держлісгоспу.

Рішенням сесії Марковецької сільської
ради від 26.06.2002р. затверджено вартість
оцінки земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування магазину-кафе та
вирішено її продати ОСОБА_2 за 9266 грн.
Доручено сільському голові укласти від
імені сільської ради договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

27 червня 2002 року, відповідно до
Договору купівлі-продажу земельної
ділянки (а.с. 127), посвідченого приватним
нотаріусом Тисменицького районного
нотаріального округу ОСОБА_5 і
зареєстрованого в реєстрі за №1-364,
Марковецька сільська рада продала
ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, на якій
знаходиться належний останньому об'єкт
нерухомого майна - незакінчене
будівництво готовністю 25%. Ціна продажу
становить 9266 грн.

На підставі договору купівлі-продажу
від 27.06.2002 р. ОСОБА_2 виготовлено
технічну документацію по оформленню
права власності на земельну ділянку
(а.с. 119-126). Така документація погоджена
в установленому законом порядку в тому
числі і державним підприємством
«Івано-Франківське лісове
господарство».

11 серпня 2004 року ОСОБА_2 видано
Державний акт на право власності на
землю серії ІФ №119599. Державний акт
зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №36.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що пояснення апелянта та
представників Івано-Франківського
обласного управління лісового та
мисливського господарства, Державного
підприємства «Івано-Франківське
лісове господарство» про
неправомірність рішень сільської ради
про передачу земель лісового
господарства до відання Марковецької
сільської ради є необґрунтованими.
Зокрема, матеріали лісовпорядкування
від 1996 року, на які вони посилаються не
є доказом безспірної належності даної
земельної ділянки лісовому фонду.

Відповідно до ч.2 ст.94 ЛК України в ред.
1994 року, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, матеріали
лісовпорядкування затверджуються
державними органами лісового
господарства за погодженням з
місцевими радами народних депутатів.
Такого погодження з Марковецькою
сільською радою не було, що не може бути
безумовною підставою про
приналежність даної землі державному
лісовому господарству.

Вирішуючи даний спір, судом першої
інстанції застосовано норми
Земельного та Лісового кодексу
України, які були чинними на час
виникнення спірних правовідносин, а
також інше національне законодавство
та положення Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод і
практику Європейського Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 ЛК України до
відання селищних і сільських Рад
народних депутатів у галузі
регулювання лісових відносин на їх
території належить надання земельних
ділянок лісового фонду у постійне
користування в межах селищ і сіл та
припинення права користування ними.

Пунктом другим ч.1 цієї ж статті
встановлено, що до відання селищних і
сільських Рад народних депутатів у
галузі регулювання лісових відносин на
їх території також належить надання в
межах селищ і сіл земельних ділянок
лісового фонду у тимчасове
користування для спеціального
використання лісових ресурсів,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт, а
також за їх межами для заготівлі
другорядних лісових матеріалів,
здійснення побічних лісових
користувань та припинення права
користування цими ділянками.

Право постійного користування
земельними ділянками лісового фонду
посвідчується державним актом на право
постійного користування землею (ч.4 ст.9
ЛК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його реєстрації.

У тимчасове користування за
погодженням з постійними
лісокористувачами земельні ділянки
лісового фонду можуть надаватися
підприємствам, установам,
організаціям, об'єднанням громадян,
релігійним організаціям, громадянам
України, іноземним юридичним особам та
громадянам для спеціального
використання лісових ресурсів, потреб
мисливського господарства,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей та
проведення науково - дослідних робіт
(ч.5 ст.9 ЛК України). Тимчасове
користування земельними ділянками
лісового фонду може бути:
короткостроковим - до трьох років і
довгостроковим - від трьох до двадцяти
п'яти років(ч.6). Право тимчасового
користування земельними ділянками
лісового фонду оформляється договором
(ч.7).

Статтею 10 ЛК України встановлено, що у
тимчасове користування земельні
ділянки лісового фонду можуть
надаватися на умовах оренди.

Згідно ст.56 ЗК України землі лісового
фонду можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів місцевого
самоврядування та органів виконавчої
влади можуть безоплатно або за плату
передаватись у власність замкнені
земельні ділянки лісового фонду
загальною площею до 5 гектарів у складі
угідь селянських, фермерських та інших
господарств (ч.2).

Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до
компетенції органів місцевого
самоврядування віднесено питання
регулювання земельних відносин (п.34
ст.26, ст. 33 Закону).

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи,
зобов'язані діяти лише в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що
Марковецька сільська рада приймала
оскаржувані рішення в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні» з
урахуванням вимог Земельного та
Лісового кодексів України, що були
чинними в редакції на час виникнення
спірних правовідносин.

Позивачем не надано жодних належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що при прийнятті оскаржуваних
рішень відповідачами було порушено
визначену чинним земельним
законодавством процедуру передання у
власність спірної земельної ділянки,
або було порушено права позивача, як
належного власника чи користувача
земельної ділянки.

Твердження про те, що земельна ділянка
входить до складу Марковецького
лісництва ДП «Івано-Франківське лісове
господарство» і останнім не
погоджувалися будь-які матеріали на
передачу її у власність ОСОБА_2 є
голослівними та спростовується
матеріалами справи, зокрема технічною
документацією (а.с. 119-137).

При цьому суд дав правильну оцінку акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавство (а.с.
14-18), листу державної інспекції
сільського господарства в
Івано-Франківській області від 21.01.2013р.
№04-01/208 та встановив, що такі висновки
зроблені на підставі листа ДП
«Івано-Франківське лісове
господарство» від 09.01.2013р. за №04-07, який
суперечить матеріалам технічної
документації (а.с.20-22) та відповідним
позитивним висновками Тисменицького
районного відділу архітектури і
містобудування, Тисменицького
районного відділу земельних ресурсів,
Івано-Франківській міжрайонній
державній екологічній інспекції, ДП
«Івано-Франківське лісове
господарство», висновку Державної
землевпорядної експертизи
Івано-Франківського обласного
управління Держкомзему України від
15.04.2002р.

Доказів на підтвердження того, що,
Марковецька сільська рада, ОСОБА_2 та
Управління Держкомзему в
Тисменицькому районі передавши у
власність ОСОБА_2 спірну земельної
ділянки, порушили права чи охоронювані
інтереси держави в особі позивачів,
позивачами та їх представниками суду
не надано.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод (Європейська конвенція прав
людини) кожна людина має право при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків або будь-якого
кримінального обвинувачення проти неї
на справедливий і відкритий розгляд
впродовж розумного терміну незалежним
і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в громадських
інтересах і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

З огляду на вищенаведене, суд, з
посиланням на вимоги Конвенції яка є
джерелом права, вказав, що здійснюючи
публічно-правові функції щодо
відповідача (в сфері надання земельної
ділянки у власність), орган місцевого
самоврядування - Марковецька сільська
рада ухвалювала свої рішення в межах
чинного на той час законодавства і
виконувала повноваження щодо передачі
земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_2, який не міг перевіряти
правильність рішення Марковецької
сільської ради щодо реалізації нею
своєї компетенції, а зобов'язаний був
лише дотримуватися встановлених
законом умов та порядку набуття
земельної ділянки у приватну
власність.

Позивачами не доведено, яким чином
рішення Марковецької сільської ради
від 04.02.2002р. про збільшення площі в
межах села на 2,1 га за рахунок лісу
впливає на права чи охоронювані
законом інтереси позивачів, оскільки
воно стосується приведення меж
населеного пункту у відповідність до
технічного звіту по коректурі
планового матеріалу цієї сільської
ради за 1992 рік.

Суд з посиланням на норми права, що
діяли на час виникнення спору, прийшов
до правильного висновку, що позовні
вимоги щодо визнання незаконними
рішень Марковецької сільської ради від
04.02.2002 р., від 16.04.2002 р., від 26.06.2002 р.,16.03.2004
р. є необґрунтованими та не підлягають
до задоволення, а відповідно і у
задоволенні вимог щодо визнання
недійсним укладеного 27.06.2002р. договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, Державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га по вул. Незалежності с. Марківці
Тисменицького району
Івано-Франківської області виданого
11.08.2004 р. ОСОБА_2, щодо відсутності у
ОСОБА_2 права на земельну ділянку
площею 0,15 га та її повернення державі в
особі ДП «Івано-Франківське лісове
господарство» та внесення зміни в
поземельну книгу, які є похідними від
рішень сільської ради.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Івано-Франківської області
відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 18 червня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.В. Бойчук

Судді:
П.І.Проскурніцький

В.М.Вакарук