УХВАЛА

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5, про
визнання недійсним пункту кредитного
договору; за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 5 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
недійсним п. 10.3 кредитного договору,
посилаючись на те, що 29 травня 2006 року
між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
укладено кредитний договір не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 149 тис. дол. США на строк 120
місяців з 29 травня 2006 року по 29 травня
2016 року під 13,25% річних до здачі будинку
в експлуатацію та 12% - після здачі. У
забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором між
ними також укладено іпотечний договір
від 31 травня 2006 року за яким
предметом іпотеки є майнові права на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Також
між банком та ОСОБА_5
укладено договір поруки від 29 травня 2006
року. Вважаючи, що після
підписання вказаних договорів
банком порушено ряд норм чинного

законодавства, ОСОБА_3 просив суд
визнати недійсним п. 10.3 кредитного
договору.

У квітні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, в яких
просить стягнути з останніх солідарно
на користь банку заборгованість за
кредитом у сумі 519 980 грн. 10 коп. у зв'язку
з невиконанням зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті
нарахованих відсотків за користування
кредитом.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 лютого 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.
Зустрічний позов
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» -
задоволено. Стягнуто у солідарному
порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 519 980 грн. 10 коп. Вирішено
питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 5 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано в
частині задоволення зустрічних
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення про відмову в
позові. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить скасувати рішення
апеляційного суду в частині вирішення
зустрічного позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та в цій частині
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
стягнення кредитної заборгованості у
солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
виходив із того, що підстави для
дострокового повернення кредиту та
процентів відсутні, оскільки банк не
надав доказів про направлення боржнику
вимоги про необхідність дострокового
повернення всієї суми кредиту, а
відповідач отримав таку вимогу.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 29 травня 2006 року
між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» укладено кредитний договір
про надання кредиту в сумі 149 тис. дол.
США на строк 120 місяців з 29 травня 2006
року по 29 травня 2016 року під 13,25%
річних за користування кредитними
коштами до здачі будинку в
експлуатацію та 12% - після здачі.

У забезпечення виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами укладено іпотечний договір
від 31 травня 2006 року за яким предметом

іпотеки є майнові права на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Також між банком та ОСОБА_5 укладено
договір поруки від 29 травня
2006 року.

Відповідач належним чином умови
кредитного договору щодо часткового
погашення кредиту та сплаті відсотків
за фактичне користування кредитними
коштами належним чином не виконував,
унаслідок чого у позичальника станом
на 9 квітня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 65 099,23 дол. США,
що еквівалентно 519 980 грн. 10 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін; відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком
позичальника за кредитним договором є,
зокрема, порушення кредиту та сплата
відсотків за користування ним.

Відповідно до ст. 629, 638 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання боржником його
обов'язку, а у випадку такого обов'язку
боржник та поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно до роз'яснень п. 9 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки/застави,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК
України).

З матеріалів справи убачається, що
звертаючись до суду із позовом банк
просив суд стягнути з відповідачів у
солідарному порядку прострочену
поточну кредитну заборгованість.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
212-214 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не надав належної оцінки
наданих банком розрахунків
заборгованості в основу яких покладено
суми прострочених платежів за
кредитом, та помилково вважав, що банк
просив суд стягнути з відповідачів усю
суму кредиту

достроково, та безпідставно відмовив в
позові саме з цих підстав. Висновок
апеляційного суду про неналежне
стягнення заборгованості за кредитним
договором без направлення боржникам
повідомлення про наявність боргу є
помилковими, оскільки не відповідає
положенням 629, 638 ЦК України.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 301, 303, 316 ЦПК
України на зазначені положення закону
та встановлені факти про наявність у
боржника боргу перед кредитором уваги
не звернув, по суті спір про стягнення
боргу не вирішив, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування в цій частині з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У решті судове рішення не оскаржено та
предметом перегляду не є.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 5 вересня 2013 року скасувати
в частині позову публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:О.В.
Закропивний А.О. Лесько М.Є.
Червинська В.А. Черненко