АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1064/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/455/14
Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко
Доповідач Буленко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Омельченко Л.М.,
Триголова В.М.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності та поділ
майна ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину садиби, що розташована по
АДРЕСА_1 та складається в цілому з
земельної ділянки площею 0,24 га з
розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, спорудами, наземними і
підземними комунікаціями.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 617,85
грн. (шістсот сімнадцять гривень 85 коп.)
у відшкодування витрат на сплату
судового збору.

З рішенням суду не погодилася
позивачка та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду змінити та задовольнити
її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
оскільки при постановленні рішення
застосував ч.2 ст. 364 ЦК України та ст. 152
ЖК України, які не підлягають
застосуванню до спірних правовідносин
.

Крім того, вищевказане рішення суду
оскаржив відповідач у справі, вказуючи
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, та вказав, що
позивачкою не надано належних доказів
щодо проживання однією сімє'ю під час
будівництва спірної садиби.

В своїх письмових запереченнях на
апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що
він є єдиним власником спірного
домоволодіння, оскільки позивачка не
приймала у його будівництві ніякої
участі, спільно мешкати з останньою
вони почали лише з березня 2007 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу, приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неправильне застосування
норм матеріального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки спірне нерухоме
майно, було побудовано в період
спільного проживання сторін у справі
однією сім'єю, кожному з сторін
належить 12 частини садиби, без
реального виділу частки домоволодіння,
оскільки при такому поділі буде
зменшено ідеальну частку відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням XIII сесії 21 скликання
Шахворостівської сільської ради від 26
червня 1992 року відповідачу ОСОБА_2
надано під забудову земельну ділянку
площею 0,25 га по АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

На вказаній земельній ділянці згідно
технічних паспортів від 10.11.2013 року та
10.10.2013 року у період до 2003 року були
побудовані сарай , гараж-літня кухня,
погріб під частиною будівлі,
сарай-прибудова, житловий будинок,
убиральня та інші споруди(а.с.26-28) .

25 грудня 2001 року відповідач отримав
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,24 га в с.Любівщина для будівництва і
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель (а.с.29)

16 січня 2004 року Шахворостівською
сільською радою видано на ім'я
відповідача свідоцтво про право
власності на будинок по АДРЕСА_1 та
зареєстроване його право власності у
Державному реєстрі (а.с.30-31).

В свою чергу , колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що в період
будівництва спірного нерухомого майна,
між сторонами у справі склалися
усталені відносини притаманні
подружжю, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому
іншому шлюбі, майно, набуте ними за
час спільного проживання, належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Як вбачається, з довідки, виданої
головою вуличного комітету та
засвідченої підписами свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, сторони у справі проживали
однією сім'єю за адресою:АДРЕСА_2 в
період з 1992 року по 1999 року / а.с. 9/.

Також, як встановлено судом першої
інстанції, позивачка приймала участь у
будівництві житлового будинку і
господарських будівель на земельній
ділянці, виділеній відповідачу по
АДРЕСА_1, що підтверджується
показаннями вищевказаних свідків, а
також свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
долученими до матеріалів справи
копіями товарно-транспортних
накладних та квитанціями до
прибуткових касових ордерів (а.с.14-25).

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, доведеним факт
спільного проживання сторін у справі ,
а також факт участі позивачки у
будівництві спірного нерухомого
майна.

Відповідно до ч.1 ст. 17Закону України
«Про власність», який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Це ж положення закріплене в ч.4 ст.368
діючого Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України
та ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника.

В свою чергу, у відповідності з ч.1 ст.364
ЦК України співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04.10.1991р. «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» (п.6, 7), виділ в натурі часток
жилого будинку, що є спільною частковою
власністю, є можливим, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним
виходом. Виділ також може мати місце за
наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. В спорах про поділ
будинку в натурі учасникам спільної
часткової власності на будинок може
бути виділено відокремлену частину
будинку, яка відповідає розміру їх
часток у праві власності. У тих
випадках, коли для поділу необхідне
переобладнання та перепланування
будинку, він проводиться при наявності
дозволу на це виконкому місцевої Ради.

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 101
від 15.11.2013р., ринкова вартість житлового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1
складає 81089 грн. при цьому ринкова
вартість самого житлового будинку
становить 32663 грн. Вказаним висновком
запропоновано три варіанти такого
поділу. Показано, як зміняться ідеальні
частки співвласників в даному
домоволодінні після проведення
розподілу, наведена різниця часток. По
варіантам розподілу будівель та споруд
вказано, які роботи потрібно провести
по переобладнанню (а.с.123-141).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, на 1/2 частину співвласникам
потрібно виділити будівель і споруд на
суму 40544,5 грн. (81089 х 1/2), в тому числі: по
житловому будинку літ. «А-1» - 16331,5 грн.
(32663х1/2) з площею 45,2 кв.м. (90,4х1/2), по іншим
будівлям та спорудам 24213 грн.
((81089-32663)х1/2).

В свою чергу, за варіантом розподілу №
2, згідно якого позивачка просить
виділити їй частину житлового будинку
та господарських будівель, їй
виділяється частина будинку більша ніж
її частка як за площею (51,9 кв.м.) так і за
вартістю (18752 грн.), а відповідачу менша
ніж його частка (38,5 кв.м. вартістю 13911
грн.). При цьому вартість частки
відповідача менша за ідеальну на 291,5
грн. і з урахуванням будівель і споруд,
які йому виділяються. Таким чином
відповідач позбавляється певної
частини своєї власності.

Згідно ч.2 ст. 364 ЦК України компенсація
співвласникові вартості його частки
може бути надана лише за його згодою,
однак як вбачається з матеріалів
справи, відповідач такої згоди не
надавав.

Крім того, враховуючи те, що позивачкою
не надано доказів отримання
передбаченого, ст. 152 ЖК України дозволу
виконавчого комітету місцевої ради на
проведення переобладнання житлового
будинку, необхідного для його поділу, у
задоволенні позовних вимог про виділ
позивачці в натурі частини житлового
будинку та господарських будівель і
споруд згідно варіанту № 2 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 101 від 15.11.2013р., судом
першої інстанції відмовлено
правомірно.

Також, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про
неможливість поділу земельної
ділянки, на якій розташоване спірне
домоволодіння, оскільки належна
кожному з співвласників частина
нерухомого майна конкретно не
визначена.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1 про не повернення їй
зайво сплаченої суми судового збору,
оскільки рішенням суду першої
інстанції було вирішено вказане
питання.

В свою чергу, з матеріалів справи
вбачається, що позивачкою було
сплачено 1500 грн. за проведення судової
будівельно-технічної експертизи № 101
від 15.11.2013р, що підтверджується
відповідною квитанцією / а.с. 175/.

З врахуванням вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 750 грн. на відшкодування витрат
понесених на проведення експертизи

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводі апеляційної
скарги відповідача ОСОБА_2 щодо
перебування позивачки у іншому шлюбі
під час будівництва спірного
домоволодіння, оскільки як вбачається
з матеріалів справи шлюб між
позивачкою та ОСОБА_8 було розірвано у
1993 році / а.с. 82/

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються та не спростовують висновки
суду про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про поділ майна.

В свою чергу, колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення суду в
частині стягнення на користь позивачки
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.3, , 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 617, 85 грн. у відшкодування витрат
на сплату судового збору та 750 грн. у
відшкодування витрат понесених за
проведення експертизи, а всього - 1367, 85
грн.

В іншій частині рішення суду -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: _______________
О.О.Буленко

Судді: _____________ Л.М. Омельченко ___________
В.М.Триголов