У Х В А Л А

20 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, приватного
підприємства «Даско», товариства з
обмеженою відповідальністю «Фортекс
Альянс», Подільської районної у м.
Києві державної адміністрації,
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання правочину недійсним та
скасування державної реєстрації змін
до статуту підприємства,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_8 та просила
визнати недійсним з моменту вчинення
правочин щодо передачі ОСОБА_8 належної
йому частки в статутному капіталі
приватного підприємства «Даско» (далі -
ПП «Даско») на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Фортекс
Альянс» (далі - ТОВ «Фортекс Альянс») та
скасувати державну реєстрацію змін до
статуту ПП «Даско» від 30
серпня 2011 року. Позов обґрунтовано тим,
що вона перебуває в зареєстрованому у
встановленому законом порядку шлюбі з
відповідачем ОСОБА_8. 26 жовтня 2010 року
ОСОБА_8 вступив до складу власників ПП
«Даско», набувши при цьому власність на
30 % у статутному капіталі даного
приватного підприємства. 25 серпня 2011
року ОСОБА_8 склав нотаріально
посвідчену заяву про передачу належної
йому частки у статутному капіталі
підприємства на користь ТОВ «Фортекс
Альянс». Посилаючись на те, що вказана
частка у статутному капіталі ПП
«Даско» належала ОСОБА_8 та їй на праві
спільної сумісної власності, проте
відчуження даного майна відбулося без
її відома та згоди.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 02
жовтня 2013 року, позовну заяву залишено
без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 жовтня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вищевказаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
20 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

20 грудня 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 жовтня
2013 року з підстав неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судами касаційної
інстанції, що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Заявник посилається на те, що суди
касаційної інстанції неоднаково
застосовують одну й ту ж саму норму
матеріального права, а саме
ст. 65 СК України.

На підтвердження своїх доводів щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 червня 2012 року
у справі про визнання недійсним
договору купівлі-продажу
(відступлення) частини частки у
статутному капіталі товариства.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи у відкритті касаційного
провадження суд касаційної інстанції
погодився із висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідно до положень ст. 65 СК України
згоди одного з подружжя на вихід іншого
з подружжя зі складу учасників
товариства не вимагається, оскільки
вважається, що подружжя діє за взаємною
згодою. Виходом зі складу учасників
одного з подружжя права іншого з
подружжя не порушуються і він, за умови
внесення частки у статутний фонд за
рахунок спільних коштів, має право на
компенсацію своєї частки та частки
дивідендів. Вихід зі складу учасників є
правочином, а не договором, який може
бути оспорений у встановленому законом
порядку.

Зі змісту рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 червня 2012 року, на яке
посилається заявник як на підставу
неоднакового застосування касаційними
судами ст. 65 ЦК України,
вбачається, що касаційний суд виходив
із того, що право на частку у статутному
капіталі господарського товариства є
наслідком внесення особою вкладу у
статутний капітал цього товариства та
відповідно до положень ст. 13 Закону
України «Про господарські товариства»
підлягає грошовій оцінці. Крім того,
суд зазначив, що відчуження частки у
статутному капіталі товариства за
своєю правовою природою є відчуженням
належних відповідачу вкладів у вигляді
грошових коштів. Тому, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, касаційний
суд дійшов висновку про те, що
укладення одним із подружжя договору
купівлі-продажу (відступлення) частини
частки у статутному капіталі
товариства без згоди іншого з подружжя
відповідно до ст. 65 СК України є
порушенням положень ЦК України, що є
підставою для визнання вказаного
договору недійсним.

Таким чином, наведені у заяві
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 жовтня 2013 року доводи
вказують на неоднакове застосування
судами касаційної інстанції однієї й
тієї самої норми матеріального права -
ст. 65 СК України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, що згідно з
вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою
для перегляду судових рішень.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
дійшла висновку, що заява про перегляд
судового рішення підлягає задоволенню,
а справу слід допустити до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_8 приватного підприємства
«Даско», товариства з обмеженою
відповідальністю «Фортекс Альянс»,
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання правочину недійсним та
скасування державної реєстрації змін
до статуту підприємства, за заявою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 жовтня 2013 року до
провадження Верховного Суду України.

Ухвалу разом із заявою про перегляд
судового рішення та доданими до неї
документами надіслати до Верховного
Суду України.

Копію ухвали разом із копією заяви
надіслати особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська