Справа № 367/533/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

03 березня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко
О.В.

при секретарі Мидовець М.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із даним
позовом, свої вимоги мотивувала тим, що
20 листопада 1999 року вона уклала шлюб з
відповідачем, від шлюбу вони мають
малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, 2001
року народження. З моменту реєстрації
шлюбу вони проживали в АДРЕСА_1, в 2005
році в зв'язку з пошуком роботи вона
переїхала до м. Києва, де винаймала
квартиру. З 2006 року вона проживала в
АДРЕСА_2, з цього часу вона з собою
забрала доньку, яка ходила до дитсадка
в м. Києві, а потім пішла до школи в м.
Києві ШДС "Кияночка", з 2010 року донька
пішла до ШДС "Лісова казка", в 2011 році
донька пішла до гімназії "Апогей".

Позивачка вказує, що весь цей час вона
та її батьки платили за її навчання, а
вона її самостійно виховувала, а батько
участі в вихованні не приймав. Чоловік
весь цей час жив окремо в м.
Кіровограді, пояснював це тим, що він не
бажає жити на орендованій квартирі та
коли вона купить квартиру або будинок,
то переїде до родини. В 2009 році їй
батьки подарували гроші та вона купила
земельну ділянку та недобудований
будинок, але оформили покупку на
чоловіка, так як він запевняв, що в
цьому випадку він переїде жити до сім'ї,
будинок був майже збудований. Їй її
батько ОСОБА_4 продовжував давати гроші
в борг на завершення будівництва
будинку, це були внутрішні роботи.
Кошти на завершення будівництва вона
також отримувала в борг від
фермерського господарства "Сатурн",
членом якого є і на даний час; в борг
вона також брала гроші в інших осіб та
по борговим зобов'язанням до
сьогоднішнього дня не розрахувалася.

Вказує, що в 2011 році, бажаючи ввести
будинок в експлуатацію на підставі
довіреності подала заяву на проведення
інвентаризації будинку; отримавши
технічний паспорт вона разом з донькою
переїхала в АДРЕСА_3. В подальшому вона
почала збирати документи на введення
будинку в експлуатацію, але це
потребувало багато коштів, так як
навчання доньки коштувало дуже дорого
і необхідно було купувати хоч самі
необхідні меблі - в неї на це не
вистачало коштів, а з часом закінчився
термін дії довіреності, котру їй видав
чоловік. За цей час вона придбала меблі
до кухні та в кімнату доньки, щоб було
хоча б де приготувати їжу та доньці
ліжко, щоб спала не на підлозі, та стіл
та шафу, ванну, пральну машину, газову
плиту, пилосос та інші самі необхідні
побутові речі. Все це було придбано в
основному за боргові кошти. До
сьогоднішнього дня вона не має змоги
купити навіть ліжка собі і їй
приходиться спати на підлозі. Чоловік,
не зважаючи на свою обіцянку, до неї
жити не переїхав і кожного року все
рідше її відвідував. В 2012 році він
приїжджав лише 3 рази за весь рік на
декілька днів. Вони все частіше
сперечалися, що почало відображатися
на її психологічному стані та стані її
дитини. Вона почала хворіти, не маючи
ніякої підтримки вона в хворому стані
водила до школи дитину, вони їздили з
нею маршрутками з смт. Гостомель до м.
Києва, хоча в її чоловіка на цей час
було декілька автомобілів. Вона дуже
хотіла, щоб її донька навчалася в школі,
де не так багато учнів, щоб їй приділяли
вчителі якомога більш уваги, а тому
донька ходила в школу до м. Києва.
Батько доньки та її чоловік їм майже не
допомагав навіть у вихованні, не водив
її до школи. Вона, не маючи рідних людей
в м. Києві сама справлялася з усіма
обов'язками батьків, не розраховуючи ні
на чию допомогу.

Позивачка вказує, що вона разом з
донькою весь цей час проживає в
АДРЕСА_3. В грудні 2012 року відповідач
залишив сім'ю, у зв'язку з цим ведення
між ними спільного господарства та
сумісне проживання остаточно
припинене; вона самостійно сплачує
рахунки за електроенергію, газ і т.д.,
котрі приходять на його ім."я, так як в
разі несплати може припинитися
постачання цих послуг, і вона з донькою
залишиться без змоги приготувати їжу
та в холодному будинку. В жовтні 2013 року
вони провели переговори з ОСОБА_2 та
він, розуміючи, що будинок в АДРЕСА_3 і
земельну ділянку , на якій він
побудований придбано за кошти,
подаровані її батьками, що їх спільній
дитині необхідно десь жити, погодився
укласти з нею шлюбний договір,
відповідно до умов якого дана
нерухомість в випадку розлучення стане
її власністю. Після підписання
шлюбного контракту її чоловік взагалі
перестав з нею спілкуватися. Донька в
цьому році перейшла до сьомого класу
ліцею "Апогей", на даний час їй
виповнилося повних 12 років, останнього
часу вона дуже хворіє, майже не ходить
до школи та весь час знаходиться дома
на лікуванні.

Вказує, що їх шлюбні відносини зовсім
зруйнувалися, вже більше року ОСОБА_2 не
є членом їх родини, а лише юридично
залишається в статусі її чоловіка.
Основою причиною розпаду сім'ї стала
різниця характерів, відсутність між
нею та відповідачем взаєморозуміння і
довіри, на протязі 7 років сімейне життя
між ними поступово погіршувалося, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення між ними шлюбних
відносин. Відповідач не бажає
підтримувати нормальну атмосферу в
сім'ї, піклуватися про побудову
сімейних відносин на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги
як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного
кодексу України. Відповідач з 2005 року
проживав окремо, не намагався
переїхати на постійне місце проживання
з сім'єю, знайти роботу, виховувати
доньку, підтримувати родинні стосунки,
приїжджав і від'їжджав коли сам хотів,
не рахуючись з її думкою та думкою
дитини. Зазначає, що вчинки відповідача
кожного разу спричиняли їм з донькою
душевні страждання, а постійні їх
сварки призводять лише до
нестабільного психічного стану дитини,
у котрої зараз перехідний вік.
Обставин, які б перешкоджали
розірванню шлюбу саме в такий спосіб -
немає, її чоловік ОСОБА_2 не має наміру
зберегти шлюб. Вважає, що причини, які
спонукають її наполягати на розірванні
шлюбу, є обґрунтованими і подальше
спільне життя їх з відповідачем як
подружжя та збереження шлюбу
суперечить їх інтересам. Після
розірвання шлюбу дитина буде проживати
з нею.

В зв'язку із викладеними обставинами
позивачка просить шлюб між нею та
відповідачем розірвати.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
надала суду письмову заяву, в якій
просить розглядати справу в її
відсутність, позов підтримує, проти
заочного рішення не заперечує, після
розірвання шлюбу просить залишити їй
прізвище ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

В зв'язку із цим суд, враховуючи
письмову заяву позивача, вважав за
можливе розглянути справу у
відсутності сторін на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. З огляду на викладене
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

За згодою позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК
України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що сторони з 20.11.1999 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від даного
шлюбу мають неповнолітню дитину -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Сторони не
підтримують шлюбних стосунків,
спільного господарства не ведуть,
спільного бюджету не мають, проти
примирення сторони заперечують. Дані
обставини вказують на те, що сім'я
сторін розпалась, шлюб носить
формальний характер, а тому його
необхідно розірвати.

Зазначені вище обставини
підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином суд вважає, що позов
знайшов своє підтвердження у судовому
засіданні і він підлягає до
задоволення.

Враховуючи заяву позивачки, суд вважає,
що після розірвання шлюбу слід
залишити їй прізвище ОСОБА_1.

Керуючись ст. 104, 105, 112 Сімейного Кодексу
України, ст.ст. 6, 10, 15, 60, 213, 215,218, 224-226 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 20 листопада 1999
року Центральним відділом реєстрації
актів громадянського стану
Кіровоградського міськвиконкому,
актовий запис № 888 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити
позивачці прізвище "ОСОБА_1".

Копію заочного рішення направити
сторонам для відома.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. В. Пархоменко