Справа № 115/6477/13-ц
Провадження № 2/115/95/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" лютого 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим у складі: судді Смолія
А.М., при секретарі Якуніні А.О., за
участю прокурора Самусь К.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти
Сакської міської ради Автономної
Республіки Крим про стягнення грошової
компенсації за невикористану
додаткову відпустку та середнього
заробітку за час затримки її виплати,

Встановив:

У листопаді 2013 року позивач звернулася
до суду з позовом до відповідача про
стягнення грошової компенсації за
невикористану додаткову відпустку та
середнього заробітку за час затримки
її виплати в сумі 12 417,51 грн. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вона працювала 02
серпня 2013 року була звільнена з посади
юрисконсульта Відділу освіти Сакської
міської ради АР Крим. На її утриманні та
вихованні перебуває малолітня дочка
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно із ЗУ
«Про відпустки» вона має право на
додаткову відпустку, як одинока матір,
яка виховує дитину без батька. Вона не
реалізувала своє право на отримання
вказаної додаткової відпустки за 2007,
2008, 2009, 2010, 2011, 2013 роки. Проте при
звільненні, у встановлений законом
строк, їй не була виплачена грошова
компенсація за всі не використані нею
дні щорічних додаткових відпусток.
ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача
на свою користь суму грошової
компенсації за невикористану
додаткову відпустку у сумі 4 405,89 грн. та
суму середнього заробітку за час
затримки виплати грошової компенсації
за невикористану додаткову відпустку у
розмірі 8 011,62 грн.

06 лютого 2014 року позивач збільшила
розмір свої позовних вимог до 20 429,13 грн.
(грошова компенсації за невикористану
додаткову відпустку - 4 405,89 грн.,
середній заробіток за час затримки
виплати грошової компенсації за
невикористану додаткову відпустку - 16
023,24 грн.)

У судому засіданні позивач підтримала
свої вимоги у повному обсязі та
пояснила, що із батьком дитини у шлюбі
не перебувала, він не приймає участі у
вихованні та утриманні дитини, у нього
є своя сім'я. Відповідач обізнаний про
те, що вона є одинокою матір'ю, яка
виховує дитину без батька. У зв'язку із
характером роботи вона не мала
можливості виходити у додаткові
відпуски, відповідач при звільненні
повинен був провести з нею повний
розрахунок, а саме виплатити грошову
компенсацію за невикористану
додаткову відпустку.

Представник відповідача Стась З.В.
позов не визнала з тих підстав, що
позовні вимоги ОСОБА_1 вважає
безпідставними. У особовій справі
позивача відсутні документи, які
підтверджують її статус як одинока
матір. На протязі роботи, за
виключенням 2012 року, позивач не
зверталася із заявою про надання
додаткової відпустки або виплати
грошової компенсації. Після звільнення
з роботи їй було роз'яснено, що після
подання документів, які підтверджують
виховання нею дитини без участі батька,
буде виплачена спірна грошова
компенсація. Без підтвердження
вказаного факту відсутні підстави для
виплати грошової компенсації за
невикористану додаткову відпустку.

Прокурор Самусь К.С. вважала позов
ОСОБА_1 безпідставним, оскільки вона до
відділу освіти не представила
документів, які б підтвердили, що вона
як одинока матір, виховувала дочку без
участі батька.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства
провадиться у день звільнення.

Згідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
сережній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач з 04 серпня 2003 року працювала на
посаді юрисконсульта Відділу освіти
Сакської міської ради

Наказом від 01 серпня 2013 року №94-к
позивач із 02 серпня 2013 року була
звільнена з роботи з
посадиюрисконсульта на підставі п.1 ст.
36 КЗпП України за угодою сторін.

01 серпня 2008 року позивач звернулася до
начальника Відділу освіти Сакської
міської ради із письмовою заявою, в
якій просила виплатити їй грошову
компенсацію за невикористану
додаткову відпустку,як одинокій
матері, яка виховує дитину без батька,
за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013 роки.

Листом від 04 вересня 2013 року № 550/07.1-21
начальнику Відділу освіти Сакської
міської ради повідомила ОСОБА_1, що
після подання у бухгалтерію відділу
необхідних документів, які
підтверджують те, що батько не приймав
та не приймає участі у вихованні
дитини, а саме актів за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011,
2013, складених соціально-побутовою
комісією, створеною первинною
профспілковою організацією або
якою-небудь іншою комісією, створеною
на підприємстві, установі, організаці,
в якій підтверджується факт усунення
батька від виховання дитини, або
довідки зі шкоди за 2011, 2013 роки про те,
що батько не приймає участі у вихованні
дитини, розрахунки на невикористані
дгі додаткової відпустки будуть
проведені та виплачені у повному
обсязі.

Як стверджує позивач, вона не
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
батьком дитини.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_2
слідує, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
її батьками записані: ОСОБА_5 і ОСОБА_1

Відповідно до ст.74 КЗпП України
громадянам, що перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні відпустки (основна
та додаткові) відпустки із збереженням
на їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

У відповідності до ст.76 КЗпП України
щорічні додаткові відпустки надаються
працівникам: 1) за роботу із шкідливими
і важкими умовами праці; 2) за особливий
характер праці; 3) в інших випадках,
передбачених законодавством.
Тривалість щорічних додаткових
відпусток, умови та порядок їх надання
встановлюються нормативно-правовими
актами України.

Згідно до ст. 2 ЗУ «Про відпустки» право
на відпустки мають громадяни України,
які перебувають у трудових відносинах
з підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.

Статтею 4 ЗУ «Про відпустки»
передбачені види відпусток, а саме: 1)
щорічні відпустки: основна відпустка
(стаття 6 цього Закону); додаткова
відпустка за роботу із шкідливими та
важкими умовами праці (стаття 7 цього
Закону); додаткова відпустка за
особливий характер праці (стаття 8
цього Закону); інші додаткові
відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв'язку з
навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього
Закону); 31) відпустка для підготовки та
участі в змаганнях (стаття 161 цього
Закону); 4) соціальні відпустки:
відпустка у зв'язку з вагітністю та
пологами (стаття 17 цього Закону);
відпустка для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку (стаття
18 цього Закону);відпустка у зв'язку з
усиновленням дитини (стаття 181 цього
Закону); додаткова відпустка
працівникам, які мають дітей (стаття 19
цього Закону); 5) відпустки без
збереження заробітної плати (статті 25,
26 цього Закону).

Відповідно до ст. 182-1 КЗпП України
жінці, яка працює і має двох або більше
дітей віком до 15 років, або
дитину-інваліда, або яка усиновила
дитину, одинокій матері, батьку, який
виховує дитину без матері (у тому числі
й у разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також особі,
яка взяла дитину під опіку, надається
щорічно додаткова оплачувана
відпустка тривалістю 10 календарних
днів без врахування святкових і
неробочих днів.

Згідно до п.5 ч.13 ст.10 ЗУ «Про відпустки»
щорічні відпустки за бажанням
працівника в зручний для нього час
надаються: одинокій матері (батьку), які
виховують дитину без батька (матері);
опікунам, піклувальникам або іншим
самотнім особам, які фактично
виховують одного або більше дітей
віком до 15 років за відсутності
батьків.

Відповідно до 19 ЗУ «Про відпустки» в
редакціях, що діяла в період 2008-2009
років, жінці, яка працює і має двох або
більше дітей віком до 15 років, або
дитину-інваліда, або яка усиновила
дитину, одинокій матері, батьку, який
виховує дитину без матері (у тому числі
й у разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також особі,
яка взяла дитину під опіку, чи одному із
прийомних батьків надавалася щорічно
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 7 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів;
у відповідності до ст.19 цього Закону в
редакціях, що діяла з 11.05.2010 року, така
додаткова відпустка повинна була
скласти - 10 календарних днів щорічно.

У відповідності до роз'яснень в п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року із
подальшими змінами одинокою матір'ю
слід вважати жінку, яка не перебуває в
шлюбі і у свідоцтві про народження
дитини якої відсутній запис про батька
дитини або запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері, вдова, інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама).

Відповідно до листа Міністерства праці
та соціальної політики України від
26.07.2010 року № 2650/0/10/13 на виконання
доручення Прем'єр-міністра України
було дано роз'яснення стосовно
неузгодженості деяких норм трудового
законодавства, зокрема роз'яснено, що
право на додаткову відпустку мають
право наступні одинокі матері: жінка,
яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві
про народження дитини відсутній запис
про батька дитини або запис про батька
зроблено у встановленому порядку за
вказівкою матері; вдова; жінка, яка
виховує дитину без батька (в тому числі
і розлучена жінка, яка виховує дитину
без батька). Якщо жінка дійсно є
одинокою матір'ю, тобто не перебуває у
шлюбі і у свідоцтві про народження
дитини відсутній запис про батька
дитини або запис про батька зроблено у
встановленому порядку за її вказівкою,
або вдовою, то вона має право на
вищевказану відпустку. Проблема
виникає з наданням такої відпустки
розлученій жінці, яка виховує дитину
без батька, в тому числі і жінці, яка
народила дитину, не перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, і при цьому
батько визнав дитину, і жінці, яка
вийшла заміж, але її дитина новим
чоловіком не всиновлена, оскільки
батько у дитини є і в багатьох випадках
спілкується з нею і бере участь у
вихованні.

Згідно до ст.20 ЗУ «Про відпустки»
додаткові відпустки працівникам, які
мають дітей, надаються понад щорічні
відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8
цього Закону, а також понад щорічні
відпустки, встановлені іншими законами
та нормативно-правовими актами, і
переносяться на інший період або
продовжуються у порядку, визначеному
статтею 11 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.24 ЗУ «Про
відпустки», ст.83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей.

У судовому засіданні встановлено, що
при звільненні позивача та здійснення
з нею всіх необхідних при звільненні
розрахунків Відділу освіти Сакської
міської ради не було відомо про те, що
позивачка є одинокою матір'ю у
розумінні вищенаведених вимог
законодавства. Натомість, як
вбачається з особистої справи
позивачки, копія якої надана суду
відповідачем, в її матеріалах відсутні
дані про наявність у позивача дитини.

В матеріалах особистої справи позивача
відсутні будь-які документи, що
підтверджують її статус як одинока
матір, яка сама, без участі батька,
виховує сина дочку. До часу звільнення
вона до Відділу освіти Сакської
міської ради лише один раз у 2012 році
подала відомості про підтвердження
вказаного факту, на підставі чого їй
було виплачено грошову компенсацію за
невикористану додаткову відпустку.

Встановлено, що після звільнення з
роботи позивач будь яких доказів на
підтвердження виховання нею особисто
дитини не представила, одна лише
довідка про склад сім'ї не може
підтверджувати вказану обставину.

Крім того, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів,
підтверджуючих факт відсутності
участі у вихованні дочки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з боку її батька ОСОБА_5,
ухилення його від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, відсутності його піклування
про її фізичний та духовний розвиток,
підготовку до самостійного життя,
відсутності його спілкування з
дитиною та проявів до нього
батьківської турботи, ненадання
матеріальної допомоги на утримання.
Суду не надано будь-яких висновків
органів опіки та піклування стосовно
ухилення батька від виховання дитини,
рішень суду про стягнення з нього
аліментів на утримання дочки або про
позбавлення його батьківських прав
відносно дитини, актів дослідження
умов проживання дитини та участі
батька у його вихованні, тощо.

Як слідує із довідки ДНЗ «Чебурашка» №
130/1-21 від 06 грудня 2013 року ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідувала дитячий садок
групу № 211 із 10 червня 2008 року. За час
відвідування її батько ОСОБА_5 приймав
участь у вихованні дочки, приводив її
забирав її, приходив на масові заходи
для дітей, приймав участь у житті групи
та дитячого садка.

Із листа Відділу у справах дітей
Сакської міської ради № 09-56/67-7 від 31
грудня 2013 року слідує, що ОСОБА_1 за
складанням актів соціально-побутової
комісії на підтвердження факту
відсутності батька її дочки ОСОБА_5 у
вихованні дитини в відділ не
зверталася.

Із акту від 02 січня 2014 року, складеного
сусідами позивача, слідує, що вона
виховує дочку самостійно.

Суд критично ставиться до вказаного
доказу, оскільки він не може об'єктивно
свідчити про факт ухилення батька
дитини від участі у її вихованні та
утриманні.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі компенсувати за
рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно
ст.ст. 19, 20, 24 ЗУ «Про відпустки»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Смолій А. М.