У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., -розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Сбербанку Росії» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - товариство
з обмеженою відповідальністю
«СТС-Сервіс», про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанку Росії» на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 6 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі -
АТ «Сбербанк Росії») звернулося до суду
з вищезазначеним позовом, посилаючись
на те, що 28 серпня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «Дочірній
банк Сбербанку Росії»,
правонаступником якого є АТ «Сбербанк
Росії» та товариством з обмеженою
відповідальністю «СТС-Сервіс» (далі -
ТОВ «СТС-Сервіс») було укладено договір
про відкриття кредитної лінії №
20-Н/08/08/ЮО, відповідно до умов якого вони
відкрили позичальнику ТОВ «СТС-Сервіс»
кредитну лінію, ліміт якої складав 10
млн. грн. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 25%
річних та терміном повернення коштів
до 27 серпня 2010 року. У подальшому до
цього договору були внесені зміни
шляхом укладення додаткових угод.
Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 28
серпня 2008 року між ними та ОСОБА_6 було
укладено договір поруки, а
28 серпня 2009 року - ще один договір
поруки з ОСОБА_7 За вказаними
договорами поруки поручителі
зобов'язалися відповідати перед
кредитором за виконання боржником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що ними виконані
взяті на себе зобов'язання, однак
позичальник умов договору не виконав і
станом на 14 червня 2012 року за ним
рахується заборгованість у розмірі 9 352
763 грн. 95 коп.

Уточнивши під час розгляду справи свої
вимоги, позивач просив стягнути
солідарно з відповідачів суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 12 254 029 грн. 57 коп., з яких: 8 527 088
грн. 75 коп. борг по кредиту, 2 287 347 грн. 09
коп. проценти за користування кредитом,
нараховані за період з 1 січня 2012 року
до 22 травня 2013 року, 1 236 190 грн.
09 коп. пеня за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань за період з 28
лютого 2012 року до 23 травня 2013 року, 203 403
грн. 64 коп. пеня за прострочення сплати
процентів за користування кредитною
лінією за період з 22 лютого 2012 року до 23
травня 2013 року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 6
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 16 жовтня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані у справі судові рішення
вказаним вимогам не відповідають.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року
між закритим акціонерним товариством
«Дочірній банк Сбербанку Росії»,
правонаступником якого є АТ «Сбербанк
Росії» та ТОВ «СТС-Сервіс» було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 20-Н/08/08/ЮО (а.с. 8-21). За
умовами цього договору позивач відкрив
позичальнику ТОВ «СТС-Сервіс»
відновлювальну кредитну лінію, ліміт
якої становить 10 млн. грн.

За договором позичальник зобов'язався
своєчасно та в повному обсязі
виплачувати банку проценти за
користування кредитом,
використовувати його за цільовим
призначенням і своєчасно повернути
кредит банку у строк до 27 серпня 2010 року
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 25% річних.

До договору про відкриття кредитної
лінії № 20-Н/08/08/ЮО між банком та
позичальником були внесено зміни,
шляхом укладення додаткових угод:

від 28 серпня 2008 року додаткова угода № 1
- п. 1.3 договору, стосовно розміру
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами (а.с. 22-24);

від 28 грудня 2009 року додаткова угода № 2
- пп. 1.2,1.4.,2.1, 2.5, 2.6, 2.7, 4.2, 4.5, 8.2, 8.5. 9.6. 10.2
кредитного договору (а.с. 25-31);

від 28 грудня 2009 року додаткова угода № 3
- зміна розміру відсоткової ставки за
користування кредитними коштами (а.с.
32-35);

від 4 березня 2010 року додаткова угода №
4 - зміни до п. 12.3 кредитного договору
(а.с. 36);

від 26 березня 2010 року додаткова угода №
5 - зміни до п. 12.3 кредитного договору
(а.с. 37);

від 24 вересня 2010 року додаткова угода №
6 - зміни до п. 1.2 договору, стосовно
ліміту кредитної лінії та строку дії
кредитного договору (а.с. 38-39);

від 24 березня 2011 року додаткова угода №
7 - зміни до пп. 1.2, 1.3, 1.4, 2.5, 6.9 договору
стосовно ліміту кредитної лінії,
строку дії договору (а.с. 40-42);

від 24 березня 2011 року додаткова угода
№ 8 - зміни розміру відсоткової ставки
за користування кредитними коштами
(а.с. 43-44);

від 14 червня 2011 року додаткова угода № 9
- припинення дії додаткової угоди № 8 та
доповнення договору додатком №1 про
визначення розміру процентної ставки
за кредитним договором,

від 21 жовтня 2011 року додаткова угода №
10 - зміни до пп. 2.1, 6.6 договору стосовно
визначення майна, яке забезпечує
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

У якості забезпечення виконання умов
укладеного кредитного договору 28
серпня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «Дочірній
банк Сбербанку Росії»,
правонаступником якого є АТ «Сбербанк
Росії» та ОСОБА_6 було укладено договір
поруки, за умовами якого поручитель
ОСОБА_6 зобов'язався відповідати перед
банком за повне та своєчасне виконання
позичальником ТОВ «СТС-Сервіс»
боргових зобов'язань за договором про
відкриття кредитної лінії №20-Н/08/08/ЮО
від 28 серпня 2008 року у повному обсязі
таких зобов'язань (а.с. 45-46). До договору
поруки між банком та поручителем
ОСОБА_6 були внесені зміни 28 грудня 2009
року, 25 березня 2010 року, 24 березня 2011
року, 14 червня 2011 року (а.с. 47-56).

Також, в якості забезпечення виконання
умов укладеного кредитного договору 28
грудня 2009 року між АТ «Сбербанк Росії»
та ОСОБА_7 було укладено договір поруки,
за умовами якого поручитель ОСОБА_7
зобов'язався відповідати перед банком
за повне та своєчасне виконання
позичальником ТОВ «СТС-Сервіс»
боргових зобов'язань за договором про
відкриття кредитної лінії № 20-Н/08/08/ЮО
від 28 серпня 2008 року у повному обсязі
таких зобов'язань (а.с. 57-60). До договору
поруки між банком та поручителем
ОСОБА_7 були внесені зміни від 25 березня
2010 року, 24 березні 2011 року, 14 червня 2011
року, 21 жовтня 2011 року (а.с. 61-69).

За умовами договорів поруки (п. 4.1)
поручителі відповідають перед банком в
тому ж обсязі, що і ТОВ «СТС-Сервіс».

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про те, що в силу ст. 554 ЦК
України, поручителі з якими були
укладені окремі договори поруки несуть
солідарну відповідальність лише з
боржником, а оскільки вони спільну
поруку не укладали, такої
відповідальності між ними не виникає.
До того ж доказів того, що поручителі
отримали досудові вимоги з пропозицією
виконати взяті на себе зобов'язання, як
то передбачено п. 4.3 договору поруки, що
укладений 28 серпня 2008 року з ОСОБА_6,
позивачем не надано. Не надано доказів
і того, що пролонгація кредитного
договору була погоджена з поручителем
ОСОБА_6, а тому збільшився обсяг його
відповідальності. Також без письмового
повідомлення поручителів банк
збільшив розмір відсоткової ставки з 18%
до 20% та розрахунок заборгованості
зроблений виходячи саме з цієї ставки.
З урахуванням цих обставин суд вважав,
що договори поруки є припиненими в силу
ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Однією із підстав відмови у позові, суд
визначив, що обсяг відповідальності
поручителів збільшився, а саме
збільшився розмір відсоткової ставки з
18% до 20 % річних і вони не були
повідомлені про ці обставини, однак
разом з тим, суд залишив поза увагою те,
що першочергово така ставка становила
25% річних. З урахуванням цього, суду
слід було перевірити, чи в дійсності
відбулося таке збільшення та якими
доказами зазначені обставини
підтверджуються або спростовуються, чи
збільшився загальний обсяг
відповідальності поручителів в
порівнянні з кредитним договором, за
виконання якого відповідачі
поручалися та виходячи із
встановленого, вирішити чи припинили
дію договори поруки, в силу ч. 1
ст. 559 ЦК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення
місцевого суду та ухвала апеляційного
суду підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанку Росії» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 6 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 16
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О.
Леванчук Л.М.
Мазур В.А.
Нагорняк Г.В.
Юровська