Провадження № 2/521/2662/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що ОСОБА_1, на
підставі Свідоцтва про право власності
від 23 липня 2009 року належить 7/10 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 Вказане
свідоцтво видане від 21 жовтня 2005 року.
Таким чином позивач мешкає за
вищевказаною адресою з жовтня 2005 року.
25 червня 2008 року рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
по цивільній спра ві №2-4052/08 за
відповідачем ОСОБА_2 було визнано право
власності на самочинно збудований
двохповерховий будинок АДРЕСА_2 Однак
позивач зазначає, що вказаний будинок
трьохповерховий, великої площі, з круто
похилою покрівлею. Вищевказаний
трьохповерховий будинок захопив ледве
не усю площу її земельну ділянку і
відповідач самовільно захопила частку
земельної ділянки користування
позивача. Домоволодіння, на якому
розташовано належний від повідачу
будинок, огороджено кам'яним парканом.
Вказаний пар кан збудовано
відповідачем ОСОБА_2 в сторону
земельної ділянки позивача від лінії
межі між їхніми земельними ділянками.
Таким чином, площа земельної ділянки
позивача зменши лась на площу, зайняту
парканом, чим порушені права користу
вача і законні інтереси позивача. Крім
того, вказаний паркан не поштукатурено
з боку домоволодіння позивача, що
негативно вливає на естетичний вигляд
його подвір'я. Коли випадають
атмосферні осадки, з нього стікає у
грунт будівельна конструкція паркану,
зменшується строк зносу паркану.
Будинок відповідача ОСОБА_2
розташований на відстані одного метра
від забору між ділянками сторін і всі
атмосферні осадки: дощ, сніг, які
стікають з покрівлі, течуть і па дають
на подвір'я домоволодіння позивача.
Також відповідач ОСОБА_2 здійснила
підключення у магістральну газову
трубу і у позивача вже немає колишнього
тиску у газовому обладнанні. Таким
чином, відповідач ОСОБА_2 спричинила
своїми діями позивачу мо ральну шкоду,
яка виявилась у моральних стражданнях,
у порушенні нормальних життє вих
зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, настали негативні
наслідки цих скандалів, погіршало
здоров'я позивача.

На підставі вище викладеного позивач
просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
матеріальну шкоду у вигляді збитків:
вартості самовільно захопленої частки
земельної ділянки у сумі 80000 грн. ;
зобов'язати відшкодувати відповідача
ОСОБА_2 вартість будівельних робіт,
пов'язаних з ремонтом кам'яного паркана
у сумі 20000 грн.; стягнути з відповідача
ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 10000 грн.;
визначити порядок користування і межу
земельної ділянки у АДРЕСА_1 позивача
ОСОБА_1, сусідній з земельною ділянкою
відповідача ОСОБА_2, АДРЕСА_2; визначити
вартість втраченої з користування
частки земельної ділянки площею 10,32 м.2
(25,8х 0,40= 10,32) позивача ОСОБА_1, яку
відповідач ОСОБА_2 самовільно захопила
з його користування; Привести у
відповідність злівні водостоки
будинку відповідача ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2 проекту і вимогам будівельних
норм і правил; зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 привести у відповідність своє
газо ве обладнання; скасувати рішення
по справі №2-4052/08 від 25 червня 2008 року
Малиновського рай онного суду м. Одеси
за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської
ради про визнання права власності;
стягнути з відповідача судові витрати.

Пред'явлена позовна заява ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 жовтня 2011 року була залишена без
руху, оскільки подана з порушенням п. 2
ч. 1 ст. 80, п. 3, 5, 6, ч. 2 , ч. 5 ст.119 ЦПК
України, а саме: позивачем не сплачено
судовий збір у повному обсязі, який на
момент подання позивачем позову 13.10.2010
року, згідно п. «а» ч. 1 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» повинен дорівнювати з
позовних заяв майнового характеру -
один відсоток ціни позову, але не менш 3
неопадаткованих мінімумів доходів
громадян і не більше 100
неопадаткововуваних мінімумів доходів
громадян.

Для усунення вищезазначених недоліків
судом був установлений строк до 08
грудня 2011 року, які позивачем не
виконані.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 08 грудня 2011 року позовна
заява ОСОБА_1 булла залишена без
розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 19 червня 2012 року,
апеляційна скарга ОСОБА_1 була частково
задоволена, ухвала суду скасувана з
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматичного
розподілу справ між суддями, 09.07.2012 року
справу призначено судді Буран О.М.

27.09.2012 року позивачем було подано
клопотання про відвід судді Буран О.М.

Ухвалою судді Малиновського районного
суду м. Одеси Буран О.М. від 30 жовтня 2012
року, заяву позивача про відвід судді
було залишено без задоволення.
Заявлений суддею самовідвід
задоволено.

Відповідно до протоколу автоматичного
розподілу справ між суддями, 01.11.2012 року
справу призначено судді Бобуйок І.А., та
ухвалою від 01.11.2012 року справа була
прийнята до провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 03.04.2014 р. було залишено без
розгляду частину позовних вимог, а саме
скасувати рішення по справі №2-4052/08 від
25 червня 2008 року Малиновського рай
онного суду м. Одеси за позовом ОСОБА_2
до Одеської міської ради про визнання
права власності, в іншій частині позову
розгляд справи продовжено.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні, позов не визнала та
просили суд відмовити у задоволенні
позову.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та
свідків, суд вважає, що в матеріалах
справи достатньо доказів щодо
визначення та оцінки правовідносин
сторін, та позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди суд
вважає необгрунтованими з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач
має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову, а відповідач має право визнати
позов повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред`явити
зустрічний позов.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58, 59 ЦПК України
докази повинні бути належними та
допустимими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об`єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

За приписами наведених статей
встановлена єдина підстава
цивільно-правової відповідальності за
заподіяну шкоду - це правопорушення, до
складу якого входять: шкода,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла шкоду, причинний зв'язок між
ними, вина особи, яка заподіяла шкоду.

Виходячи з цього, позивач повинний
довести, зокрема, наявність збитків і
неправомірної поведінки відповідача,
безпосередній причинний зв'язок між її
діями та заподіянням цим збитків.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що за ОСОБА_3,
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.06.2008р. по цивільної справі
№ 2-4052/08 було визнано право власності на
двохповерховий будинок за адресою:
АДРЕСА_2

Управління архітектури та
містобудування дозволило замовити
технічний висновок про можливість
збереження та подальшої експлуатації
вказаного житлового будинку. Були
отримані усі необхідні узгодження
технічного висновку з управління
інженерного захисту м. Одеси, ГУ МНС
України в Одеської області, державної
санітарно-епідеміологічної станції м.
Одеси.

Згідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 6743
від 19.05.2008 р., складеному Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2
відповідає нормативно-технічним
нормам, пред'явленим до житлових
приміщень у тому числі: «за
конструкцією даху та крівлі, що
забезпечує відвід опадів, виключаючи
попадання на територію суміжного
співвласника - ДБН В.2.6-14-97 «Покриття
будівель і споруд» п 2.17 ДБН В.2.2 15-2005; «за
відстанню між боковою межею і стіною
суміжного співвласника - п.3.25,3.38 ДБН
360-92** «Містобудівництво. Планіровка і
забудівля міських і сільських селищ».

У зв'язку з чим позовні вимоги позивача
стосовно приведення у відповідність
зливних водостоків будинку
відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2
проекту і вимогам будівельних норм і
правил не підлягають задоволенню.

Земельні ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
не знаходяться в приватній власності і
відносяться до земель м. Одеси.

Згідно до ст. 12 ЗК України до
повноважень Одеської міської ради у
галузі земельних відносин належить
вирішення земельних спорів стосовно
земель територіальної громади м. Одеси.
Однак сторони не зверталися до
Одеської міської ради з питань
визначення порядку користування та
встановлення меж земельної ділянки,
які знаходяться в користуванні за
адресою: м. Одеса по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що домоволодіння, на
якому розташовано належний
відповідачці будинок, огороджено
кам'яним парканом, ширина якого складає
0,40 метрів. Довжина муру, який розділяє
їх домоволодіння складає 25,8 метрів.
Вказаний паркан збудовано
відповідачем ОСОБА_3 в сторону його
земельної ділянки від лінії межі між
їхніми земельними ділянками. Таким
чином площа його земельної ділянки
зменшилась на площу, заняту парканом,
яка складає 10,32 кв.м. В обґрунтування
цього позивач надає технічний паспорт
на житловий будинок, схематичний план
земельної ділянки та топографічну
зйомку земельної ділянки. Але цих
документів недостатньо для
встановлення факту знаходження
паркану на ділянці позивача. Згідно до
діючих вимог топографо-геодезичні
роботи виконуються відповідно до
Інструкції по топографо-геодезичних
зйомках м 1:5000-1:500, Інструкції про
порядок контролю та приймання
топографо-геодезичних та
картографічних робіт для встановлення
цього факту необхідні топографічна
зйомка земельної ділянки з каталогом
меж землекористування і відомістю
вирахування площі.

Позивач цих документів не надав, що
унеможливлює встановлення меж
земельних ділянок, для з'ясування
порушення прав позивача та визначення
вартості втраченої з користування
частки земельної ділянки площею 10,32
кв.м. (25,8х 0,40= 10,32) позивача ОСОБА_1, яку
відповідач ОСОБА_2 самовільно захопила
з його користування, а вказані вимоги
не підлягають задоволенню.

Крім того позивачем не надано
документів первинного відводу землі.

У належних документах відповідачки, а
саме топографічній зйомці земельної
ділянки з каталогами координат і
відомостями вирахування площі, факт
знаходження муру на ділянці позивача
не підтверджується. Площа земельної
ділянки, на якої знаходиться належний
їй будинок за даними вищевказаної
документації становить 475, 08 кв. м.
Згідно до документів першевідводу, а
саме витягу із рішення виконкому
Одеської міської ради депутатів від
17.11.1949 р. за № 1413 площа відведеного
попереднім користувачам цієї
земельної ділянки становить 500 кв.м. та
згідно акту меж від 23.11.1949 р. взагалі 528
кв. м. Тобто на теперішній час площа
земельної ділянки, на якій знаходиться
належний відповідачці будинок,
зменшилась.

Відповідачка ОСОБА_2 набула право
користування земельної ділянкою за
адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору
дарування частини домоволодіння від
30.07.2003 р. На той час на цьому же місті
знаходився дерев'яний паркан, який
розмежовував суміжні земельні ділянки
по АДРЕСА_2 та вул. АДРЕСА_1, що
підтвердила в судовому засіданні
допитана в якості свідка ОСОБА_4. В
зв'язку з цим, що цей багаторічний
деревя'ний паркан був в неналежному
стані, у 2004 році, відповідачка за власні
кошті замінила його на кам'яний паркан.
Це не викликало жодних спорів та
претензій з боку суміжних
землекористувачів по вул. АДРЕСА_1. Це
підтверджує, що паркан був на звичному
місці попереднього паркану ще до того
як у 2005 році змінився власник будинку
по вул. АДРЕСА_1, тобто на ОСОБА_1

Позивач став користувачем земельної
ділянки по вул. АДРЕСА_1 з жовтня 2005 р. на
підставі договору купівлі-продажу
частини домоволодіння від 21.10.2005р. На
той час вищевказаний кам'яний паркан
знаходився там вже рік. Як покупець
частини домоволодіння та користувач
земельної ділянці позивач погодився з
її розмірами та існуванням паркану в
цьому місці на час покупки. Всупереч
цьому, в позовної заяві позивач вказує,
що він не був зацікавлений у тому, щоб
будувався паркан, який розділяє
ділянки і не бажає, щоб його
будівництво було за рахунок належної
йому земельної ділянці. Але на підставі
вказаних обставин та пояснень свідка
вбачається, що паркан існував на тому
же місці багато років, а кам'яний паркан
існував рік до купівлі домоволодіння
позивачем.

Відповідно до п. 7 позовних вимог
позивача, а саме, зобов'язання
відповідача ОСОБА_3 привести у
відповідність своє газове обладнання,
позивач не надав жодного
підтверджуючого доказу тому, що газове
обладнання відповідачки якимось чином
йому перешкоджає та у нього знизився
тиск подачі газу.

При подачі позовної заяви, позивачем
було заявлено вимогу про призначення
судової будівельно-технічної
експертизи. Однак відповідно до заяви
позивача від 12.03.2013 року вбачається, що
позивач відмовився від розгляду
зазначеного клопотання.

27 вересня 2013 року позивач повторно
подав клопотання про призначення
судової будівельно -технічної
експертизи, однак у зв'язку із тим, що
справа вже була призначена до розгляду,
ухвалою суду від 03.04.2014 р. позивачу було
відмовлено.

Позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження свого позову стосовно
спричинення йому матеріальної шкоди в
результаті неправомірних дій
відповідачки по незаконному
будівництву паркану та які матеріальні
витрати він поніс в результаті таких
дій відповідачки, а також стосовно
відшкодування відповідачем ОСОБА_2
вартостість будівельних робіт,
пов'язаних з ремонтом кам'яного паркана
у сумі 20000 грн., та позивачем не надано
розрахунків з яких вбачається з чого
складаються вказані збитки.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Згідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім`ї чи близьких
родичів.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою яка її завдала,
за наявності її вини.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Суд вважає, що немає підстав для
задоволення позову позивача в частині
стягнення з відповідача моральної
шкоди, так як позивачем не наведено
доказів про заподіяння йому моральної
шкоди.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача. Стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 16, 79, 88, 208, 209, 210, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
І.А. Бобуйок