Справа № 513/2147/13-ц
Провадження № 2/513/36/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Саратський
районний суд Одеської області у складі:

судді
Смірнової І.О.

при
секретарі Коноваленко Т.М.

за участю
адвоката ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

у відкритому судовому засіданні
у залі суду в смт. Сарата,

розглянувши цивільну справу за
позовною заявою

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про

відшкодування матеріальної шкоди,

В С
Т А Н О В И В :

позивачка звернулася до суду з
даним позовом, вказуючи, що
відповідачка працювала продавцем в її
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», який
розташований по АДРЕСА_1. 19 листопада 2012
року позивачка уклала з відповідачкою
трудовий договір, за яким відповідачка
зобов'язалась продавати, приймати,
зберігати товар, здавати виручку.

01 березня 2013 року у відповідачки була
виявлена недостача у сумі 17678 гривень 20
копійок, та був складений акт ревізії
наявності товару та грошей в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1, за період з 14
жовтня 2012 року по 28 лютого 2013 року.

Відповідачка визнала недостачу у сумі
17678 гривень 20 копійок добровільно, 20
березня 2013 року, написала розписку про
те, що протягом двох років виплатить
суму недостачі в сумі 17678 гривень 20
копійок.

За усною домовленістю між ними
відповідачка повинна була щомісячно,
невеликими сумами, відшкодовувати
позивачці заподіяну шкоду. Пройшло
більше семи місяців, але відповідачка
нічого не відшкодувала. Крім того, на
листи позивачки відповіла, що вона
взагалі не збірається відшкодовувати
суму недостачі.

На підставі вищевикладеного,
позивачка просила суд стягнути з
відповідачки на її користь суму
спричиненої шкоди у розмірі 17678 гривень
20 копійок, а також витрати пов'язані з
розглядом справи.

Справа слухалася неодноразово.

У даному судовому засіданні
позивачка, її представник адвокат
ОСОБА_1 позов підтримали, просили
задовольнити у повному обсязі,
стягнути з відповідачки на користь
позивачки недостачу у сумі 17678 гривень
20 копійок; сплачений судовий збір у
сумі 229 гривень 40 копійок; витрати на
юридичну допомогу у сумі 1400 гривень.

Відповідачка позов не визнала,
пояснив суду, що дійсно з дочкою
працювали продавцами у магазині
позивачки з серпня 2012 року по 28 лютого
2013 року. Тетраді приходу, прийому
товару, розходу товару, виручки вели
вони з дочкою, тому не може пояснити
звідки взялася ця недостача. В
результаті ревизії у лютому 2013 року
була обнаружена недостача приблизно у
сумі 17 тисяч гривень. Вони з нею не
погодилися і позивачка, на їх прохання,
призначила ревізію на 01 .03.2013 року. Вона
не пішла на ревізію тому, що поїхала до
м. Одеси, в міліцію зі скаргою на
позивачку та членів її сім'ї, які
вимагали у неї гроші. 20 березня 2013 року,
в Саратському РВ ГУМВС України, під
тиском працівників міліції, вона
написала розписку, що виплатить
позивачці 17 тисяч 628 гривень недостачі
на протязі двох років. Ревізія 01.03.2013
року проводилась без неї і її дочки,
тому вона не визнає суму недостачі.

Представник відповідачки за
довіреністю ОСОБА_2 просив суд
відмовити у задоволенні позову тому, що
позивачкою порушенні вимоги ст.ст. 21, 29
КЗпП України. Договір про працю з
відповідачкою не відповідає закону, не
має розписки про умови праці, також
відсутній контракт між позивачкою та
відповідачкою. В магазині був чорний
хід, який був закритий, але не
опечатаний, до якого мала доступ
позивачка. Відповідачка була
звільнена з 28.02.2013 року, тому не була
зобов'язана з'являтися на ревізію
01.03.2013 року. Ревізія проводилась без
неї, тому вона не може відповідати за
вказану недостачу. Позивачка не надала
суду приходні накладні на товар, не
довела суду, що вказаний товар був в
магазині.

Заслухавши сторони, їх представників,
свідків, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Між сторонами склалися
правовідносини, які пов'язані з
відшкодуванням матеріальної шкоди,
заподіяної власнику їх працівниками,
тому необхідно керуватися Кодексом
законів про працю України.

Згідно до ст. 130, п. 5 ч. 1 ст. 134 Кодекса
законів про працю України, працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними,
противоправними діями (бездіяльністю)
працівника. Відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли: 6)
відповідно до законодавства на
працівника покладено повну
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків...

Як видно з трудового договору №
0 від 19 листопада 2012 року,
зареєстрованого у Саратському
районному центрі зайнятості між
позивачкою та відповідачкою був
заключений договір, про прийняття
відповідачки на посаду продавця
продовольчих товарів (а.с. 4-5).
Відповідачка взяла на себе
зобов'язання продавати, приймати,
зберігати товар та здавати виручку (п. 2
договору).

Згідно до даних про ревізію у
магазині у присутності відповідачки і
її дочки 17.02.2013 року, підпису
відповідачки, недостача склала 16.966
гривень 24 копійки(а.с. 9).

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що перший
раз була проведена ревізія у
присутності відповідачки і її дочки,
недостача склала біля 16 тисяч гривень.
Потім вони з позивачкою вирішили
провести перевірку внезапно. Коли вони
з позивачкою наприкінці лютого 2013 року
прийшли на ревізію, відповідачка
сказала, що погано себе відчуває і
попросила перенести ревізію. У зв'язку
з чим, на прохання відповідачки ревізія
була перенесена на 01.03.2013 року. Вони
разом з відповідачкою, її дочкою
опечатали магазин і пішли додому. 01
березня відповідачка не з'явилась,
поїхала у м. Одеса. Коли стали привозити
товар, необхідно було його приймати,
відкривати магазин, вони з позивачкою
пригласили працівників сільської ради
провести з ними ревізію у магазині, з
ними вони відкрили магазін і почали
ревізію. Недостача склала 17678 гривень 20
копійок. Відповідачка відмовилась
погасити недостачу, тоді позивачка
звернулась із заявою до міліції. В
міліції, без всякого тиску з боку
працівників міліції, відповідачка
написала розписку, що розрахується з
недостачею на протязі двох років. Коли
вона відмовилась добровільно
сплачувати недостачу, позивачка
звернулась до суду. Відповідачка сама з
дочкою приймали товар, замовляли товар,
вели всі зошити про рух товару та про
виручку. Як потім їм з позивачкою, стало
відомо від мешканців села,
відповідачка давала товар в борг, вела
свій зошит по боржникам.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що
дійсно з матір'ю працювали продацями у
магазині позивачки. Всі зошити по
прийому товару, по продажу товару, по
видачі виручки, всі приходні накладні
вели вони. В магазині вони продавали і
свій товар, також у них були боржники,
яких вони не записували у зошит, а
записували у себе тому, що позивачка
заборонила їм давати товар у борг.
Після проведення ревізії позивачкою та
ОСОБА_5, у їх присутності, у лютому 2013
року, у них була виявлена недостача.
Вони з цею недостачею не погодились і
попросили провести нову ревізію, яка
була призначена на 01.03.2013 року. Але на
ревізію вони з матір'ю не пішли, т.я.
мати поїхала в міліцію у Одесу. У
зв'язку з чим, до них додому приїхала
позивачка з чоловіком, якій погрожував
їм.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив факт роботи
матері та сестри продавцями в магазині
позивачки та погроз з боку чоловіка
позивачки. Йому відомо про недостачу у
магазині, де працювали матір з сестрою,
але вважає, що матір грошей не брала.
Недостача могла виникнуть тому, що
хтось мав доступ до магазину.

Свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали суду,
що на прикінці лютого 2013 року, на
прохання позивачки приймали участь у
ревізії в її магазині. На ревізію вони
прийшли біля обіду, разом відкрили
магазин, який був опечатаний. Ревізія
проходила без відповідачки. В
результаті ревізії була виявлена
недостача у сумі 17678 гривень 20 копійок.

З копії акту від 01.03.2013 року видно, що
комісіїєю був складений акт від 01.03.2013
року про проведення ревізії і
наявності товару та грошей в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_3» по АДРЕСА_1, за період з
14.10.2012 року по 28.02.2013 року. Недостача
склала 17678 гривень 20 копійок (а.с. 8).

Відповідно розписки від 20.03.2013 року,
відповідачка зобов'язалась на протязі
двох років виплатити борг позивачці у
сумі 17628 гривень, яка утворилась коли
відповідачка працювала в ПП «ОСОБА_3»
(а.с. 10,33).

Свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11 показали
суду, що при розгляді заяви позивачки
про повернення їй боргу відповідачкою,
ніякого тиску на відповідачку не було.
Вони разом з позивачкою вийшли в іншу
кімнату домовлятися і коли прийшли до
них у кабінет, відповідачка сказала, що
розрахується з позивачкою на протязі
двох років і показала розписку.

Згідно копії повідомлення слідчого
прокуратури, кримінальне провадження
за фактом зловживання службовим
становищем начальником сектору ДСБЕЗ
Саратського РВ ГУМВС України в
Одеській області ОСОБА_10 закрите, на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України (а.с.
13).

Суд не може прийняти до уваги
ствердження відповідачки,
представника відповідачки про
відсутність накладних, які б
підтверджували факт приходу товару,
також проникнення до магазину
сторонніх осіб, т.я. вони
спростовуються доказами встановленими
у судовому засіданні. Суду не надані
докази, яки б свідчили про проникнення
до магазину сторонніх осіб; було
встановлено, що порушена викладка
товару у магазині; був відсутній якийсь
товар, виручка.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Суд вважає доведеним, що позивачці
було заподіяно матеріальну шкоду у
зв'язку з недостачою в магазині. Але, з
урахуванням відсутності відповідачки
на ревізії 01.03.2013 року, суд вважає
необхідним стягнути з неї недостачу у
сумі 16966 гривень 24 копійки, встановлену
17.02.2013 року в присутності відповідачки
і яку вона визнала, про що свідчить її
підпис.

Крім цього, на підставі ст.ст. 84, 88 ЦПК
України, з відповідачки на користь
позивачки підлягає стягненню
сплачений судовий збір у сумі 229 (
двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок та витрати на юридичну
допомогу у сумі 1400 гривень.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 60, 84, 88, 212 - 215, 218, 294
ЦПК України, ст.ст. 130,134,137, 138 Кодексу
законів про працю України,

суд

В
И Р І ШИВ:

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Татарбунарським РВУМВС України в
Одеській області, 19 вересня 1997 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
народилась та проживає у АДРЕСА_3,
паспорт серії НОМЕР_4, виданий
Центральним РВОМУ УМВС України в
Одеській області, 21 грудня 2000 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - 16966
(шістнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят
шість) гривень 24 копійки недостачі;
сплачений судовий збір у сумі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок та
послуги за надану їй юридичну допомогу
в сумі 1400 ( одна тисяча чотириста)
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Одеського апеляційного
суду, протягом десяти днів з дня його
проголошення, через Саратський
районний суд.

Суддя
І. О. Смірнова