Справа № 461/3222/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/1065/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 5 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради, Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, третя особа -
Львівське комунальне підприємством
«Цитадель Центр», про визнання права
власності, -

встановила:

рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 5 листопада 2013 року у
задоволені позову ОСОБА_2 про визнання
права власності на реконструйовану
квартиру відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те, що таке є незаконним,
необґрунтованим, винесеним з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та таким, що
порушує її права. Так, зокрема апелянт
зазначає, що судом не враховано всіх
доказів, які підтверджують вжиття нею
всіх заходів для легалізації
будівництва та те, що вона на
обґрунтування своїх вимог покликалась
на норми матеріального права, які дають
підстави для задоволення її вимог.

Представники Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради, Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради, третьої особи - Львівське
комунальне підприємством «Цитадель
Центр» у судове засідання не з'явилися,
хоча належним чином були повідомлені
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення щодо часу та місця
розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

У своїй постанові від 4 грудня 2013 року,
справа № 6-130 цс13, яка, у відповідності
до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України, Верховний Суд України
зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК
України самочинним будівництвом є не
тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт
нерухомості, який виник в результаті
реконструкції, капітального ремонту,
перебудови, надбудови уже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт, наданого
органами архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на
який власником (власниками) отримано
право власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 27 січня 2011 року та витягу про
державну реєстрацію прав від 17 лютого
2011 року, ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).

Квартира складається з однієї кімнати,
житловою площею 15,4 кв. м., загальна
площа квартири складає цю ж площу.

Встановлено, що позивачка в 2011 році, без
відповідного дозволу на реконструкцію
з добудовою, без дозволу на початок
будівельних робіт здійснила
самовільну реконструкцію квартири
внаслідок добудови на консолях веранди
розміром 8,2 кв. м., в результаті чого
загальна площа квартири збільшилась до
23,6 кв. м. (а.с.78, 79).

Матеріалами справи підтверджується
неодноразове попередження
уповноваженими на це державними
органами та зобов'язання ОСОБА_2 подати
відповідні документи на міжвідомчу
комісію Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
щодо вирішення питання самовільно
влаштованої добудови до квартири (а.с.80-
82), однак такі не були представлені.

За самовільне здійснення
реконструкції квартири ОСОБА_2 16 травня
2012 року притягнуто до адміністративної
відповідальності, а розпорядженням
голови Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
від 16 червня 2012 року № 314 затверджено
висновок міжвідомчої комісії
Галицького району м. Львова та
зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти
демонтувати самовільно збудовану
прибудову до квартири та привести
квартиру до попереднього стану (а.с.19,
66).

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Переобладнання або перепланування
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності, згідно зі
ст.152 ЖК проводяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
депутатів.

Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинковими
територіями, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р.
№ 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. №
45), передбачено, зокрема п.4, що власники,
наймачі (орендарі) приміщень житлових
будинків мають право на переобладнання
і перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів і лоджій за
відповідними проектами без обмеження
інтересів інших громадян, які
проживають у будинку, гуртожитку, з
дозволу власника будинку (квартири),
власника гуртожитку (житлового
приміщення у гуртожитку) та органу
місцевого самоврядування, що видається
в установленому порядку.

Наймач, який допустив самовільне
переобладнання чи перепланування
жилого або підсобного приміщення,
зобов'язаний за свій рахунок привести
приміщення у попередній стан.

Таким чином, за змістом зазначених норм
закону, власник квартири може
здійснювати в ній ремонт або зміни,
тобто перепланування і переобладнання.
Здійснення змін у квартирі проводиться
лише при наявності проектів та з
дозволу виконкому відповідної
місцевої ради депутатів.

Як вбачається зі змісту п.11.2 Положення
«Про порядок врегулювання питань
самочинного будівництва у м. Львові»
розгляд питань з самочинного
будівництва за підвідомчістю справ
здійснює районна адміністрація за
фактами здійсненого (здійснюваного)
фізичними особами, фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності та юридичними особами
самочинного будівництва.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Таким чином Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
є виконавчим органом Львівської
міської ради на території Галицького
району м. Львова.

Відповідно до ст.331 ЦК право власності
на новостворене нерухоме майно виникає
з моменту завершення будівництва, а
якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації - з моменту прийняття його
до експлуатації, а в разі, коли право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використанні в процесі цього
будівництва (створення майна).

Таким чином, відповідно до змісту ст.331
ЦК, ч.1 ст.182 ЦК право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Отже, до прийняття об'єкта
новоствореного майна до експлуатації
та його державної реєстрації право
власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на
новозбудоване нерухоме майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання та інше майно, що було
використане в процесі будівництва.

Статтею 376 ЦК України визначені певні
правила, за якими можливе визнання за
особою права власності на самочинно
будоване нерухоме майно.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про
основи містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами у
межах їх повноважень, а також судами
відповідно до законодавства.

У п.9 своєї постанови № 6 від 30 березня
2012 року Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснив, що за
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Як встановлено судом і це випливає з
матеріалів справи та підтвердила
позивачка, так і її представник, ОСОБА_2
до компетентного державного органу про
прийняття в експлуатацію самовільної
прибудови та визнання права власності
на це самовільне будівництво не
зверталась і предметом розгляду цього
органу зазначене питання не було.

За таких обставин, що викладені вище, з
урахуванням того, що здійснене
будівництво (прибудова) є самочинним
будівництвом, не приймалось в
експлуатацію, порушене позивачкою
питання не було предметом розгляду
компетентного державного органу,
відтак правових підстав для визнання
права власності на самочинне збудоване
нерухоме майно (прибудову) не було, а
тому суд вірно відмовив у задоволені
вимог ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що із
зазначеним питанням вона зверталась до
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури, а відтак це є
підставою для задоволення її позову, є
безпідставним, оскільки, як вбачається
з матеріалів справи та встановлено
судом, позивачка зверталась у
зазначений орган щодо отримання
висновку про можливість завершення
самочинно розпочатої реконструкції
квартири, а не із зазначеними вище
питаннями. Крім того, Департамент
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради надав ОСОБА_2 відповідь, що
зазначене питання не входить у його
компетенцію (а.с.87, 89).

Оскільки питання прийняття в
експлуатацію самочинного будівництва
та визнання права на нього за
позивачкою не було предметом розгляду
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, інспекції
держаного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області тому, з
урахуванням викладеного, звернення до
суду з таким позовом є передчасним.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 5 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.