Номер провадження № 22-ц/785/2335/14
Головуючий у першій інстанції Швець
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини
встановлення місця проживання дитини
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 05. 07 2013 року, -

встановила:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи -
служба у справах дітей Одеської
міської ради, орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради про відібрання
дитини та встановлення місця
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, вказуючи, що з
2005 року вони проживали з ОСОБА_3 однією
сім'єю, під час сумісного проживання в
них народився син ОСОБА_4.

З лютого 2010 року сторони не проживають
однією сім'єю, відповідач переїхав до
іншого місця проживання та за усною
домовленістю між ними дитина
залишилась проживати з матір'ю.

До 06.03.2010 року син проживав з матір'ю та
знаходився на її утриманні, з метою не
травмувати психіку дитини позивачка
постійно надавала ОСОБА_3 можливість
зустрічатися з сином, проте після
однієї з таких зустрічей відповідач
забрав дитину до себе додому та
відмовився його віддати матері без
усяких пояснень. З цього часу позивачка
не може побачитись з дитиною,
відповідач всіма способами
перешкоджає їй у спілкуванні з сином та
у його вихованні, також відповідач
намагається без згоди позивачки
змінити місце проживання дитини як на
території України, так і за її межами.
Позивачка зазначає, що вона проживає в
окремій квартирі, працює, хоче дати
дитині освіту і добробут, має
можливість забезпечити дитині належні
умови проживання та повною мірою
займатися вихованням дитини, син також
хоче проживати з нею, крім того, вона не
чинитиме жодних перешкод у спілкуванні
сина з відповідачем і готова сприяти
тому, щоб дитина через розлучення
батьків не була позбавлена піклування
батька, просила відібрати дитину від
батька та визначити місце проживання
дитини з нею.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 05. 07 2013 року
позов задоволений. Відібрано
малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від
його батька ОСОБА_3 та повернуто дитину
ОСОБА_4 його матері ОСОБА_2

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
місцем проживання його матері ОСОБА_2

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині відібрання малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від його батька
ОСОБА_3 та повернення ОСОБА_4 його
матері ОСОБА_2

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, суд першої інстанції
посилався на те, що відповідно до ст. 141
СК України мати і батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України у
випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 162 Сімейного Кодексу
України, якщо один з батьків або інша
особа самочинно, без згоди другого з
батьків чи інших осіб, з якими на
підставі закону або рішення суду
проживала малолітня дитина, або
дитячого закладу (установи), в якому за
рішенням органу опіки та піклування
або суду проживала дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров'я - ч.2
цієї статті.

Згідно ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при
вирішенні будь-яких питань щодо дітей
суд повинен керуватися максимальним
забезпеченням інтересів дітей.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_4

Сторони з лютого 2010 року не проживають
разом, син залишився проживати з
матір'ю. З березня 2010 року ОСОБА_4
проживає разом з батьком в АДРЕСА_1, що
підтверджується висновком органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації № 10-с-6429 від
29.10.2010 року та № м-678 від 28 травня 2013
року.

Як вбачається з талону-повідомлення
чергової частини Суворовського РВ УМВС
України №1263 від 10.07.2010 року, листа
Суворовського РВ УМВС України від
30.03.2010 року, акту обстеження умов
проживання ОСОБА_2, висновку служби у
справах дітей Одеської міської ради
№225 від 07.10. 2010 року батько самовільно
змінив місце проживання дитини.

Сторони не могли дійти згоди, щодо
виховання дитини, висновком органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації від 28.05.2013 року
визнано за доцільне визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з матір'ю
ОСОБА_2.

Згідно висновку служби у справах дітей
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № М-678 від 28
травня 2013 року вважається доцільним
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2

Висновком органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації №
10-с-6429 від 29.10.2010 року визнано за
недоцільне позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2, щодо малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, так як встановлено,
що мати цікавиться долею дитини та
бажає, щоб дитина проживала з нею.
Зазначене також підтверджується
витягом із протоколу №18 ради опіки та
піклування від 21.10.2010 року згідно якого
з документів встановлено, що мати
цікавиться долею дитини та бажає щоб
дитина проживала з нею, а батько чинить
перепони у її спілкуванні з сином.

Батько самовільно змінив місце
проживання дитини та чинить перешкоди
у спілкуванні дитини з матір'ю. Після
подання ОСОБА_2 позовної заяви про
відібрання дитини та визначення місця
проживання дитини з нею, 12.10.2010 року
звернувся до органу опіки та
піклування з проханням надати висновок
щодо доцільності позбавлення її
батьківських прав.

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов проживання
ОСОБА_2 АДРЕСА_3, за результатами
обстеження встановлено, що квартира
сучасного планування, з усіма
зручностями, площею 55 кв.м., розташована
на першому поверсі дев'ятиповерхового
будинку. В квартирі зроблено сучасний
ремонт, для дитини виділено окремо
місце для відпочинку, створені всі
необхідні умови для проживання дитини.
Дана квартира знаходиться в
користуванні позивачки на підставі
договору про тимчасове проживання №91
від 01.04.2011 року.

Відповідно до довідки ТОВ
«Татарбунарське БТІ та РОН» від 16.12.2010
року ОСОБА_2 є власником 1/4 частини
квартири АДРЕСА_2, загальною площею 53,0
кв.м. на підставі свідоцтва про право
власності від 24.10.1996 року.

Згідно договору купівлі-продажу від
02.06.2006 року ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 за адресою квартира АДРЕСА_1, не
проживає, здає в оренду, рішення про
надання побачень матері із дитиною
порушив, чим грубо порушує прав дитини
та матері.

У матері за її місцем проживання
створені всі необхідні умови для
проживання дитини.

ОСОБА_2 працює в ТОВ "Гелека-М" на посаді
збиральниці грибів з 01.07.2010 року, згідно
характеристики за період роботи в
організації зарекомендувала себе як
дисциплінований, працелюбний,
відповідальний робітник, зі своїми
обов'язками завжди справляється,
зауважень не мала. До колег по роботі
відноситься з повагою, з усіма
знаходить спільну мову, конфліктних
ситуацій в колективі не виникало.

Позивач позитивно характеризується та
має заробіток.

Факти зловживання позивачкою
спиртними напоями або наркотичними
засобами, або факти її аморальної
поведінки, які б перешкоджали
нормальному розвиткові дитини, і
відповідно визначенню місця
проживання дитини з матір'ю, судом не
встановлено.

Згідно з роз'яснень вказаних у п. 18
Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при
вирішенні спору про місце проживання
дитини належить звертати особливу
увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із
батьків вона бажає проживати.

Місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу
свого віку, не може на теперішній час
виявити свою особисту прихильність до
одного із батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків, і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Враховуючи правила ст. 141 ч.2 СК України,
відповідно до якої розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини,
отже відповідач не залежно від місця
проживання дитини зобов'язаний
виконувати обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Суд першої інстанції погодився з
висновком органу опіки та піклування
Суворовської районної державної
адміністрації Одеської міської ради
щодо доцільності визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю.

Згідно матеріалів справи відповідачка
має можливість забезпечувати
нормальний і всебічний розвиток
дитини.

На підставі вищенаведеного суд
задовольнив позов ОСОБА_2

Колегія погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд першої інстанції
безпідставно задовольняючи позов
посилався на висновок органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
№01-04-1/4574 від 26.10.2010 року є помилковим,
оскільки суд першої інстанції
задовольняючи позов посилався на
висновок органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № М-678 від 28
травня 2013 року (т.2 а.с. 224-225) відповідно
до якого вважається доцільним
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2
Відповідач в апеляційній скарзі не
надає оцінки правомірності та
об'єктивності наданого органом опіки
та піклування висновку від 28 травня 2013
року, а лише зазначає, що оскаржив його
до окружного адміністративного суду.

Зазначення в апеляційній скарзі, що
відповідач краще забезпечений житлом
ніж позивач, оскільки має у приватній
власності квартиру АДРЕСА_1 є
безпідставними, оскільки у висновку
органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № М-678 від 28
травня 2013 року зазначено, що відповідач
у зазначеній квартирі не проживає, здає
квартиру в оренду.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач не працює не має правового
значення, оскільки наявність або
відсутність роботи у позивача не є
підставою для відмови в задоволенні
заявлених нею вимог.

Зазначення в апеляційній скарзі, на
зловживання позивачем спиртними
напоями на час ухвалення рішенням суду
першої інстанції нічім не
підтвердженні.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач виконує свої батьківські
обов'язки по утриманню та вихованню
дитини не є підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки
відповідач відповідно до положень ст.
180 СК України зобов'язаний утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції так і в апеляційній скарзі
відповідач не заперечував того, що він
без згоди матері забрав дитину до себе.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення порушень норм матеріального та
процесуального права не допустив, а
наведені а апеляційній скарзі доводи,
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 05. 07 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич