________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2099/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи:
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції в Одеській області,
кредитна спілка «Кредитінвест» про
визнання договорів купівлі-продажу
удаваними, визнання договорів іпотеки
припиненими, застосування наслідків
вчинення удаваних правочинів та за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права власності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, уточнивши у судовому
засіданні позовні вимоги, просить
визнати договори купівлі-продажу
котеджу № ІІІ, загальною площею
приміщень 296,5 кв.м, та 112/1000 частин
земельної ділянки площею 0,15 га, що
розташовані по АДРЕСА_1 (реєстрові №№
570, 572), посвідчені приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, удаваними, застосувати
наслідки вчинення удаваних правочинів,
а саме вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були укладені договори іпотеки котеджу
№ ІІІ та 112/1000 частин земельної ділянки
площею 0,15 га, що розташовані по АДРЕСА_1,
визнати іпотеку котеджу № ІІІ,
загальною площею приміщень 296,5 кв.м, та
112/1000 частин земельної ділянки площею
0,15 га, що розташовані по АДРЕСА_1,
припиненими у зв'язку із виконанням
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним
договором № від 04.02.2011, скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_2 на котедж № ІІІ, загальною
площею приміщень 296,5 кв.м, що
розташований по АДРЕСА_1, повернути
котедж № ІІІ, загальною площею
приміщень 296,5 кв.м, та 112/1000 частин
земельної ділянки площею 0,15 га, що
розташовані по АДРЕСА_1, у власність
ОСОБА_1

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 підтримали уточнену позовну
заяву, при цьому пояснили, що 04 лютого
2011 року ОСОБА_1 та кредитна спілка
«Кредитінвест» уклали кредитний
договір №, за умовами якого
кредитодавець зобов'язався надати
кредит у розмірі 390 000 гривень, а
позивачка зобов'язалась повернути ці
кошті у встановлений договором строк
та сплатити проценти за користування
кредитом. Умовою цього кредитного
договору передбачений обов'язок ОСОБА_1
укласти договір щодо забезпечення
виконання зобов'язання позичальником
перед кредитодавцем, а розділом 5
кредитного договору передбачено
укладення договору поруки з ОСОБА_2, але
при цьому ОСОБА_1 було запропоновано
отримати кредит за умови відчуження
ОСОБА_2Є належного їй нерухомого майна,
яке буде повернуто ОСОБА_1 після
повернення кредитних коштів шляхом
розірвання договорів купівлі-продажу.
В зв'язку з зазначеним в цей же день для
забезпечення отримання кредиту 04
лютого 2014 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_5
договори купівлі-продажу котеджу №
ІІІ, загальною площею приміщень 296,5
кв.м. та 112/1000 частин земельної ділянки
площею 0,15 га, що розташовані по АДРЕСА_1
(реєстрові №№ 570, 572), посвідчені
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3

Позивачка свої обов'язки за кредитним
договором виконала, але ОСОБА_2
відмовляється виконати свої обов'язки
по розірванню договору купівлі-продажу
та повернути належне їй нерухоме майно.

Представник у судовому засіданні також
зазначив, що вказані факти
підтверджують, що укладені ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 договори купівлі-продажу є
удаваними договорами, оскільки мета
сторін була спрямована на укладення
договорів іпотеки для забезпечення
повернення кредитних коштів.

Факт укладення договорів іпотеки
підтверджується також і тим, що дата
укладення договорів купівлі-продажу
котеджу та частини земельної ділянки
співпадає з датою укладення кредитного
договору, ОСОБА_2 є одним з засновників
Кредитної спілки «Кредитінвест», з
якою ОСОБА_1 не була знайома до
укладення вказаних договорів, сукупна
вартість проданого майна дорівнює
вартості кредиту, вартість котеджу є
значно заниженою у відношенні з його
ринково вартістю, ОСОБА_2 оформлювала
документи, необхідні для розірвання
оскаржуваних договорів
купівлі-продажу.

На підставі цих фактів та посилаючись
на ст.ст.203 ч.ч.2 та 3, 215, 216, 235 ЦК України,
ст.ст.1, 3, 17 Закону Україну «Про іпотеку»
представники ОСОБА_1 просили
задовольнити позов у повному обсязі.

Представники ОСОБА_5 позов не визнали.
Свої заперечення проти позову подали
письмово, які підтримали у судовому
засіданні та пояснили, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_1, передбачені
ст. 235 ЦК України, відсутні. При цьому
також послались на факт укладення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу котеджу та договору
купівлі-продажу частини земельної
ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 та
посвідчені приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, якими підтверджується
домовленість сторін стосовно всіх
істотних умов саме договорів
купівлі-продажу і відсутність мети
укласти договорів іпотеки. Під час
вчинення правочинів нотаріус роз'яснив
сторонам їх права та обов'язки і
сторони засвідчили, що вчинені ними
правочини не є фіктивними, удаваними і
відповідають їх дійсним намірам. Також
представники ОСОБА_5 посилалися на
відсутність належних доказів, які б
підтверджували факт досягнення та
існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
домовленості щодо істотних умов
укладення договорів іпотеки спірного
котеджу та частини земельної ділянки, а
також на недоведеність позивачкою
ОСОБА_1 вчинення дій, які б
підтверджували, що обидві сторони
договорів купівлі-продажу діють
свідомо з метою приховати факт
укладення договорів іпотеки.

На підставі викладеного представники
ОСОБА_2 просили відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову в повному обсязі.

3-тя особа із самостійними вимогами:
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та
просила визнати за нею право власності
на котедж № ІІІ, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та складається з приміщень
загальною житловою площею 87,6 кв.м,
загальною площею 296,5 кв.м, посилаючись
на те, що 31 травня 2012 року вона уклала із
ОСОБА_1, від імені якої діяла ОСОБА_6,
попередній договір купівлі-продажу
зазначеного котеджу, термін дії якого
був встановлений до 31 серпня 2012 року.
Саме до цієї дати ОСОБА_4 та ОСОБА_1
домовилися укласти нотаріально
посвідчений договір спірного котеджу,
однак у подальшому нотаріальний
договір між сторонами не був укладений
внаслідок того, що ОСОБА_2 не виконала
своїх домовленостей із ОСОБА_1 по
розірванню договору купівлі-продажу
котеджу, який укладався 04 лютого 2011
року.

У судовому засіданні 12 листопада
2014 року ОСОБА_4 підтримала свій позов та
додатково зазначила, що відповідно п.8
попереднього договору ОСОБА_1
повернула їй частину коштів, але ця
сума є незначною. До судового засідання
призначеного на 20 лютого 2014 року ОСОБА_7
не з'явилась, повідомлялась, надала до
суду заяву в якій просила розглядати
справу у її відсутність.

Представники ОСОБА_1 позов
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_4 не визнали та просили відмовити
їй у його задоволенні. В обґрунтування
своїх заперечень проти її позову
будь-яких фактів та доказів суду не
надали.

Представники ОСОБА_2 позов
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_4 не визнали та просили у його
задоволені відмовити. Заперечення
проти позову виклали письмово, в
судовому засіданні пояснили, що
попередній договір від 31 травня 2012
року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
представником ОСОБА_1, укладений без
дотримання нотаріальної форми, що
суперечить вимогам ст.ст.635 ч.1, 657 ЦК
України, а тому є нікчемним відповідно
до ст.ст.215 ч.2, 216 ч.1, 220 ч.1 ЦК України.
Нікчемний договір не створює для
сторін юридичних наслідків у вигляді
обов'язку укласти договір
купівлі-продажу котеджу, в тому числі і
вимагати визнання на нього права
власності внаслідок невиконання
зобов'язань, які в ньому зазначені. Крім
того, представники ОСОБА_2 вважають, що
ОСОБА_2 взагалі є неналежним
відповідачем за позовом ОСОБА_4, а тому
просили відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі.

Представник кредитної спілки
«Кредитінвест» у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не сповістив.

Представник приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 надала до суду
заперечення та просила у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 та у задоволені
позовних вимог 3-ої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_4
відмовити.

Представник реєстраційної служби
Одеського міського Управління юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області в судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши учасників процесу, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 04
лютого 2011 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2
договір купівлі-продажу (реєстровий №
572) котеджу № ІІІ, загальною житловою
площею 87,6 кв.м, загальною площею 296,5
кв.м, що розташований по АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

04 лютого 2011 року ОСОБА_1 уклала із
ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 112/1000
частин земельної ділянки площею 0,15 га,
яка розташована по АДРЕСА_1 (реєстровий
№№ 570), який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

В пункті 8 вищезазначеного договору
купівлі-продажу котеджу сторони
засвідчили, що цей договір не є
фіктивним, удаваним і відповідає
дійсним намірам створити для себе
юридичні наслідки, а в пункті 9 цього
договору сторони засвідчили, що у
тексті цього договору зафіксовані усі
істотні умови, що стосуються
відчуження вищевказаної нерухомості.
Будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладання цього договору
і не відображені у його тексті, після
підписання договору не матимуть
правового значення.

В пункті 8 вищезазначеного договору
купівлі-продажу частини земельної
ділянки сторони засвідчили, що цей
договір не є фіктивним, удаваним і
відповідає дійсним намірам створити
для себе юридичні наслідки,та у тексті
цього договору зафіксовані усі істотні
умови, що стосуються відчуження
вищевказаної нерухомості,в пункті 9
договору сторони засвідчили, що
сторонам (продавцю та покупцю)
роз'яснені їх права та обов'язки за цим
договором, які стосуються саме
виконання умов договору
купівлі-продажу земельної ділянки, в
пункті 10 договору сторони засвідчили,
що будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладання цього договору
і не відображені у його тексті, після
підписання договору не матимуть
правового значення.

Таким чином, аналіз змісту цих
договорів дає підстави для висновку, що
волевиявлення сторін було направлено
саме на укладення договорів
купівлі-продажу і сторони досягли
домовленостей стосовно всіх їх
істотних умов.

Судом не приймається до уваги в
якості доказу волевиявлення укладання
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів іпотеки
- письмовий запит приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 до Управління
Держкомзему у м. Одесі № 411/01-16 від
29.11.2011, в якому зазначено, що нотаріус
витребує відомості для розірвання
договору купівлі-продажу, оскільки в
запереченнях на позов та в судовому
засіданні представник приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 пояснила,
що зазначений запит був наданий на
вимогу ОСОБА_4, яка звернулася до
нотаріуса та повідомила про свій намір
придбати у ОСОБА_1 котедж, пославшись на
існування домовленості ОСОБА_1 з ОСОБА_2
на розірвання договору
купівлі-продажу. Але в подальшому
ОСОБА_2 заперечила існування такої
домовленості з ОСОБА_1

Крім того, зміст цього запиту може
підтверджувати тільки волевиявлення
ОСОБА_1 на укладення саме договору
купівлі-продажу, оскільки розірвання
договору купівлі-продажу може бути
тільки наслідком укладення договору
купівлі-продажу, а не будь-якого іншого.

Ст.235 ЦК України визначає, що удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину,який сторони
насправді вчинили.

Згідно роз'яснень пункту 25 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст. 216 ЦК
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, для визнання правочину
удаваним суду необхідно встановити, що
обидві сторони оскаржуваної угоди
діяли свідомо з метою документального
оформлення угоди, яка виникає із
певних правовідносин, але насправді
між ними встановлюються
правовідносини, які виникають із іншої
угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4
ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести допустимими та належними
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладання правочину, що
на його думку є удаваним; 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин; 3) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та її
представники не довели, що оскаржувані
договори купівлі-продажу укладені з
метою приховати договори іпотеки, які
забезпечували виконання кредитного
договору № , який ОСОБА_1
(позичальник) уклала із кредитною
спілкою «Кредитінвест» (кредитодавець)
04 лютого 2011 року та за умовами якого
кредитодавець зобов'язався надати
позичальнику кредит у розмірі 390000
гривень, а ОСОБА_1 зобов'язалась
повернути кошті у встановлений
договором строк та сплатити проценти
за користування кредитом, оскільки
відповідно до Закону України «Про
іпотеку» однією із сторін в договорі
іпотеки обов'язково є кредитодавець.
При цьому договір іпотеки носить
додатковий характер до основного
зобов'язання.

Сторонами у кредитному договорі є
кредитна спілка «Кредитінвест» та
ОСОБА_1, а сторонами у спірних
договорах купівлі-продажу є ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, будь-яких інших договорів в
тому числі і кредитного договору між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалось.

При таких обставинах та враховуючи
відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8
основного зобов'язання, суд вважає
вимоги ОСОБА_1 про визнання договір
купівлі-продажу удаваними та такими, що
приховують договір іпотеки не
доведеними та не підлягаючими
задоволенню.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що виконала
зобов'язання відповідно до умов
кредитного договору, укладеного з КС
«Кредитінвест», але вимоги до КС
«Кредитінвест» щодо повернення
належного їй майна, яке вона вважає
іпотекою, не заявляє.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги 3-ої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
ОСОБА_4, так як ст.635 ч.1 ЦК України
передбачено, що попередній договір
укладається у формі, встановленій
для основного договору, а якщо
форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст.657 ЦК України,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або
іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Тобто, попередній договір
купівлі-продажу котеджу № ІІІ,
загальною житловою площею 87,6 кв.м,
загальною площею 296,5 кв.м, що
розташований по АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, в особі її
представника ОСОБА_6, повинен бути
нотаріального посвідченим, оскільки
такі умови встановлені для основного
договору - договору купівлі-продажу
котеджу, який є нерухомим майном.

Ст.220 ч.1 ЦК України передбачає, що
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним,
недійсність якого встановлена законом
та не потребує визнання його недійсним
(ч.2 ст.215 ЦК України).

Ст.216 ч.1 ЦК України встановлює, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, попередній договір,
укладений 31 травня 2012 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, представником ОСОБА_1, є
нікчемним, а тому не створює для них
юридичних наслідків у вигляді
обов'язку укласти договір
купівлі-продажу котеджу, в тому числі і
вимагати визнання на нього права
власності внаслідок невиконання
зобов'язань, які в ньому зазначені.

Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_2 не є
належним відповідачем по заявленим
ОСОБА_4 вимогам, оскільки остання не є
стороною в попередньому договорі,
укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
представником ОСОБА_1, 31 травня 2012 року,
а тому у ОСОБА_4 відсутнє право вимоги
до ОСОБА_2, пов'язано із оформленням та
визнанням права власності на котедж №
ІІІ, загальною житловою площею 87,6 кв.м,
загальною площею 296,5 кв.м, що
розташований по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-ті особи: приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
Головного управління юстиції в
Одеській області, кредитна спілка
«Кредитінвест» про визнання договорів
купівлі-продажу удаваними, визнання
договорів іпотеки припиненими,
застосування наслідків вчинення
удаваних правочинів - відмовити.

У задоволені позовних вимог третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Огренич І. В.