У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Мостоконструкція» про скасування
наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою товариства
з обмеженою відповідальністю
«Мостоконструкція» на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 27 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Мостоконструкція» (далі - ТОВ
«Мостоконструкція»), в якому просила
визнати наказ ТОВ «Мостоконструкція»
від 11 січня 2013 року №4-к про притягнення
її до дисциплінарної відповідальності
неправомірним та скасувати його.
Посилалася на те, що їй винесено догану
за те, що вона самовільно, без дозволу
керівництва, представляла інтереси
підприємства в державній податковій
інспекції м. Полтави при розгляді
заперечень на акт державної податкової
інспекції про порушення підприємством
податкового законодавства. Однак
позивачка вважає, що такими діями вона
не порушувала трудової та виробничої
дисципліни, тому при притягненні її до
дисциплінарної відповідальності
порушені вимоги КЗпП України.

У квітні 2013 року позивач звернулася до
суду із позовом до ТОВ
«Мостоконструкція», в якому просила
скасувати наказ від 14 березня 2013 року
№15-к про звільнення її з роботи,
поновити її на посаді головного
бухгалтера, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду у розмірі 15
тис. грн. В обґрунтування заявлених
вимог позивач зазначала, що підставою
для звільнення були наказ про
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності від 11 січня 2013 року та
подання прокурора Київського району м.
Полтави про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності.
Оскільки вона не порушувала трудової
та виробничої дисципліни, її
звільнення як захід застосування до
неї дисциплінарного стягнення є
незаконним.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 21 травня 2013 року
вказані позови ОСОБА_3 об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 27 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 19 вересня 2013 року, наказ від 11 січня
2013 року №4-к про оголошення догани
ОСОБА_3 та наказ від 14 березня 2013 №15-к
про звільнення ОСОБА_3 з посади
головного бухгалтера з 14 березня 2013
року з підстав, передбачених п. 3 ст. 40
КЗпП України визнано незаконними та
скасовано.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного
бухгалтера ТОВ
«Мостоконструкція» з 14 березня 2013 року.
Стягнуто з ТОВ
«Мостоконструкція» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 14 березня 2013 року по 27 червня
2013 року у розмірі 8 323 грн 21 коп. та
моральну шкоду у розмірі 1 500 грн, а
всього стягнуто 9 832 грн 21 коп. Рішення
в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати в межах
платежу за один місяць допущено до
негайного виконання. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ
«Мостоконструкція» просить скасувати
вказані судові рішення з підстав
неправильного застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позов,
виходив із того, що відсутні підстави
для притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
оскільки в її діях не вбачається
дисциплінарного проступку, а тому
накази про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності є
незаконними. Звільнення позивача з
займаної посади проведено з порушенням
норм чинного законодавства. У зв'язку
із поновленням на роботі позивача на її
користь підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральна шкода.

Проте повністю з таким висновком
погодитись не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3
працювала на посаді головного
бухгалтера ТОВ «Мостокунструкція».

Згідно із наказом ТОВ
«Мостоконструкція» від 11 січня 2013 року
№ 4-к оголошено догану головному
бухгалтеру ТОВ «Мостоконструкція»
ОСОБА_3 за самовільне, без дозволу
керівництва та повноважень, всупереч
інтересам підприємства, здійснення 13
грудня 2012 року представництва
інтересів ТОВ «Мостконструкція» при
розгляді у ДПІ у м. Полтаві заперечень
ТОВ «Мостконструкція» до акта від 23
листопада 2012 року № 4215/22-2/31967082
державної податкової інспекції у м.
Полтаві «Про результати
виїзної планової документальної
перевірки ТОВ «Мотконструкція».

14 лютого 2013 року прокурор Київського
району м. Полтави вніс подання, у якому
вимагав невідкладно вжити заходів щодо
усунення порушень законодавства про
працю, погасити заборгованість з
виплати заробітної плати, а також
причин та умов, що їм сприяли;
притягнути до дисциплінарної
відповідальності винних службових
осіб, а саме головного бухгалтера
ОСОБА_3; про результати розгляду
повідомити прокуратуру Київського
району м. Полтави.

Відповідно до наказу ТОВ
«Мостоконструкція» від 14 березня 2013
року № 15-к «Про застосування
дисциплінарного стягнення» ОСОБА_3
звільнено з посади головного
бухгалтера ТОВ «Мостоконструкція» з 1
березня 2013 року, у зв'язку із
систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України, про що їй оголошено догану під
розписку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України за
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. До таких
видів стягнень згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП
України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП
України є видом дисциплінарного
стягнення. У справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, у чому конкретно проявилося
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3
ст. 40 КЗпП України суд повинен
з'ясувати, чи передував безпосередньо
звільненню дисциплінарний проступок,
за який не застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, чи можна вважати у зв'язку з
вчиненням його систематичним
невиконанням працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ст. 142 КЗпП України
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним
органу і виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представництвом) на
основі типових правил.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині скасування наказу від
11 січня 2013 року № 14 «Про оголошення
догани» суди дійшли висновку, що
застосовуючи до позивача догану,
відповідачем не зазначено, які саме
правила, статут чи положення, що діють
на підприємстві, порушила позивач,
приймаючи участь у розгляді заперечень
у державній податковій інспекції м.
Полтави на акт про порушення ТОВ
«Мостоконструкція» податкового
законодавства, а тому зазначений наказ
підлягає скасуванню.

Згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України
обов'язковою підставою для звільнення
працівника є систематичність вчинення
ним проступку.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність рішення суду першої
інстанції в частині скасування наказу
ТОВ «Мостоконструкція» від 14
березня 2013 року № 15-к «Про застосування
дисциплінарного стягнення», зазначив,
що саме по собі подання прокурора
Київського району м. Полтави про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності не є
підставою для її звільнення, оскільки
передумовою притягнення до
дисциплінарної відповідальності є
встановлена і доведена вина
працівника, що полягає у навмисному чи
з необережності порушенні правил
трудової чи виробничої дисципліни, та
встановлення причинного зв'язку винних
дій працівника з наслідками, що
настали.

Оскільки судом не встановлено
систематичності порушення ОСОБА_3
правил трудової та виробничої
дисципліна, наказ від 11 січня 2013 року
підлягає скасуванню, а подання
прокурора Київського м. Полтави є лише
підставою для притягнення її до
дисциплінарної відповідальності, тому
у відповідача не було законних підстав
для звільнення позивача.

Зазначені висновки суду відповідають
матеріалам справи, а судові рішення в
цій частині прийняті з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 32
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України від 8 лютого 1995 року №
100, нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Тобто, здійснюючи розрахунки середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, суд мав встановити кількість
днів (годин) відпрацьованих позивачем
за останні два місяці, що передували
звільненню.

В матеріалах справи міститься наказ
ТОВ «Мостоконструкція» від 4 квітня 2002
року, згідно якого позивача призначено
на посаду головного бухгалтера ТОВ
«Мостоконструкція» з правом підпису
фінансово-господарських документів.

Згідно з наказом ТОВ
«Мостоконструкція» від 1 червня 2004 року
№ 4-к позивача прийнято на роботу
сумісником з 4-х годинним робочим днем
на посаду головного бухгалтера з 1
червня 2004 року з окладом відповідно до
штатного розкладу та оплатою праці
пропорційно відпрацьованому часу.

У порушення ст. 212 ЦПК України судом не
надано оцінки зазначеним у справі
письмовим доказам, не встановлено чи
працювала позивач в ТОВ
«Мостоконструкція» за сумісництвом чи
на умовах повного робочого дня.

Розраховуючи суму, яка підлягає
стягненню на користь позивачки за час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції виходив із того, що розмір
середнього заробітку позивачки за
останні два місяці перед звільненням
становив: у січні 2013 року - 2 275 грн та у
лютому 2013 року - 2 275 грн.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження такого розміру
заробітної плати позивача за указаний
період.

Таким чином, суд першої інстанції не
встановив розмір заробітної плати
позивачки, необхідний для нарахування
суми середнього заробітку за вимушений
прогул, як передбачено Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995
року № 100, тобто не встановив фактичні
обставини у справі, що є суттєвим для
правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув та дійшов
передчасного висновку про
правильність здійсненого судом першої
інстанції розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи судом не встановлені,
а оскаржувані рішення в частині
стягнення з ТОВ «Мостоконструкція» на
користь ОСОБА_3 заробітної плати за час
вимушеного прогулу не відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування із передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостоконструкція» задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 27 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 вересня 2013 року скасувати в
частині стягнення на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, справу в цій частині передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська