РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дмитрієва
О.Ф., при секретарі Вжещ Ю.О., за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Старобешеве цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.01.2014 року звернулась до суду з
позовом до відповідача про виселення з
житлового приміщення, посилаючись на
те, що 23.07.2007 року уклала шлюб з
відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї з
відповідачем народився син ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4.
Рішенням Виконавчого комітету
Петрівської сільської ради
Старобешівського району Донецької
області за №34 від 31.07.2007 року їй надано
для проживання квартиру АДРЕСА_1. На
підставі зазначеного рішення їй видано
ордер на зазначену квартиру. Починаючи
з 2011 року та до часу звернення до суду
відповідач вчиняє стосовно неї
протиправні дії. Відповідач
неодноразово бив її, висловлювався в її
бік нецензурною лайкою, погрожував
фізичною розправою. Часто перебуваючи
у стані алкогольного сп*яніння
зачиняється з середини в квартирі,
внаслідок чого вона не може потрапити
до квартири та забрати свої особисті
речі. Через протиправну поведінку
відповідача проживання разом з ним в
квартирі є неможливим, у зв*язку з чим
вона вимушена проживати разом їз
дітьми в квартирі її батьків. Оскільки
відповідач робить неможливим
проживання з ним в одній квартирі
просить виселити ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, стягнути судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила
задовольнити з підстав викладених в
позовній заяві. Додатково суду
пояснила, що в період спільного
проживання вона, згідно ордера,
отримала квартиру АДРЕСА_1. Були
одружені з відповідачем з 2005 року по 2008
рік. Квартиру отримувала вона, її
колишній чоловік вписаний до ордера на
квартиру та зареєстрований у спірній
квартирі. Після розлучення вона з
дітьми пішла жити до своїх батьків так
як відповідач її принижує та ображає.
Вона неодноразово зверталась до
Старобешівського РВ з заявами на
протиправні дії відповідача, однак
кожного разу приймались рішення про
відмови в порушенні кримінальних
справ. До адміністративної
відповідальності відповідача жодного
разу не притягували.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, суду пояснив,
що з 2006 року до 2008 року перебував у
шлюбі з позивачем. Спірну квартиру
отримувала дружина, він вписаний до
ордера. Після розлучення між ним та
колишньою дружиною відносини
зіпсувались і дружина переїхала разом
із дітьми проживати до своїх батьків,
він залишився проживати у спірній
квартирі. Дружина зверталась до
міліції у зв*язку з тим, що він
неодноразово заставав її з іншими
чоловіками. Іншого житла він не має.
Вважає, що він не заважає позивачу
проживати в квартирі. Жодного разу його
до адміністративної відповідальності
не притягували.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази, вважає, що позов не
підлягає задоволенню, при цьому
керується наступним.

Статтею 15 ЦК України визначене право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Припис ст.
15 кореспондується із ст. 3 ЦПК України,
відповідно до якої кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, про що
також зазначено в п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі».

Судом встановлено, що позивачу, на
підставі рішення Петрівської
сільської ради Старобешівського
району Донецької області за №34 від
31.07.2007 року, надано ордер №3 від 07.08.2007
року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4,10). Згідно
ордеру сім*я ОСОБА_1 станом на 07.08.2007
року складалась з двох осіб:
ОСОБА_2-чоловіка, ОСОБА_3-сина. 19.04.2010
року шлюб між позивачем та
відповідачем розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, яке
видане та зареєстроване 19.04.2010 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Старобешівського районного
управління юстиції Донецької області,
актовий запис №52 (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно вимог ст.157 ЖК України,
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

У відповідності з ч.1 ст.116 ЖК
України якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985 року (з
наступними змінами), судам роз*яснено,
що при вирішенні справ про виселення
на підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку…

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначила, що відповідач своєю
протиправною поведінкою робить
неможливим проживання з ним в спірній
квартирі, при цьому послалась на
чисельні звернення до органів
внутрішніх справ.

Під час розгляду справи встановлено,
підтверджено відповідними письмовими
доказами, та не заперечується
сторонами, що відповідач жодного разу
не притягувався до адміністративної
відповідальності за порушення правил
проживання в АДРЕСА_1. За зверненнями
позивача до Старобешівського РВ ГУМВС
України в Донецькій області кожного
разу приймались рішення про відмови в
порушенні кримінальних справ.

З огляду на вищевикладене суд,
відмовляє в задоволенні позову у
зв*язку з недоведеністю позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат,
суд вирішує у відповідності з вимогами
ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позивачу у задоволенні позову
відмовлено судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 208, 209, 212, 213-215, 218
ЦПК України, суд ст. 109,116,157 ЦК України ,
суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Старобешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення

Суддя:

28.02.2014