Справа №487/7219/13-ц 25.02.2014 25.02.2014 25.02.2014
Провадження №22ц/784/490/14
Головуюча в першій інстанції Боброва
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_4

про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА

12 серпня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів.

Позивачка зазначала, що з 13 жовтня 1989
року по 16 квітня 1998 року перебувала з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу вони мають доньку -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу залишилася проживати
з нею. На підставі рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 06
вересня 2001 року з відповідача на її
користь на утримання доньки стягнуто
аліменти в розмірі ? частини усіх видів
його заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 27 серпня 2001 року та до
повноліття дитини. Між тим, відповідач
від сплати аліментів ухилявся,
внаслідок чого станом на ІНФОРМАЦІЯ_3,
на день повноліття доньки, за ним
утворилася заборгованість в сумі 8 161
грн. 31 коп. У зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
аліментних зобов'язань, вона
неодноразово зверталася до суду з
позовами про стягнення неустойки.
Останнім рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 22
травня 2013 року з ОСОБА_4 на її користь
стягнуто неустойку в розмірі 5 000 грн.
Між тим, відповідач продовжує
ухилятися від сплати заборгованості по
аліментам.

Посилаючись на вищезазначене
позивачка просила стягнути з ОСОБА_4
неустойку за прострочення сплати
аліментів станом на 30 травня 2013 року в
розмірі 14 232 грн. 78 коп.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 пеню за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 1000 грн. та 229 грн. 40 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 просить рішення суду в
частині розміру неустойки за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 1000 грн. скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з
відповідача 9043 грн. 02 коп. неустойки за
прострочення сплати аліментів. На
думку апелянта рішення суду ухвалено з
порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки та відповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про народження, виданого 21
серпня 1990 року, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

06 вересня 2001 року Центральним районним
судом м. Миколаєва був виданий
виконавчий лист на виконання рішення
суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки
ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів
заробітку до її повноліття (а.с. 9).

Станом на день повноліття доньки
ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) існувала
заборгованість по аліментам в розмірі 8
161 грн. 31 коп. (а.с. 11).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 05 квітня 2012
року стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 3411 грн. 66 коп. пені за
прострочення сплати аліментів (а.с. 14).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 травня 2013 року, яке
залишено ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15 липня 2013
року без змін, стягнуто з відповідача
на користь ОСОБА_5 5000 грн. пені за
прострочення сплати аліментів за
період з 02 лютого 2012 року по 04 грудня 2012
року (а.с. 16).

З розрахунку заборгованості,
проведеного державним виконавцем
Заводського ДВС 08 листопада 2013 року
вбачається, що на листопад 2013 року
заборгованості по аліментам не має, але
станом на 30 травня 2013 року та на час
звернення позивачки з цим позовом вона
існувала.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник
аліментів є неповнолітнім.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, представник позивачки оскаржує
зазначене рішення суду саме в частині
зменшення судом розміру пені з
врахуванням матеріального, сімейного
положенням відповідача та відсутності
заборгованості по аліментам на час
розгляду справи.

Відповідно ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Так, суд може зменшити розмір неустойки
з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Під час розгляду справи суд повинен
установити обставини, за якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності платника аліментів
за їх прострочення або зменшення
розміру неустойки.

Так, в суді апеляційної інстанції
відповідач пояснив, що всі докази
відносно свого тяжкого матеріального
становища надав суду першої інстанції
при розгляді судом першої інстанції
аналогічної справи у травні 2013 року.

Дійсно, рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 22 травня 2013 року
позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4
пені за прострочення сплати аліментів
задоволено частково та, з врахуванням
знаходження на утриманні у
відповідача неповнолітньої доньки
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка хворіє та потребує
додаткових витрат на лікування (а.с. 16).

Колегія суддів враховує, що між
зазначеним рішенням суду та рішенням,
яке апеляційний суд переглядає,
пройшов незначний відрізок часу, а тому
докази матеріального становища
відповідача, зазначені в рішенні суду
від 22 травня 2013 року, можна вважати
належними доказами, так як це рішення
суду містить інформацію щодо предмета
доказування. Крім того, відповідач не
має постійного місця роботи, має
тимчасові заробітки та на час розгляду
цієї справи в суді першої інстанції
заборгованість по аліментам ним
повністю погашена.

Таким чином, суд першої інстанції,
правильно врахував матеріальний стан
відповідача та дійшов вірного
висновку, що розмір пені, визначений
згідно розрахунку відділу ДВС, слід
зменшити до 1000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним,
обґрунтованим та постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді