Провадження по справі № 2/260/40/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Ленінський районний суд
м. Донецька у складі:

головуючого судді:
Трофименко Л.Р.

при секретарі:
Ткач Є.Г.

за участю:

позивачки:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

відповідача:
ОСОБА_3

представника відповідача:
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Донецька цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про визнання правочину
недійсним. В обґрунтування позову
зазначила, що 08 липня 2010 року між нею та
відповідачем було укладено шлюб, який
зареєстровано в відділі РАЦС
Ленінського РУЮ м.Донецька, актовий
запис № 190. Від шлюбу вони мають двох
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. Фактичні шлюбні
стосунки між ними були припинені у
жовтні 2008 р. у зв'язку з тим, що на ґрунті
життєвих та побутових проблем між ними
часто виникали сварки, під час яких
були присутні доньки. Відповідач
фактично не працював, заводив романи на
стороні, бив її, постійно погрожував.
Після припинення шлюбних стосунків
вони робили декілька спроб щодо
примирення та збереження сім'ї, однак
це ні до чого не приводило. З 27 грудня 2008
р. подружжя остаточно припинило
сумісне проживання однією родиною.
14.02.2011 р. Червоногвардійським районним
судом м. Макіївки шлюб між ОСОБА_3 та нею
було розірвано. За час шлюбу нею та
відповідачем було придбано автомобіль
Volkswagen LT 35 вартістю 60 000 гривень та
автомобіль Mitsubishi Grandis вартістю 107 989
гривень. Загальна вартість автомобілів
167989, 00грн. 8 квітня 2013 року позивачка
звернулася до Ленінського районного
суду м. Донецька з позовом до
відповідача, про визнання права
власності на квартиру та усунення
перешкод у користуванні. У ході
розгляду вказаної справи і нею і
відповідачем були заявлені заяви про
збільшення позовних вимог про поділ
спільного сумісного майна подружжя.
Відповідачем була подана заява про
збільшення зустрічних позовних вимог
про поділ спільного сумісного майна
подружжя, де він визнає, що Автомобіль
Volkswagen LT 35 серії (свідоцтво про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7) та
Автомобіль Mitsubishi Grandis (свідоцтво про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_8) дійсно були
придбані під час шлюбу. У цій же заяві
відповідач зазначає, що вказані
транспортні засоби були продані за час
сумісного проживання з нею та ніби то
за її усною згодою. Проте вона не давала
ніякої письмової згоди на відчуження
автомобілів. Просила встановити осіб,
до яких перейшли Автомобіль Volkswagen LT 35
серії (свідоцтво про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_7) та Автомобіль Mitsubishi Grandis
(свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_8); Визнати недійсним правочин
щодо Автомобіля Volkswagen LT 35 серії
(свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_7); Визнати недійсним правочин
щодо Автомобіля Mitsubishi Grandis (свідоцтво
про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_8);
стягнути з відповідача у відшкодування
судових витрат 117,71 грн.

В ході розгляду справи позивачкою було
надано заяву про уточнення позовних
вимог, де позивачка просила визнати
недійсним правочин з відчуження
відповідачем автомобіля Volkswagen LT 35 1998
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, техпаспорт НОМЕР_7, номер
двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3;
визнати недійсним правочин з
відчуження відповідачем автомобіля
Mitsubishi Grandis 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_4, техпаспорт
НОМЕР_8, номер двигуна НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_6; стягнути з відповідача
витрати на правову допомогу у розмірі
1600 грн. 00 коп. та на сплату судового
збору 117 грн. 71 коп.

В ході розгляду справи, 14.01.2014р.
позивачкою було надано заяву про
зменшення позовних вимог, де позивачка
просила визнати недійсним правочин з
відчуження відповідачем автомобіля
Volkswagen LT 35 1998 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, техпаспорт
НОМЕР_7, номер двигуна НОМЕР_2, номер
кузова НОМЕР_3; стягнути з відповідача
витрати на правову допомогу у розмірі
1600 грн. 00 коп. та на сплату судового
збору 117 грн. 71 коп.

В судовому засіданні позивачка
підтримала останні позовні вимоги, які
викладені в заяві від 14.01.2014р. та дала
пояснення, аналогічні викладеним в
позові.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги позивачки
підтримав та дав пояснення аналогічні
викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та вказав, що
шлюбні стосунки між нами з позивачкою
було припинено у грудні 2008 року.

Позивачка у своєму позові просить
визнати недійсним правочин щодо
автомобіля Volkswagen LT 35 (Свідоцтво про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7)
посилаючись на відсутність її згоди на
продаж автомобілю. Вказаний
транспортний засіб дійсно був
придбаний під час шлюбу, але його було
продано за час спільного проживання в
2007 році за усною згодою ОСОБА_1 Гроші
від продажу автомобілів були сумісно
витрачені на споживчі потреби, в тому
числі і частково на придбання
вбудованого приміщення площею 240,4 кв.м.,
розташованого за адресою : АДРЕСА_1. На
сьогоднішній день, право власності на
вказані автомобілі зареєстровано за
іншими особами,. Автомобіль Volkswagen LT 35
(Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_7) було відчужено через товарну
біржу у травні 2007р., що підтверджується
копією довідки-рахунку від 18.05.2007р.
Письмової згоди на таке відчуження не
потребується, усну згоду позивачем на
продаж було надано. Півтора роки після
продажу автомобіля Volkswagen LT 35 (Свідоцтво
про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7) він
проживав з позивачкою однією сім'єю,
буд-яких заперечень або незгоди від неї
щодо продажу автомобілів не було.
Просив застосувати строк позовної
давності та відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні дала пояснення,
аналогічні викладеним в запереченні
проти позову, просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що
позивачка була присутня при продажі
спірного автомобілю через товарну
біржу та знала про його відчуження.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи вважає зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
оспорюваних чи невизнаних прав, свобод
чи інтересів.

Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб , поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб , які
беруть участь у справі .

Частиною 1ст.60 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Між сторонами 8 липня 2000р. було укладено
шлюб, який зареєстровано в відділі
РАЦС Ленінського РУЮ м.Донецька,
актовий запис № 190. (а.с.8) Від шлюбу
сторони мають двох дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.н.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївка від 14.02.2011р.
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було
розірвано. (а.с.9)

В судовому засіданні обидві сторони
наполягали на тому, що шлюбні відносини
між ними припинені в жовтні 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Згідно із ч.1 ст. 63 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України
розпоряджання майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до Цивільного
кодексу України.

Автомобіль Volkswagen LT 35 держномер НОМЕР_1
був придбаний під час шлюбу сторін,
проти чого вони обидва не заперечували.
Як вказує відповідач, автомобіль було
продано за час спільного проживання в
2007р. за усною згодою ОСОБА_1 ще до
купівлі вбудованого приміщення площею
240,4 кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Гроші від продажу автомобілів
були сумісно витрачені на споживчі
потреби, в тому числі і частково на
придбання зазначеного вбудованого
приміщення.

Згідно Довідки ВРЕР №3 м.Донецька від
25.05.201р. за №9/3-1462 відповідно до даних
РПС «Автомобіль» ВРЕВ з обслуговування
м.Донецька №3 при УДАІ УМВС України в
Донецькій області станом на 25.05.2013р. за
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3р.н., АДРЕСА_2
транспортні засоби на праві власності
не зареєстровані.

Автомобіль Volkswagen LT 35, свідоцтво про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7, було
відчужено через товарну біржу у травні
2007р., що підтверджується копією
довідки-рахунку від 18.05.2007р.

Втім, приписами статті 257 ЦК України
встановлена загальна позовна давність
тривалістю у три роки.

Але відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення. А
відповідно до ч.4 цієї статті - сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Представник відповідачка в судовому
засіданні надав заяву про застосування
строку позовної давності та відмову в
задоволенні позову.

Позивачка звернулася до суду з цим
позовом 19.06.2013р., тобто після спливу
встановленого строку. При цьому
позивачка не ставить питання про
відновлення вказаного строку.

Таким чином, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог позивачки
потрібно відмовити в повному обсязі, у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Оскільки суд відмовляє позивачці в
задоволенні позовних вимог, суд вважає
за необхідне і відмовити в задоволенні
вимог про відшкодування судових
витрат, що відповідатиме положенням
статті 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 63,65,68 СК України, ст.
257, 267, 369 ЦК України, ст.ст.213-215
Цивільно-процесуального кодексу
України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання недійним правочину
з відчуження ОСОБА_3 автомобіля Volkswagen LT
35, 1998 року випуску, держзнак НОМЕР_1,
техпаспорт НОМЕР_7, номер двигуна
НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3 та
відшкодування судових витрат
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня його проголошення.

Суддя
Трофименко Л.Р.