Справа № 430/2214/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" березня 2014 р.
смт.Станиця Луганська Луганської
області

Станично-Луганський районний суд
Луганської області у складі:

головуючої
Дьоміної О.П.

при секретарі Савченко
К.Є.

представника третьої особи
Колпаченко О.А.

розглянувши у судовому засіданні в смт.
Станиця Луганська цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2013 року до суду з позовом до ОСОБА_3
звернулась позивачка і просила суд
стягнути з останнього на свою користь
неустойку (пеню) від суми несплачених
аліментів в розмірі 27 522,70 грн. - в сумі 17
878,14 грн. При цьому зі змісту позову
слідує, що відповідач, починаючи з 2005
року повинен сплачувати на користь
позивачки пеню за прострочення сплати
аліментів. Борг по аліментам складає 27
522,70 грн. При цьому, на думку позивачки,
заборгованість по аліментам у
відповідача значно більша, ніж вона
зазначає в позові, але враховуючи те, що
ОСОБА_3 не зможе виплатити розраховану
позивачкою пеню в розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення, тобто враховуючи
заборгованість по аліментам з березня
2005 року по серпень 2013 року включно, вона
б не заперечувала проти закриття
кримінального провадження та відклику
апеляційної скарги. За власними
розрахунками позивачки, відповідач
винен їй 91 347,10 грн. пені, але виходячи з
реальних життєвих обставин та його
доходів, ОСОБА_2 зазначає ціну позову 17
878,14 грн., яка повинна бути стягнута з
ОСОБА_3 за період з березня 2005 року по
01.09.2013 рік. Ця сума, окрім загального
боргу по аліментам в розмірі 27 522,70 грн.,
буде достатньою для погашення боргів
відповідача перед нею за виховання та
матеріальне забезпечення дитини. А
тому, позивачка й звернулась до суду з
дійсним позовом до відповідача в якому
просила стягнути з останнього на свою
користь пеню за прострочення сплати
аліментів з суми 27 522,70 грн. - це
заборгованість за основними платежами
по аліментам, в розмірі 17 878,14 грн. за
період з березня 2005 року по 01.09.2013 рік.
Крім того стягнути з відповідача
судові витрати.

ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій
просила її вимоги розглянути без її
участі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_2 визнав в повному обсязі та не
заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи, державний
виконавець ВДВС Станично-Луганського
РУЮ, Колпаченко О.А. підтвердила в суді
те, що дійсно у ВДВС
Станично-Луганського РУЮ знаходиться
виконавчий лист, виданий судом, згідно
якого відповідач повинен був на
користь позивачки на утримання сина
виплачувати аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку, але не
менше 1/2 частки неоподаткованого
податком мінімуму доходів громадян
щомісяця до повноліття дитини.
Відповідач згідно довідки ВДВС
Станично-Луганського РУЮ за №221 від
16.01.2014 року має заборгованість по
аліментам в сумі 29 196,21 за період з 01.02.2005
року по грудень 2013 року.

Вислухавши відповідача, представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного:

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб які беруть участь у справі.

З копії рішення суду №2-98 від 12.03.1996 року
та копії виконавчого листа за №2-48 від
12.03.1996 року видно, що відповідач був
зобов'язаний до сплати аліментів на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку, але не менше 1/2 частки
неоподаткованого податком мінімуму
доходів громадян, щомісяця, до
повноліття дитини (а.с. 28-31, 52).

Копія свідоцтва про одруження від
06.11.1999 року вказує на те, що сторони по
справі дійсно зареєстрували шлюб 06.11.1999
року (а.с.55).

Копія свідоцтва про розірвання шлюбу
від 09.06.1997 року свідчить про те, що
сторони по справі розірвали шлюб, про
що в книзі реєстрації розірвань шлюбу
зроблено відповідний запис за №90 від
09.06.1997 року, прізвище позивачки після
розірвання шлюбу «ОСОБА_2» (а.с. 53).

З копії свідоцтва про одруження від
06.11.1999 року слідує, що позивачка уклала
шлюб з ОСОБА_5 06.11.1999 року та взяла
прізвище чоловіка - «ОСОБА_2» (а.с. 51).

З копії свідоцтва про зміну імені
від 15.03.2012 року видно, що ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив прізвище на
«ОСОБА_6» (а.с. 57).

Згідно вироку суду від 12.08.2013 року
відповідач був засуджений за ч. 1 ст. 164
КК України за злісне ухилення від
сплати встановлених рішенням суду
аліментів на дитину. При цьому при
розгляді вказаного кримінального
провадження в суді було встановлено, що
ОСОБА_3 за період з лютого 2005 року по
01.07.2013 року аліменти своєчасно не
виплачував, у зв'язку з чим, за ним
утворилася заборгованість в розмірі,
що сукупно становить суму виплат
аліментів більш ніж за шість місяців
відповідних платежів, а саме - 27 522,70
грн. (а.с. 79).

Відповідно до довідки ВДВС
Станично-Луганського РУЮ від 16.01.2014
року за №110 заборгованість відповідача
перед позивачкою щодо уплати аліментів
на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
розраховується з 01.02.2005 року і станом на
01.07.2013 рік становить 27 522,70 грн.(а.с. 95-97).

З копії трудової книжки серії
НОМЕР_1, виданої 26.04.1997 року відповідачу,
видно, що останній з 19.11.2012 року по 22.04.2013
року перебував на обліку у
Станично-Луганському центрі
зайнятості (а.с. 82-87).

З цивільно-правових угод від
22.04.2013 року, 05.06.2013 року, 01.07.2013 року,
12.08.2013 року, 02.09.2013 року, 04.10.2013 року та
довідки про здійснені відрахування та
виплати по ПП «Садвінсервіс» від 21.10.2013
року слідує, що відповідач працював у
ПП «Садвінсервіс» та з його заробітної
плати відраховувались кошти за
виконавчим листом №2-98 щодо сплати
аліментів (а.с. 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94).

Копія свідоцтва про народження від
11.04.2012 року свідчить про те, що у
відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народився син ОСОБА_7 (а.с.110).

Довідка Широківської сільської Ради
від 17.02.2014 року за №113 вказує на те, що
відповідач зареєстрований та мешкає в
АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_8 та
сином ОСОБА_7 (а.с.112).

Згідно ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі 1%
від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення.

Зі змісту вказаної статті слідує, що
неустойка може бути стягнена з того,
хто винен у простроченні сплати
аліментів. У цьому разі слід виходити
із презумпції вини особи, яка
прострочила виконання зобов'язання.
Якщо платник аліментів доведе, що
несплата аліментів була наслідком
тяжкої хвороби, іншої незалежної від
нього обставини, право на неустойку у
одержувача аліментів не виникає.

Відповідно з ППВСУ від 15.05.2006 року за №37
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» п.22 - передбачена
ст. 196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи.

Таким чином неустойка може бути
стягнена з того, хто винен у
простроченні сплати аліментів. За
аналогією з цивільним законодавством у
цьому разі слід виходити із презумпції
вини особи, яка прострочила виконання
зобов'язання. У зв'язку з цим на неї
покладено тягар доказування
протилежного.

-2-

Відповідно до с 61 ЦПК України -
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 174
цього ж кодексу у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову, якщо
визнання відповідачем позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

В судовому засіданні був
встановлений та не заперечується
сторонами по справі той факт, що
відповідач згідно рішення суду повинен
був сплачувати на користь позивачки, на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти. Але вказані аліменти ОСОБА_3
сплачував не вчасно та не в повному
обсязі, внаслідок чого в нього перед
позивачкою виникла заборгованість по
аліментам, яка станом на 01.07.2013 року
склала 27 522,70 грн.

Позивачка, відповідно до вимог ст.
196 СК України просила суд стягнути з
відповідача неустойку (пеню) - 17 878,14
грн. від суми несплачених аліментів - 27
522,70 грн. за кожен день прострочення в
розмірі одного відсотка. Відповідач
вказані вимоги ОСОБА_2 визнав в повному
обсязі та погодився з ними.

Суд, перевіривши розрахунок пені,
враховуючи те, що ОСОБА_3 повністю
визнав вимоги ОСОБА_2 і це визнання не
суперечить закону та не порушує прав,
свобод та інтересів інших осіб,
приходить до висновку щодо задоволення
вимог позивачки.

З відповідача, також у відповідності зі
ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий
збір», підлягає стягненню на користь
позивачки, сплачений останньою та
документально підтверджений судовий
збір в сумі 229,40 гривень.

Керуючись ст. 196 Сімейного кодексу
України, ППВСУ від 15.05.2006 року за №37
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», ст. ст. 10, 11, 60, 61,
174, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку (пеню) від суми несплачених
аліментів в розмірі 17 878,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 229,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуюча: