22-ц/772/502/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В. В.Категорія: 27
Доповідач: Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючої Шемети Т.М.

суддів: Марчук В.С.,
Матківської М.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
кредитної спілки «Альянс Україна» про
стягнення відсотків за договором про
залучення внеску члена кредитної
спілки на депозитний рахунок,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06.12.2013 року,

в с т а н о в и л а:

26.07.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до кредитної спілки «Альянс
Україна» (далі - КС «Альянс Україна»)
про стягнення відсотків за договором
про залучення внеску члена кредитної
спілки на депозитний рахунок. Позов
обґрунтовувала тим, що 18.01.2010 року вона
уклала з відповідачем договір № 195-10дПЛ
про залучення внеску члена кредитної
спілки на депозитний рахунок. За
умовами даного договору вона внесла на
рахунок відповідача 30 000 грн. що
підтверджується відповідною
квитанцією. Строк внеску був
визначений до 18.02.2011 року (тринадцять
місяців), по закінченню якого
відповідач зобов'язався повернути їй
кошти зі сплатою 26 % річних. Однак
відповідач попередив її, що відсотки
будуть нараховані лише з 18.02.2010 року по
12.02.2010 року. Дійсно 12.02.2010 року їй були
нараховані 521 грн. відсотків та більше
відсотки на її депозитний вклад не
нараховувались, депозитний вклад
повернуто не було: за період з 01.03.2010
року і по 28.09.2011 року відповідач
перерахував їй всього 4 400 грн. в рахунок
повернення депозитного вкладу.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 25.11.2011 року укладений
договір було розірвано та стягнуто з
кредитної спілки на її користь 26 121 грн.
заборгованості по вкладу: 25 600 грн. суми
депозитного внеску та 521 грн. відсотків.
Вказане рішення на день звернення до
суду не виконане та відповідач
продовжує користуватись її грошовими
коштами. Тому позивач вважає, що
відповідач зобов'язаний виплатити їй
відсотки за користування грошима за
період з 18.01.2010 року по 25.11.2011 року (день
винесення рішення суду) в розмірі,
передбаченому договором: 26 % річних.
Здійснивши розрахунок, позивач
висувала вимогу стягнути з відповідача
відсотки за депозитним вкладом в сумі 11
633 грн. 80 коп. та понесені нею судові
витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 6 грудня 2012 року
в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж
доводами, що й позовну заяву.

ОСОБА_2 в судове засідання
апеляційного суду не з'явилася,
надіслала телеграму про розгляд справи
у її відсутність. Будучи в судовому
засіданні апеляційного суду 17.02.2014
року, представник відповідача Мадюдя
В.В. подану апеляційну скаргу не визнав,
просив відмовити в її задоволенні, а
оскаржуване рішення залишити без змін,
надавши при цьому письмові
заперечення.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що договір №
195 - 10 дПЛ про залучення внеску (вкладу)
члена кредитної спілки на депозитний
рахунок згідно рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 25.11.2011
року розірвано та стягнуто на користь
ОСОБА_2 25 600 грн. депозитного внеску та 521
грн. відсотків, що, на думку суду першої
інстанції, свідчить про те, що позивач
на той час стягнення відсотків не
вимагала, а її позовні вимоги щодо
стягнення відсоткової ставки з 25.11.2011
року є безпідставними, та як згідно
статті 653 ч.2 ЦК України в разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду не ґрунтується на нормах
права, оскаржуване рішення є
необґрунтованим та постановлене без
повного з'ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
січня 2010 року між ОСОБА_2 та КС «Альянс
Україна» був укладений договір № 195-10
дПЛ про залучення внеску (вкладу) члена
кредитної спілки на депозитний рахунок
зі сплатою 26 % річних (п. 2.3 договору), що
підтверджується копією вказаного
договору (а.с.62).

18 січня 2010 року ОСОБА_2 внесла згідно
договору грошові кошти в сумі 30 000 грн.,
що підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру (а.с.63).

Згідно з протоколом №4 від 15 лютого 2010
року спостережною радою прийнято
рішення, що сума відсотків за ставкою 26%
річних фіксується станом на 12.02.2010 року
(а.с.70).

22.02.2010 року на адресу ОСОБА_2 було
направлено лист, яким повідомлено, що
Полтавське відділення КС «Альянс
Україна» припиняє свою діяльність та
вона зможе отримати вклад по
депозитному внеску по безготівковому
перерахунку (а.с.68).

18.02.2010 року ОСОБА_2 було написано заяву
про дострокове розірвання укладеного
договору (а.с. 218).

Відповідно до п. 3.3.1 договору, у випадку
дострокового розірвання договору,
спілка протягом 90 днів з моменту
отримання відповідного письмового
повідомлення повертає члену кредитної
спілки внесок та здійснює всі
необхідні розрахунки щодо сплати
належних члену КС процентів в порядку,
визначеному п. 2.4. цього договору.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що у
випадку дострокового розірвання
договору з ініціативи члена кредитної
спілки, спілка здійснює перерахунок
суми нарахованих процентів на внесок
члена кредитної спілки за ставкою 5%
річних за фактичний строк користування
внеском. При цьому різниця між
нарахованими за ставкою 26% річних
процентами та фактично сплаченими за
ставкою 5% на підставі здійсненого
спілкою перерахунку повертається
спілці членом кредитної спілки в день
повернення внеску.

Згідно зі змінами та доповненнями №1 до
договору № 195-10 дПл від 18 січня 2010 року
п. 2.4 викладено у наступній редакції: «У
випадку дострокового розірвання
договору з ініціативи члена кредитної
спілки Спілка не здійснює перерахунок
суми нарахованих процентів на внесок
члена кредитної спілки за фактичний
строк користування внеском».

-2-

Пунктом 2.5. договору передбачено, що
нарахування процентів на внесок
починається з наступного дня після
внесення членом кредитної спілки
внеску та припиняється в день
визначений п.1.1. цього договору в якості
закінчення строку внеску, або в день
остаточного розрахунку у випадку
дострокового розірвання цього
договору.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 25.11.2011 року (а.с.64) укладений
договір було розірвано та стягнуто з КС
«Альянс Україна» на користь ОСОБА_2 26 121
грн. заборгованості по вкладу: 25 600 грн.
суми депозитного внеску та 521 грн.
відсотків. Рішення набрало законної
сили 06.12.2011 року та на його виконання
було виписано виконавчий лист (а.с.65).
Рішення до даного часу виконано лише
частково: за період з березня 2012 року по
21 жовтня 2013 року КС «Альянс Україна»
перерахувала ОСОБА_2 3 427 грн. 97 коп..

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію, або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України
«Про кредитні спілки», внески членів
кредитної спілки на депозитні рахунки,
а також нарахована на такі кошти та
пайові внески плата належать членам
кредитної спілки на праві приватної
власності.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та
цивільного законодавства.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
відповідач після розірвання договору
всупереч вимогам п. 2.5 договору не
провів остаточний розрахунок із
вкладником, тобто не виконав
зобов'язання з свого боку, тому в
даному випадку не може йти мова про
припинення зобов'язань сторін,
оскільки відповідач продовжує
користуватись грошовими коштами
позивача. З цих же підстав не може до
даних правовідносин застосовуватись і
строк позовної давності, про що було
заявлено відповідачем в суді першої
інстанції (а.с. 175-177). Таким чином, у
відповідача відсутні законні підстави
для припинення нарахування відсотків
за депозитним вкладом та позов слід
задовольнити.

Визначаючись з розміром суми, що
підлягає стягненню, апеляційний суд
враховує наступне: здійснюючи в
позовній заяві розрахунок відсотків,
що підлягають стягненню за період з
лютого 2010 року по листопад 2011 року,
позивач нарахувала розмір відсотків
відповідно до п.2.3 договору, при цьому
нею було враховано, що за період з
квітня 2010 року по листопад 2011 року їй
було повернуто частину депозитного
вкладу, а саме: квітень 2010 р. - 500 грн.,
травень 2010 р. - 500 грн., червень 2010 р. - 500
грн., липень 2010 р. - 500 грн., вересень 2010 р.
- 500 грн., жовтень 2010 р. - 480 грн., листопад
2010 р. - 480 грн., січень 2011 р. - 470 грн., лютий
2011 р. - 470 грн. (це підтверджується
випискою по рахунку на а.с. 71-76 та
наданими представником відповідача
письмовими доказами проведення таки
виплат ( а.с. 209 - 217)).

Отже, нарахування відсотків позивачем
було здійснено вірно, а відповідач,
заперечуючи проти позову, з свого боку
не надав свого розрахунку
заборгованості.

Наявним рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 25.11.2011
року (а.с.64) доведено, що за період
лютого 2010 року відсотки з відповідача
були стягнуті на користь позивача, тому
в стягненні відсотків за лютий 2010 року
слід відмовити та стягнути з
відповідача на користь позивача
відсотки за договором про залучення
депозитного вкладу за період з березня
2010 року по листопад 2011 року (визначену
позивачем дату). Одночасно слід
зазначити, що наявність рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 25.11.2011 року не можна розглядати як
втрату ОСОБА_2 права вимагати відсотки
за фактичний час користування
належними їй грошовими коштами
відповідачем.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги є підставними, а заперечення
відповідача не знайшли свого
підтвердження та не спростовані
матеріалами справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла до висновку про
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення Вінницького
міського суду від 06.12.2013 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06.12.2013 року
скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково:

Стягнути з кредитної спілки «Альянс
України» () на користь
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
11 293 (одинадцять тисяч двісті дев'яносто
три) гривні 80 коп. відсотків за
договором № 195-10дПЛ від 18.01.2010 року за
період з березня 2010 року по 25.11.2011 року
включно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча:
Т.М.Шемета

Судді:
М.В.Матківська

В.С. Марчук