Справа № 454/2358/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/775/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Шеремети Н.О.,
Цяцяка Р.П.

при секретарі:
Ясиновській Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
відповідача - Бойко З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 10 жовтня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
10 жовтня 2013 року задоволено частково
позов ОСОБА_2 до Державного
підприємства "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 1500
(одну тисячу п'ятсот) гривень на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в дохід держави судовий
збір в розмірі 11 (одинадцять) грн. 49 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
погоджується з висновками суду про
обов'язковість відшкодування ДП
«Львіввугілля» моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва, однак не
погоджується із розміром моральної
шкоди, яка визначена судом. Вказує, що
районним судом допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що є
підставою для скасування рішення.
Вважає, що у зв'язку із тривалою роботою
в особливо шкідливих умовах праці, в 2009
році йому встановлено діагноз -
хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст.,
фаза затихаючого загострення;
пневмосклероз; емфізема легень ДН І-ІІ
ст.; хронічно поперекова крижова
радикулогія з помірним болевим
синдромом та статико-динамічними
порушеннями. Звертає увагу суду, що
відповідно до акту розслідування
професійного захворювання від 28.01.2009
року професійне захворювання виникло
за таких обставин: на протязі стажу
роботи в шкідливих умовах праці на
підприємствах ДП «Львіввугілля», при
запиленості повітря робочої зони, що
перевищує ГДК, через неефективність
роботи засобів пилеподавлення та
внаслідок несприятливих факторів
мікроклімату, при важкій фізичній
праці, вимушеній робочій позі. Крім
цього зазначає, що розмір моральної
визначений судом без врахування
роз'яснень, даних у п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», оскільки,
визначаючи розмір моральної шкоди, суд
не врахував ступінь фізичних і
моральних страждань позивача, їх
тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у життєвих стосунках,
наслідків, що наступили внаслідок
ушкодження здоров'я.

Просить рішення суду першої інстанції
змінити в частині стягнутого розміру
моральної шкоди та ухвалити нове
рішення, яким позов задоволити і
стягнути з ДП «Львіввугілля» на його
користь 30 000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Згідно із ч.2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Відповідно до 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Задовольняючи частково позов, районний
суд виходив з того, що позивачеві
заподіяна моральна шкода, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я внаслідок професійних
захворювань, отриманих при виконанні
своїх трудових обов'язків, в зв'язку з
якими йому було встановлено 60 % втрати
професійної працездатності, але на
момент працевлаштування позивач
усвідомлював несприятливі та шкідливі
умови праці, але не звільнився та
продовжував працювати.

Колегія суддів не у повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Районним судом встановлено, що позивач
працював на підприємствах Державного
підприємства «Львіввугілля» з 17.03.1980
року до 17.01.2009 року, що стверджується
копією трудової книжки.

У зв'язку із професійним захворюванням
позивач неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається із витягів
його медичних карток.

З акту №22 від 18.03.2002 р. вбачається, що
позивач отримав травму правої ноги
внаслідок дій самого ОСОБА_2, зокрема,
недотримання ним Інструкції по охороні
праці для електрослюсаря підземного.

З акта № 2 від 13.01.2003 року вбачається, що
внаслідок нещасного випадку ОСОБА_2
затиснув 3-ій і 4-ий пальці лівої руки.

Нещасний випадок настав через
незадовільний технічний стан
транспортних засобів відповідача.

Відповідно до акту від 28.01.2009 року
причиною професійного захворювання
ОСОБА_2 (хронічний бронхіт,
пневмосклероз, емфізема легень,
хронічно попереково-крижова
радикулогія) стали: вугільно-природний
пил в концентрації (середньозмінна) 147,
04 мг/м3; вимушене положення тіла;
мікроклімат: швидкість руху повітря 1, 70
м/с, відносна вологість повітря 88 %;
фізнавантаження - піднімання та
перенесення вантажів масою понад 35 кг.

Відповідно до виписки МСЕК від 24.02.2009
року позивачу визначено третю групу
інвалідності безтерміново.

Згідно довідки від 20.10.2009 року ступінь
втрати професійної працездатності
позивача складає 65%.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовуються
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" визначено, що відповідно до
ст.137-1 КЗпП України за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної (немайнової
) шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Колегія суддів вважає, що районний суд
прийшов до вірного висновку про те, що
шкоду здоров'ю позивача було завдано в
результаті його роботи в шкідливих
умовах праці на підприємстві ДП
«Львіввугілля» на протязі 30 років, він
втратив 65% працездатності, є інвалідом
третьої групи, що призвело до втрати
ним нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Однак, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст.137-1
КЗпП України, роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 (з наступними змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди не в
повній мірі відповідають обставинам
справи, є необґрунтованими, а тому, на
думку судової колегії, оскаржуване
рішення слід змінити, визначивши
розмір моральної шкоди, який підлягає
стягненню з відповідача, в сумі 12000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 10 жовтня 2013 року
змінити, збільшивши розмір моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок професійного
захворювання, яка підлягає стягненню
із Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 із 1500
гривень до 12000 грн.

Стягнути із Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь держави 114,7
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: