АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1836/14 р.
Головуючий 1 інстанції Омельченко
Категорія: стягнення боргу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 20 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача ОСОБА_4 борг у розмірі
1031940 грн., а також понесені ним судові
витрати.

В ході розгляду справи уточнив свої
вимоги, просив суд стягнути з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3
солідарно суму боргу у розмірі 1031940
грн., що є еквівалентом 126000 доларів США,
стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі
282555 грн., що є еквівалентом 34500 доларів
США, а також стягнути з відповідачів
понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 10.10.2013 року між ним
та ОСОБА_7 укладено договір про
відступлення права вимоги (цесії),
відповідно до якого ОСОБА_7 відступила
йому право вимоги виконання
зобов'язання відповідачем за договором
позики від 24.03.2008 року на суму 16000
доларів США, за договором позики від
31.05.2011 року на суму 50000 доларів США, за
договором позики від 22.06.2011 року на суму
30000 доларів США та за договором позики
від 12.05.2013 року на суму 34500 доларів США.

Договори позики укладені в простій
письмовій формі. Договір позики від
24.03.2008 року - безстроковий, по іншим
договорам строк повернення боргу
сплинув.

10.10.2013 року між ним та ОСОБА_6 теж був
укладений договір відступлення права
вимоги повернення боргу відповідачем,
відповідно до якого ОСОБА_6 відступив
йому право вимоги виконання
зобов'язання за договором позики від
15.09.2008 року на суму 30000 доларів США. Цей
договір безстроковий і укладений в
простій письмовій формі.

Для виконання зобов'язань по
поверненню боргу у розмірі 16000 доларів
США та 30000 доларів США, а також і по
іншим договорам позики відповідачу
направлялися вимоги, але зобов'язання
по поверненню боргу не виконані.

Гроші отримані у борг відповідачем
ОСОБА_4 були витрачені ним на потреби
сім'ї, була відремонтована АДРЕСА_1,
придбані коштовні меблі, за позичені
гроші придбана квартира АДРЕСА_2.

У зв'язку з тим, що позичені гроші були
використані на потреби сім'ї , вважає,
що відповідальність за їх повернення
повинні нести колишнє подружжя ОСОБА_4
та ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та його
представники підтримали вимоги.

Відповідачі та їх представники вимоги
позивача не визнали.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_6 позов
підтримали і просила задовольнити його
в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_5 суму боргу 1031940 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
суму боргу 282555 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові
витрати 3670,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати в частині
стягнення солідарно з неї на користь
ОСОБА_5 суми боргу 1031940 грн. та в
частині стягнення в рівних частках з
неї на користь ОСОБА_5 судових витрат
3670,40 грн. Судові витрати просить
стягнути з позивача на її користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити
в повному обсязі.

Посилаються на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим, та таке,
що постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що немає ніяких
доказів того, що кошти, отримані її
колишнім чоловіком за борговими
розписками він отримував за її згодою
та використовував в інтересах сім'ї.

ОСОБА_4 вказує, що грошові кошти були
повернуті ним певними частинами
позикодавцям.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарги не підлягають
задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, стягуючи з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кошти суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами були укладені договори
позики, відповідачі отримали кошти,
проте до цього часу не повернули їх.

Вказаний висновок судова колегія
вважає вірним.

Встановлено, що між ОСОБА_7 та
відповідачем ОСОБА_4 були укладені
договори позики, за якими останній
отримав в борг 24.03.2008 року 16000 доларів
США без зазначення строку повернення,
31.05.2011 року 50000 доларів США зі строком
повернення 01.10.2011 року, 22.06.2011 року 30000
доларів США строком до 01.12.2011 року,
12.05.2013 року 34500 доларів США строком до
12.06.2013 року (а.с. 3, 4, 6, 7, 207, 208, 210, 211 ).

Також встановлено, що між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 був укладений договір позики, за
яким відповідач отримав в борг 15.08.2008
року 30000 доларів США ( а.с. 5, 209 ).

22.10.2013 року відповідачу була
направлена вимога про повернення боргу
(а.с.16-18).

10.10.2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
позивачем ОСОБА_5 укладено договір про
відступлення права вимоги (цесії), який
відповідає вимогам ст. 513 ЦК України,
відповідно до якої правочин щодо зміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій саме формі, що і правочин на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові ( а.с. 12-13, 14-15, 203-204,
205-206).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530
ЦК України).

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
стягнувши з відповідачів на користь
позивача кошти, отримані ними за
договорами позики.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що їй невідомо про отримання її
колишнім чоловіком у борг грошей, та
посилання ОСОБА_4 в своїй апеляційній
скарзі на те, що гроші він повертав
частинами, але ніяких письмових
доказів повернення грошей надати не
може, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до вимог ст. ст. 61, 65 СК
України, гроші, інше майно, отримані та
використані за договором, укладеним
одним із подружжя в інтересах сім'ї, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а такий договір
створює обов'язки для другого з
подружжя.

ОСОБА_3 у судовому засідання першої
інстанції надала пояснення, які
знайшли відображення в рішенні суду, що
на прохання колишнього чоловіка 04.09.2013
року передала ОСОБА_6 28750 доларів США і
отримала від нього боргову розписку на
повернуту суму коштів. Таким чином,
відповідачка визнала наявну суму боргу
та використання коштів спільно з
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження повернення
коштів ОСОБА_6, ОСОБА_5 чи ОСОБА_7
відповідачами не надано ( крім суми 28750
доларів США ).

Згідно ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє в
апеляційному порядку законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційні скарги і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 20 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді