Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/317/2014
інстанції - Великохацька В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 2 серпня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Сведбанк», третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор плюс», про визнання
частково недійсним договору
факторингу, припинення дії, яка порушує
право.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 2 серпня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Сведбанк», третя особа:
ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор плюс», про визнання частково
недійсним договору факторингу,
припинення дії, яка порушує право.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить заочне рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. Вважає,
що заочне рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі посилається на те,
що судом невірно встановлені обставини
справи, в скарзі викладений зміст
позовних вимог та зазначено, що вони
судом розглянуті формально.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року
між позивачкою та АКБ «ТАС-Комерцбанк»
правонаступником якого в подальшому
став ПАТ «Сведбанк», було укладено
кредитний договір № 0050/1007/88-187,
відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позивачу кредит у
розмірі 90 000 дол. США, а вона
зобов'язалася прийняти, належним чином
використати та повернути банку кредит
в іноземній валюті у порядку та на
умовах, визначених договором (а.с. 16-18).

У забезпечення даного зобов'язання
відповідача 29 жовтня 2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був
укладений іпотечний договір №
0050/1007/88-187-Z-133, за яким предметом іпотеки
є квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" і
ТОВ "Факторингова компанія "Вектор
плюс" було укладено договір факторингу,
відповідно до якого ПАТ "Сведбанк"
уступило право вимоги за кредитними
договорами, зокрема і за кредитним
договором № 0050/1007/88-187 від 29 жовтня 2007
року, ТОВ "Факторингова компанія
"Вектор плюс", (а.с. 24-26).

У травні 2013 року позивач звернулася до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог посилалась на те, що
договір факторингу був укладений без
врахування положень Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютний
контроль», ст. ст. 192 ч. 2, 533 ч. 3 ЦК України
та Конвенції УНІДРУА про міжнародний
фактор, яка набрала чинності для
України 1 липня 2007 року, вимогам ст. 651 п.1
ЦК України, оскільки сталася зміна умов
кредитного договору без згоди
позивача, на час ініціювання укладення
договору факторингу одна з сторін, а
саме фактор, не володіла достатнім
обсягом цивільної дієздатності для
вчинення даного правочину - не мала
Генеральної ліцензії НБУ на право
здійснення валютних операцій; договір
факторингу передбачає передання
зобов'язання за договором іпотеки без
її нотаріальної перереєстрації, що
суперечить чинному законодавству
України. Також посилалась на
незаконність дій відповідача щодо
передання фактору персональних даних
позивача та розголошення банківської
таємниці. Просила постановити рішення,
яким визнати частково недійсним
договір факторингу від 28 листопада 2012
року в частині передачі (відступлення)
права вимоги за кредитним договором №
0050/1007/88-187 від 29 жовтня 2007 року стосовно
вимог до ОСОБА_2, визнати незаконними
дії відповідача стосовно передачі
персональних даних позивача третій
особі ТОВ "Факторингова компанія
"Вектор плюс" та стосовно розголошення
банківської таємниці, заборонити ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор плюс»
вчиняти дії стосовно передання
персональних даних позивача іншим
особам та розголошувати інформацію
стосовно рахунків позивача, платежів,
сум заборгованості, банківських
операцій по кредитному договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності, а саме з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження порушення відповідачем
вимог законодавства та прав позивача
при укладенні договору факторингу та
передачі права грошової вимоги до ТОВ
«ФК «Вектор Плюс».

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, які є
викладенням змісту позовних вимог,
судова колегія відхиляє, зважаючи на
наступне.

Так, доводи скарги про те, що договір
факторингу є недійсним, оскільки його
було ініційовано юридичною особою -
фактором, яка не мала передбаченого
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютний контроль», Законом України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
відповідного дозволу на здійснення
валютних операцій, ґрунтуються на
власному припущенні позивача,
будь-якими доказами не підтверджені,
клопотань про витребування доказів в
суді апеляційної інстанції позивач та
її представник не заявляли.

Посилання в скарзі на неврахування
судом положень Конвенції УНІДРУА про
міжнародний факторинг, яка набрала
чинності для України 1 липня 2007 року, є
безпідставними, оскільки зі змісту
Конвенції вбачається, що нею
регулюються правовідносини, які
виникають з договорів міжнародного
факторингу, які укладаються у сфері
міжнародної торгівлі, і не регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Доводи апеляційної скарги щодо
передачі відповідачем третій особі
права вимоги за договором іпотеки, що
на думку позивача, є зміною договору
іпотеки, без державної реєстрації, не
ґрунтуються на доказах, що містяться у
матеріалах справи.

Таким чином, судом першої інстанції
було вірно встановлено, що оспорюваний
договір факторингу був укладений з
дотриманням вимог діючого
законодавства, а саме ст. ст. 1077, 516, 517,
1080 ЦК України, при укладанні цього
договору положення Закону України «Про
захист персональних даних» та права
позивача порушені не були, у зв'язку з
чим відсутні підстави для визнання
договору недійсним, визнання
неправомірними дій відповідача та
зобов'язання заборонити товариству
«Факторингова компанія "Вектор плюс",
яке є третьою особою в справі, вчиняти
дії.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 2 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: