Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 де третьою особою є: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд із вищенаведеним позовом, який мотивував тим, що 12.03.2008 року укладено Кредитний договір № MKZ0GK00000055 між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1. Згідно якого останній отримав кредит у сумі 87000 доларів США під 12% річних на строк до 10.03.2028 року. Узяті за даним договором зобовязання не виконував, і станом на 23.04.2013 року утворилась заборгованість по кредитним платежам на загальну суму 174060,00 доларів США. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено 12.03.2008 року Договір іпотеки. За яким в іпотеку передано ОСОБА_1 житловий будинок № 246 по вул. Зріні Ілони в м. Мукачево. На підставі ч. 1 ст. 33 ЗУ Про іпотеку при невиконанні боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так-як має місце заборгованість ОСОБА_1 по основному зобовязанню, а тому, ПАТ КБ Приватбанк набув, право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року позовна вимога задоволена, та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник позивача в особі ОСОБА_4 заперечила доводи апеляційної скарги з підстав безпідставності такої.

Апелянт ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи суду не надали. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є, рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є, рішення, ухвалене на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду не відповідає даним вимогам у цілому, та через це підлягає зміні.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції повністю не дотримався вимог ЦПК України й ЗУ Про іпотеку.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції викладено резолютивну частину стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, статей 38 і 39 ЗУ Про іпотеку.

Згідно вимог ч. 5 ст. 38 ЗУ Про іпотеку, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого вповноваження іпотекодавця.

Надаючи позивачу право на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, отримання витягу з Державного реєстру речових прав власності, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав власності, із проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови із проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, суд першої інстанції фактично вийшов за межі своїх повноважень, наданих йому вищезазначеною нормою закону.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Резолютивна частина рішення суду не містить, зазначення всіх складових суми заборгованості за кредитним договором, а тільки посилання на загальну суму заборгованості. Також не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не дивлячись на те, що така початкова ціна предмета іпотеки, зазначена в іпотечному договорі.

Задоволення позовної вимоги, апелянт заперечував тим, що на час розгляду справи діє ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а тому, звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути здійснено.

Проте, такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути взятими до уваги, оскільки в ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті йдеться про ряд умов, за наявності яких, може бути застосований цей Закон. Однією з таких умов є те, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, підпункту 1 п. 1 ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Як передбачено в абзацах 5 і 7 ст. 3 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, у якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що постійно проживає в житловому будинок № 246 по вул. Зріні Ілони в м. Мукачево та іншого житла не має у власності.

Згідно довідки Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 24.10.2013 року за № 3897 - ОСОБА_1 за обліками адресно-довідкової картотеки значить зареєстрованим ІНФОРМАЦІЯ_1, а.с. 37, Т.1. Дана обставина стверджується також відміткою про прописку в паспорті , а.с. 28 на звороті, Т.1.

До апеляційної скарги додано довідку ТзОВ І.Т.В.Сервіс від 15.11.2013 року за № 2-05869 яка видана ОСОБА_2 про те, що житловому будинок № 246 по вул. І. Зріні в м. Мукачево дійсно проживають і зареєстровано 4 осіб, серед яких ОСОБА_1 не значиться, а.с. 33, Т.2.

Враховуючи дані докази та виходячи з вимог статей 10, 60 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апелянт не довів суду факту свого постійного проживання в житловому будинку № 246 по вул. Ілони Зріні в м. Мукачево, а також того, що в нього у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Таким чином, висновок суду першої інстанції із цього приводу відповідає обставинам справи та вимогам закону, і є перепоною для застосування ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Апелянт покликається також на те, що Договір іпотеки від 12.03.2008 року в рахунок забезпечення виконання основного зобовязання було укладено за відсутності згоди ОСОБА_2 як співвласника житлового будинку № 246 по вул. Ілони Зріні в м. Мукачево.

Звертаючи увагу суду на дану обставину, апелянт не надав суду доказів того, що ОСОБА_2 як співвласник нерухомого житлового майна, оспорювала зазначений правочин із цих підстав і що таких визнано недійсним.

А виходячи із приписів ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За цих обставин, такий довід апелянта не заслуговує на увагу, і не являється підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Інші же доводи апеляційної скарги не мають правового значення, і не впливають на правильність вирішеного спору.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у цілому, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни щодо змісту резолютивної частини рішення, та ухвалення в звязку із цим нового рішення, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Зважуючи на вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга задоволена частково на користь ОСОБА_1 слід частково стягнути з ПАТ КБ Приватбанк 860,25 гривень у відшкодування судового збору, а.с. 35, 41, Т.2.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення наступним чином.

У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № MKZ0GK00000055 від 12 березня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1, на загальну суму : 174060,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.04.2013 року становить 1390739,40 гривень з яких 71150,06 доларів США заборгованість за кредитом; 43636,79 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1299,90 долара США заборгованість по комісії за користування кредитом; 49654,88 долара США заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 31,29 долар США заборгованість по штрафу (фіксована частина) і 8287,08 долари США заборгованість по штрафу (процентна складова), звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 12 березня 2008 року : житловий будинок № 246 по вул. Зріні Ілони в м. Мукачево Закарпатської області, загальною площею 98,40 кв.м., а житловою площею 62,60 кв.м. до якого відносяться господарські будівлі та споруди заставною вартістю 505000,00 гривень, шляхом застосування процедури продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд за початковою іпотечною ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але в будь-якому разі не менше за вартість визначену в іпотечному договорі, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат, залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 860,25 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________

_____________________