Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
від імені якого діє його представник
ОСОБА_2, на рішення Свалявського
районного суду від 31 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні та виплату грошової компенсації,
-

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ОСОБА_1 пред'явив
позов до ОСОБА_3 про припинення права на
частку у спільному майні та виплату
грошової компенсації.

Свої вимоги мотивував тим, що сторони є
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1. Зокрема, позивачу ОСОБА_1
належить 3/4 частини будинку на підставі
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя та
свідоцтва про право на спадщину, а
відповідачу ОСОБА_3 1/4 частина будинку
на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину.

Житловий будинок одноповерховий,
споруджений в 1990 році із саману та
частково цегли, відсоток його зносу
становить більше 57 %, житлова площа 51, 4
кв. м., а загальна 91, 1 кв. м.

В будинку проживає позивач, його
донька, з чоловіком та двома дітьми.
Відповідач разом з своєю сім'єю
проживає поряд у власному будинку по
АДРЕСА_2.

Оскільки житлова площа будинку є
невеликою, в ньому проживає п'ятеро
осіб, спільне володіння та
користування цим будинком разом з
відповідачем є неможливим. Крім того,
між сторонами існують неприязні
відносини, а спільної згоди щодо
порядку користування, виділення часток
чи грошової компенсації немає.

Позивач просив припинити право
відповідача на частку у спільному
майні, виплативши йому грошову
компенсацію цієї частки.

Рішенням Свалявського районного суду
від 31 жовтня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. Апелянт вважає, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Як на підставу своїх вимог
посилається на те, що частка
відповідача є незначна, виділення її в
натурі є неможливим, а позивач в свою
чергу готовий виплатити грошову
компенсацію цієї частки, оскільки
більша частина будинку (3/4) належить
саме йому.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
частка відповідача ОСОБА_3 є значною та
може бути виділена в натурі.

Такі доводи місцевого суду є
помилковими, не відповідають фактичним
обставинам справи, а тому, у
відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, це є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК
України).

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України, за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони є співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_1. Зокрема, позивачу
ОСОБА_1 належить 3/4 частини цього
будинку на підставі свідоцтва про
право власності на частку в спільному
майні подружжя та свідоцтва про право
на спадщину, а відповідачу ОСОБА_3 1/4
частина будинку на підставі свідоцтва
про право власності на спадщину (а.с.27).

Житловий будинок одноповерховий,
споруджений в 1990 році із саману та
частково цегли, відсоток його зносу
становить більше 57 %, житлова площа 51, 4
кв. м., а загальна 91, 1 кв. м. Ринкова
вартість будинку складає 138 000 грн.
(а.с.5-25).

В будинку проживає позивач, його
донька, з чоловіком та двома дітьми.
Відповідач разом з своєю сім'єю
проживає поряд у власному будинку по
АДРЕСА_2.

Згідно висновку Комунального
унітарного підприємства «Свалявське
районне БТІ» щодо технічної можливості
виділу в натурі часток з об'єкта
нерухомого майна від 24 січня 2013 року 1/4
частина будинку не відокремлена,
окремий вихід не має, виділена в натурі
бути не може.

З вказаного слідує, що річ є
неподільною, частка відповідача є
незначною і не може бути виділена в
натурі, спільне володіння і
користування майном є неможливим, а
отже є всі необхідні підстави для
припинення права відповідача на частку
у спільному майні. При цьому, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам відповідача та інтересам
членам його сім'ї, оскільки відповідач
в цьому будинку не проживає, а навпаки
проживає разом з своєю сім'єю в
окремому будинку по АДРЕСА_2.
Компенсацію вартості 1/4 частки будинку
відповідача попередньо внесено
позивачем на депозитний рахунок суду в
розмірі 34 500 грн., про що свідчать додані
до справи квитанції.

При таких обставинах позов є
обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 365 ЦК України,
статтею 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені
якого діє його представник ОСОБА_2, -
задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду
від 31 жовтня 2013 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4
частину будинковолодіння АДРЕСА_1,
присудивши йому грошову компенсацію
цієї частки в розмірі 34 500 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 345
грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________