Номер провадження № 22-ц/785/2141/14
Головуючий у першій інстанції Пучкова
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 грудня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_3 -
«Про знаття арешту з нерухомого майна»,
-

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
вказаним позовом, по якому просив зняти
арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений
постановами головного державного
виконавця Першого Малиновського ВДВС
ОМУЮ за № 28052160 та № 34673717.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що 12.02.2010 року
між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «СОЦКОМБАНК» був
укладений договір банківського вкладу
фізичної особи в іноземній валюті
«Стандарт», з кінцевою датою
повернення грошових коштів 15.02.2011 року.
З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором 12.02.2010 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3
передав ОСОБА_4 в іпотеку вказану
квартиру. У зв'язку з невиконанням ПАТ
«КБ «СОЦКОМБАНК» зобов'язань за
зазначеним договором банківського
вкладу ОСОБА_4 03.05.2012 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки та
зареєстровано право власності на
вказану квартиру. Рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 14.12.2010 року
задоволений позов ОСОБА_6 та стягнуто з
ОСОБА_3 на її користь суму боргу у
розмірі 506134 грн. Під час виконання
вказаного рішення суду, постановою
головного державного виконавця
першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від
08.08.2011 року, в рамках виконавчого
провадження за № ВП 28052160. накладено
арешт на вказану квартиру. Встановлено,
що на час накладення арешту на вказану
квартиру, це майно було вже у заставі
для забезпечення інших зобов'язань
ОСОБА_3 На час звернення стягнення на
вказану квартиру та набуття права
власності на неї за ОСОБА_4 у
виконавчому провадженні за № ВИ 34673717
постановою головного державного
виконавця першого Малиновського ВДВС
ОМУЮ від 21.12.2012 року повторно
накладений арешт на вказану квартиру,
яка вже належала ОСОБА_4

Представники позивача позов
підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача Першого
Малиновського ВДВС ОМУЮ позов визнав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6,
повідомлені належним чином, до суду не
з*явились.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20.12.2013 року позов ОСОБА_4
задоволений, знятий арешт з квартири
АДРЕСА_1, накладений постановою
головного державного виконавця
першого Малиновського ВДВС ОМУЮ серії
ВП № 28052160 від 08.08.2011 року та знятий
арешт з вказаної квартири, накладений
постановою головного державного
виконавця першого Малиновського ВДВС
ОМУЮ серії ВП № 34673717 від 21.12.2012 року.

25.12.2013 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

12.02.2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ
«СОЦКОМБАНК» був укладений договір
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті «Стандарт» за №
00-10-S/0055, з кінцевою датою повернення
грошових коштів 15.02.2011 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором 12.02.2010 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3
передав ОСОБА_4 в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ПАТ «КБ
«СОЦКОМБАНК» зобов'язань за договором
банківського вкладу від 12.02.2010 року,
ОСОБА_4 03.05.2012 року звернуто стягнення
на предмет іпотеки та зареєстровано
право власності на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включати сплату
процентів, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 14.12.2010 року були задоволенні
позовні вимоги ОСОБА_6 та стягнуто з
ОСОБА_3 на її користь суму боргу у
розмірі 506134 грн.

Під час виконання вказаного рішення
Київського районного суду м. Одеси від
14.12.2010 року постановою головного
державного виконавця Першого
Малиновського ВДВС ОМУЮ від 08.08.2011 року,
в рамках виконавчого провадження
накладено арешт на вказану квартиру.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
на час накладення арешту на вказану
квартиру, це майно було у заставі для
забезпечення інших зобов'язань ОСОБА_3

На час звернення стягнення на
вищезазначену квартиру, та набуття
права власності на неї за ОСОБА_4. у
зазначеному виконавчому провадженні
постановою головного державного
виконавця Першого Малиновського ВДВС
ОМУЮ від 21.12.2012 року повторно накладено
арешт на вказану квартиру, яка належала
ОСОБА_4

Згідно з витягом про державну
реєстрацію від 06.04.2012 року за відомості
про іпотеку було внесено до Державного
реєстру іпотек 26.11.2010 року.

Таким чином, колегія суддів звертає
увагу на те, що рішення Київського
районного суду м. Одеси про стягнення з
ОСОБА_3 суми боргу на користь ОСОБА_6
ухвалено 14.12.2010 року, - після державної
реєстрації іпотеки.

Відповідно до п. 5.3. «Інструкції про
проведення виконавчих дій» від 15.12.1999
року за № 74/5 (у редакції на час
накладення арешту), звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається виключно за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувана - заставодержателя.

Згідно з п. 5.3.9 вказаної інструкції,
інформацію щодо заборони відчуження
нерухомого майна можна отримати в
Єдиному реєстрі заборони відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Таким чином, на час накладення арешту
на вказану квартиру, державними
виконавцями не було дотримано усіх
вимог «Інструкції про проведення
виконавчих дій».

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями. державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо про арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Заставодержатель має переважне право
на задоволення своїх вимог про
стягнення боргу з боржника шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду про те, що оскільки
зазначена квартира була предметом
іпотеки в забезпечення першочергових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4, який
надалі отримав на неї право власності,
арешт, накладений державними
виконавцями на це майно, перешкоджає
ОСОБА_4 розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

26.02.2014 року
м. Одеса