РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Підволочиський
районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючого
Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання
Теренди А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Підволочиську
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа - Лисичинська
сільська рада Підволочиського району,
ОСОБА_2, про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду
із заявою про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу, а саме про належність йому
заповіту, складеного від імені ОСОБА_4
на ім'я ОСОБА_1 посвідченого 10 квітня 2000
року секретарем Лисичинської
сільської ради, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько
ОСОБА_4, після смерті якого залишилось
спадкове майно - земельна ділянка
площею 2,52 га згідно Державного акта на
право приватної власності на землю
Р1№664640. Батько залишив заповіт, де
вказав спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2. 20
листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
нотаріуса із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, проте йому відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із
розбіжністю у записі прізвища
спадкоємця зазначеного у заповіті та
документах, що посвідчують його особу.
Оскільки виправити дану описку в
позасудовому порядку виявилось
неможливим - просить заяву
задовольнити.

У судовому засіданні заявник заяву
підтримав з мотивів, у ній викладених,
просить заяву задовольнити, встановити
факт належності йому заповіту,
посвідченого 10 квітня 2000 року
секретарем Лисичинської сільської
ради, складеного від імені ОСОБА_4.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила,
що заявник ОСОБА_1 є її сином, запевнила,
що апостроф у прізвищі, зазначеному у
заповіті, вчинений помилково.

Представник заінтересованої особи
Лисичинська сільська рада
Підволочиського району, будучи в
установленому порядку повідомленим
про час та місце судового розгляду, в
судове засідання не з'явилися, хоча
подали заяву згідно якої просять
справу слухати у їх відсутності, щодо
задоволення заяви ОСОБА_1 не
заперечують.

За вказаних обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
представника заінтересованої особи на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по
справі, встановив такі факти :

З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 від 09 жовтня 2013 року, вбачається,
що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в
с. Шельпаки Підволочиського району.
Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Таке ж прізвище, ім'я та по-батькові -
ОСОБА_1 - зазначено у паспорті
громадянина України НОМЕР_2, виданому
Підволочиським РВ УМВСУ 24 серпня 2009
року.

Крім того, із свідоцтва про смерть
НОМЕР_3, виданого Лисичинською
сільською радою Підволочиського
району 22 квітня 2013 року, вбачається, що
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.
Шельпаки Підволочиського району.

Проте, у заповіті, посвідченому 10
квітня 2000 року секретарем Лисичинської
сільської ради, реєстровий номер № 18,
складеному від імені спадкодавця
ОСОБА_4 прізвище спадкоємця зазначено
ОСОБА_1.

Таким чином, прізвище та ім'я ОСОБА_1
зазначені у заповіті не відповідають -
записам зазначених в інших документах
заявника, що посвідчують його особу.

Рішенням Підволочиського районного
суду № 2о/604/72/13 від 19 грудня 2013 року
встановлено факт належності ОСОБА_4
Державного акта на право приватної
власності на землю серії Р1 № 664640 від 14
березня 2001 року. Також встановлено, що
заповіт, посвідчений 10 квітня 2000 року
секретарем Лисичинської сільської
ради, складений у від імені спадкодавця
ОСОБА_4.

Таким чином судом установлено, що у
заповіті, посвідченому 10 квітня 2000 року
секретарем Лисичинської сільської
ради, реєстровий номер № 18, свідоцтві
про народження, паспорті громадянина
України - ім'я та по-батькові заявника
- ОСОБА_1 - є ідентичними, що свідчить про
те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 - одна і та ж
особа, при цьому запис прізвища у
заповіті «ОСОБА_1» суд розцінює як
вчинений помилково.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року суд, на підставі п. 6 ст .256 ЦПК
України може встановлювати факти
належності особі документів, які не
відносяться до таких , що посвідчують
особу, наприклад, довідок про поранення
чи перебування у госпіталі у зв'язку з
пораненням, повідомлення військових
частин, військкоматів і інших органів
військового управління військового
управління про загибель чи пропажу без
вісті в зв'язку з обставинами
військового часу, а також заповіту.
страхового свідоцтва (Полісу), ощадної
книжки, трудової книжки, іншого
документа про трудовий стаж.

За вказаних обставин, суд приходить до
переконання, що встановлення факту
належності заповіту, посвідченого 10
квітня 2000 року секретарем Лисичинської
сільської ради, реєстровий номер № 18,
складеного від імені спадкодавця
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 - ОСОБА_1
відповідатиме інтересам заявника,
забезпечить реалізацію його законних
прав, зокрема здійснення права на
одержання спадщини, тому, відповідно до
ст. 256 ЦПК України, заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу слід
задовольнити.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 273 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності заповіту,
посвідченого 10 квітня 2000 року
секретарем Лисичинської сільської
ради, реєстровий номер № 18, складеного
від імені спадкодавця ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_1 - ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Тернопільської області через
Підволочиський районний суд
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особи які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий