Номер провадження № 22-ц/785/2348/14
Головуючий у першій інстанції Котов
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 35119,66 грн.
за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
заочне рішення Южного міського суду
Одеської області від 17. 12. 2013 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 35119,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору №OD30FB10200189 від
19.12.2006 року відповідач 19.12.2006 року
отримав кредит у розмірі 2694,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і
позивачем договір, про що свідчить
підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, відповідач повинен надавати
позивачу грошові кошти (щомісячний
платіж) для погашення заборгованості
за кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав, внаслідок чого станом на
25.09.2013 року відповідач по укладеному з
позивачем договору має заборгованість
на загальну суму 35119,66 грн., яка
складається з:

- 2694,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12415,83 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 969,84 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом;

- 16891,43 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання обов'язків за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

- 1648,56 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищевикладеного
позивач просив стягнути на свою
користь з відповідача заборгованість
за кредитним договором №OD30FB10200189 від
19.12.2006 року у розмірі 35119,66 грн. та
судовий збір в розмірі 351,20 грн.

Заочним рішенням Южного міського
суду Одеської області від 17. 12. 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
відповідно до укладеного договору
№OD30FB10200189 від 19.12.2006 року відповідач
19.12.2006 року отримав споживчий кредит у
розмірі 2694,00 грн. строком на 12 місяців з
19.12.2006 року по 19.12.2007 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0.42 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживчий кредит - це кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції,
при цьому споживач, відповідно до п. 22
ст. 1 вищевказаного закону, - це фізична
особа, яка купує, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних із
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Те, що між сторонами був укладений саме
договір споживчого кредиту, свідчить й
вказівка про це у заяві позичальника
№OD30FB10200189 від 19.12.2006 року, копія якої
міститься в матеріалах справи.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

У порушення зазначених норм закону
відповідач зобов'язання за договором
споживчого кредиту №OD30FB10200189 від 19.12.2006
року належним чином не виконав та у
нього станом на 25.09.2013 року виникла
заборгованість на загальну суму 35119,66
грн. згідно наданого розрахунку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим, із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.
251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У договорі сторони узгодили графік
погашення заборгованості за кредитом,
а саме: з 19.12.2006 року по 19.12.2007 року
включно по 311,58 грн.

Сам договір не містить інших умов щодо
продовження строку дії вказаного
договору. Тобто, 19.12.2007 року сторони
вважали строком закінчення дії
договору.

Суд не вважає належним доказом та не
бере до розгляду додані до матеріалів
позовної заяви «Умови та правила
надання банківських послуг», у яких п.5.5
встановлюється строк позовної
давності стосовно вимог повернення
кредиту, сплаті процентів за
користування кредитом, неустойки, пені,
штрафів у 5 років у зв'язку з тим, що,
по-перше, зазначені «Умови та правила
надання банківських послуг» складені
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк» та
підписані головою правління ПАО КБ
«Приватбанк» та не підписані
відповідачем, по-друге, в зазначених
«Умовах надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» відсутня дата, з
якої ці Умови почали діяти, тобто
відсутні докази того, що відповідач,
заключаючи кредитний договір №OD30FB10200189
від 19.12.2006 року, погоджувався саме на
такі умови надання кредиту, які надані
позивачем до справи, в тому числі на
встановлення строку позовної давності
у 5 років.

Крім того, навіть враховуючи те, що
вказані Умови були дійсні на час
укладання кредитного договору
№OD30FB10200189 від 19.12.2006 року, позивачем був
пропущений строк позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, строк вимоги для банку
розпочався з 19.12.2007 року і закінчувався
19.12.2010 року включно.

Навіть враховуючи строк позовної
давності, встановлений згідно «Умов та
правил надання банківських послуг» у 5
років, вказаний строк закінчився 19.12.2012
року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з
позовом лише 11.10.2013 року, про що
свідчить штамп вхідної кореспонденції
Южного міського суду Одеської області,
тобто з пропуском встановленого
законом трирічного строку позовної
давності.

Про існування заборгованості позивач
знав, що підтверджується розрахунком
заборгованості.

Ніяких заяв про поновлення строку
позовної давності з обґрунтуванням
поважності причин його пропуску від
позивача до суду не надходило.

Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Зазначена норма
матеріального права була чинною як на
момент подання відповідачем заяви про
одержання кредиту, так є чинною і на
момент розгляду справи судом.

Відповідно до п.31 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

На підставі вищевикладеного суд першої
інстанції вважав, що в задоволені
позову необхідно відмовити у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

З зазначеними висновками суду першої
інстанції колегія не погоджується.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що відповідач порушив свої
зобов'язання за кредитним договором,
однак прийшов до помилкового висновку
про пропуск позивачем строку звернення
до суду.

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126 цс 13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Оскільки відповідач не подавав заяву
про застосування строку позовної
давності у суду першої інстанції не
було підстав відмовляти у задоволенні
позовних вимог у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Також суд першої інстанції в
мотивувальній частині рішення
помилково посилався на те, що додані до
матеріалів позовної заяви «Умови та
правила надання банківських послуг», у
яких п.5.5 встановлюється строк позовної
давності стосовно вимог повернення
кредиту, сплаті процентів за
користування кредитом, неустойки, пені,
штрафів у 5 років у зв'язку з тим, що,
по-перше, зазначені «Умови та правила
надання банківських послуг» складені
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк» та
підписані головою правління ПАО КБ
«Приватбанк» та не підписані
відповідачем, по-друге, в зазначених
«Умовах надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» відсутня дата, з
якої ці Умови почали діяти, тобто
відсутні докази того, що відповідач,
заключаючи кредитний договір №OD30FB10200189
від 19.12.2006 року, погоджувався саме на
такі умови надання кредиту, які надані
позивачем до справи, в тому числі на
встановлення строку позовної давності
у 5 років.

Умови та правила надання банківських
послуг додані до матеріалів справи
підписані головою ЗАТ «Приватбанк», а
не ПАО КБ «Приватбанк» (а.с. 6-9).

На підставі наведеного колегія вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за кредитним договором
в загальному розмірі 32971,1 грн., з яких
2694 грн. заборгованість за кредитом,
12415,83 грн. заборгованість по процентам
за користування кредитом, 969,84 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 16891,43 грн. пеня
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідачки 500 грн. штрафу (фіксована
частина) та 1648,56 грн. штрафу (процентна
складова) задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

П. 5.3 Умов надання споживчого кредиту
передбачено, що при порушенні
Позичальником стоків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених Договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову. Зазначені у п. 5.3
умови договору є нікчемними.

Ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином зазначені позивачем
підстави для стягнення пені на
передбачені ст. 549 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково. Заочне рішення Южного
міського суду Одеської області від 17. 12.
2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в загальному розмірі 32971,1 грн., з яких
2694 грн. заборгованість за кредитом,
12415,83 грн. заборгованість по процентам
за користування кредитом, 969,84 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 16891,43 грн. пеня. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

В.А. Станкевич