У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О.,
Боймиструка С.В.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивача, представників
позивача та відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рівненського районного суду від 10
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області і ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішень органу місцевого
самоврядування та державного акту на
право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

21 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до Обарівської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області і ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішень органу місцевого
самоврядування та державного акту на
право власності на земельну ділянку.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що рішенням Обарівської сільської
ради Рівненського району № 605 від 20
січня 2010 року ОСОБА_1 було надано дозвіл
на складання проекту відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,08 га для ведення особистого
селянського господарства у власність
за рахунок земель запасу в с. Обарів
Рівненського району, а рішенням цієї ж
ради № 713 від 21 вересня 2010 року
затверджено проект землеустрою та
передано ОСОБА_1 у власність земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства площею 0,0759 га
за рахунок земель запасу
сільськогосподарського призначення
(рілля) в с. Обарів Рівненського району.
В подальшому на підставі цих рішень
ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку
площею 0,0759 га був виданий державний акт
серії ЯЛ № 883021 про право власності.

Покликаючись на те, що розроблення та
підготовка відповідачами технічної
документації зі складання державного
акта на право власності на згадану вище
земельну ділянку не була погоджена з
нею як суміжним землекористувачем, а
також на неврахування відповідачами
рішення Обарівської сільської ради № 85
від 14 листопада 2006 року, яким спірна
земельна ділянка площею 0,06 га була
передана у власність їй, позивачка
просила суд названі вище рішення
органу місцевого самоврядування та
державний акт на право власності на
земельну ділянку визнати недійсними.

Рішенням Рівненського районного суду
від 10 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_2 посилалася на те, що
розроблення технічної документації та
виготовлення державного акту на
земельну ділянку ОСОБА_1 було здійснено
з порушенням вимог ст.ст. 116 ч. 3, 118, 193, 196,
198 ЗК України, ст. 56 Закону України «Про
землеустрій», п. 1.16. Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзему
України № 43 від 4 травня 1999 року, та без
належного погодження з нею як суміжним
землекористувачем.

Передана ОСОБА_1 рішенням Обарівської
сільської ради № 713 від 21 вересня 2010
року земельна ділянка площею 0,0759 га в с.
Обарів Рівненського району включає в
себе передану їй раніше рішенням цієї ж
ради за № 85 від 14 листопада 2006 року
земельну ділянку площею 0,06 га. Надана
їй земельна ділянка в неї не
вилучалася.

Висновок місцевого суду про те, що вона
не набула права власності на земельну
ділянку площею 0,06 га, яка була передана
їй у власність рішенням Обарівської
сільської ради № 85 від 14 листопада 2006
року, є помилковим.

Покликаючись на ці обставини,
позивачка рішення місцевого суду
вважала незаконним та необґрунтованим
і просила апеляційний суд його
скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивачка посилалася на те, що
розроблення та підготовка
відповідачами технічної документації
зі складання державного акта на право
власності на спірну земельну ділянку
не були погоджені з нею як із суміжним
землекористувачем, а також посилалася
на неврахування відповідачами
попереднього рішення Обарівської
сільської ради № 85 від 14 листопада 2006
року, яким спірна земельна ділянка
площею 0,06 га була передана у власність
їй, позивачці у справі.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції встановив, що рішенням
Обарівської сільської ради
Рівненського району № 85 від 14
листопада 2006 року позивачці ОСОБА_2
дійсно була передана у власність
земельна ділянка площею 0,06 га для
ведення особистого селянського
господарства, яка межує з її земельною
ділянкою в АДРЕСА_1 (а. с. 14-15).

Проте відповідно до ст.ст. 125 і 126 ЗК
України (в редакції, яка була чинною на
час прийняття сільською радою рішення
№ 85 від 14 листопада 2006 року) право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її
власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки
до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Статтями 125 та 126 ЗК України у чинній
редакції передбачено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Однак у матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про те, що
ОСОБА_2 у встановленому законом порядку
набула право власності на спірну
земельну ділянку.

Немає у справі даних і про те, що
позивачка всупереч вимогам закону до
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та одержання
документа, що посвідчує право на неї, й
її державної реєстрації користувалася
спірною земельною ділянкою.

Крім того, позивачка не подала суду
доказів і про порушення меж її
присадибної земельної ділянки в
частині, яка межує зі спірною земельною
ділянкою площею 0,0759 га, яка Обарівською
сільською радою спочатку була надана
їй, а пізніше - відповідачу ОСОБА_1

Навпаки, в судовому засіданні
місцевого суду позивачка визнала, що
межі її присадибної земельної ділянки
наданням спірної земельної ділянки
відповідачу не порушені.

За таких обставин, на переконання
колегії суддів, суд першої інстанції
прийшов до цілком правильного висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до
Обарівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області і ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішень Обарівської
сільської ради Рівненського району №
605 від 20 січня 2010 року та № 713 від 21
вересня 2010 року, а також державного
акту ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку
серії ЯЛ № 883021 є такими, що не
підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: