АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/641/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Чумак Т.А. Доповідач - Романюк М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Макарова М.О., Петренко І.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Регул" на
рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 07
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю "Регул" про визнання
недійним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом 18 липня 2013 року.
В обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що на підставі
державного акту від 13 лютого 2004 року
про право власності на земельну
ділянку вона є власником земельної
ділянки, площею 7.160 га, яка розташована
на території Володимирівської
сільської ради Апостолівського району.
Між позивачем та відповідачем 05 серпня
2009 року був укладений договір оренди
земельної ділянки, який 23 грудня 2010
року зареєстрований у Апостолівському
відділі Дніпропетровської
регіональної філії ДП "Центр ДЗК".
Вказаний договір не містить такої
істотної умови, як умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
що є підставою для визнання договору
недійсним у зв'язку з чим просить
визнати вищевказаний договір оренди
землі недійсним та стягнути з
відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від
07 листопада 2013 року заявлені
позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи заявлені вимоги суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості в цих
межах.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею
7.160 га, яка розташована на території
Володимирівської сільської ради
Апостолівського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю.

05 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ
"Регул" укладено договір оренди
вищезазначеної земельної ділянки, який
зареєстровано 23 грудня 2010 року у
Апостолівському відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП "Центр ДЗК" за №03.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 1 статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно до ч.1,2 ст.15 Закону України "Про
оренду землі" істотні умови договору
оренди землі є:

об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до Закону.

Як вбачається з укладеного між
сторонами договору оренди в ньому не
зазначені такі істотні умови як, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а тому, враховуючи
вищевикладене, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

Посилання апелянта на те, що в момент
укладення договору у чинному
законодавстві були відсутні такі
істотні умови як, умова передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
не можуть бути прийнятими до уваги,
оскільки державна реєстрація договору
оренди відбулась 23 грудня 2010 року, саме
після доповнення ч.1 ст.15 даного Закону
умовами про передачу у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки на підставі
Закону України від 16 вересня 2008 року №
509-VІ.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи відповідача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Регул" -
відхилити.

Рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 07
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: