Справа № 1203/5435/2012
Провадження № 2/434/1139/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

21 лютого 2014 року
Артемівський районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Морозової С.М.

при секретарі
Іванової І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

Позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 33484,24
доларів, посилаючись на наступні
обставини.

03.06.2008 року між сторонами був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі
23929,40 доларів США та зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитом, але свої
зобов'язання не виконав у зв'язку з чим
виникла заборгованість, яку відповідач
відмовляється погасити, що змусило
позивача звернутися до суду з даним
позовом.

Надалі позивач уточнив свої позовні
вимоги та просив суд стягнути з
відповідача 33484,24 доларів США, а саме:

- 15346,73 долара США - заборгованість за
кредитом;

- 6900,38 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 2272,43 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 7340,41 доларів США, або 58649,88 грн. /по
курсу НБУ-7,99/ - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

- 31,29 доларів США - фіксована частина;

- 1593,00 доларів США - штраф /процентна
складова/.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги та додатково
пояснив суду, що 28.01.2009 року відповідач
написав пояснювальну записку банку, де
вказав, що він допустив прострочення
платежу у розмірі 673,00 доларів США та
зобов'язується погасити цю
заборгованість до 30.01.2009 року, при
непогашенні заборгованості
зобов'язується надати автомобіль та
генеральну довіреність для його
реалізації з метою погашення
заборгованості. 31.09.2009 року відповідач
надав нотаріальну довіреність, якою
надав всі необхідні цивільні права для
реалізації автомобіля фізичним особам.
24.06.2009 року автомобіль було реалізовано
по довіреності за 10715,92 доларів США і
грошові кошти були зараховані на
рахунок відповідача, згідно п.4.7
Кредитно-заставного договору, а саме:

- 440,05 доларів США на погашення пені за
договором;

- 387,60 доларів на погашення комісії за
договором;

- 1658,74 доларів США на погашення
процентів;

- 1229,74 доларів США на погашення тіла
простроченого;

- 7000,41 доларів США на погашення тіла
кредиту.

Сума від продажу транспортного засобу
була менше ніж загальна заборгованість
по договору. До реалізації заставного
майна у відповідача станом на 10.06.2009
року борг по тілу кредиту був у розмірі
22216,16 доларів США, прострочене тіло 1229,12
доларів США, заборгованість по
процентам 1658,74 долара США, по пені 440,05
доларів США, по комісії - 387,60 доларів
США.

Представник відповідача позов не
визнав, суду пояснив, що 29.01.2009 року у
відповідача був вилучений автомобіль,
який був в подальшому проданий за 15.000
доларів США, але ця сума не була
зарахована на погашення боргу. Штраф та
пеня у позові були нараховані у
доларах, а не в гривнях, не застосований
до штрафних санкцій строк позовної
давності, що не відповідає діючому
законодавству та у зв'язку з чим позов
не підлягає задоволенню.

До того ж після реалізації заставного
майна, вартість якого становила 23878,90
доларів США, проведеної 24.06.2009 року
банком за ціну значно нижчу від
заставної вартості, тобто за 10715,92
доларів США, ці кошти /10715,92 доларів США/
були зараховані банком на рахунок
ОСОБА_1, однак зарахування було
проведено з порушенням умов
кредитно-заставного договору.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ЦПК України, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 03.06.2008 року між
сторонами був укладений
кредитно-заставний договір № АВZ9AN17108766
згідно до якого позивач зобов'язався
надати відповідачу кредит у сумі 23929,40
грн. на термін до 02.06.2015 року, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором з процентною
ставкою 15 % річних.

Згідно п. 2.2. вищезазначеного договору
для забезпечення повного і своєчасного
виконання позичальником зобов'язань за
договором, позичальник надає банку
предмет застави в заставу.

Відповідно до п.п. 6.2.2, 6.2.3
вищезазначеного договору позичальник
зобов'язується сплатити проценти за
користування кредитом відповідно до
вимог договору, в тому числі
здійснювати повну сплату процентів за
користування кредитом не пізніше дати
фактичного повного погашення кредиту,
сплатити банку винагороди, визначені
статтями 5.2, 16.9, 16.10, 17.1.7 договору та
погасити іншу заборгованість, погасити
кредит в порядку, в сумах і в строки, що
передбачені ст.12.2.6 та 17.1.5 договору, для
здійснення останнього погашення
звернутися до банку для отримання
інформації про заборгованість.

В п.17.10 договору сторони погодили, що на
дату підписання договору вартість
предмета застави становить 106000,00 грн.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за
кредитно-заставним договором №
АВZ9AN17108766 від 03.06.2008 року вбачається, що
заборгованість за кредитно-заставним
договором станом на 14.05.2012р. складає
33484,24 доларів США. Ця заборгованість
складається з наступного:

- 15346,73 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 6900,38 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 2272,43 долара США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 7340,41 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від
28.01.2009 року він допустив прострочення
платежів в сумі 673 долара США з причини
втрати роботи, зобов'язується сплатити
вказану суму до 30.01.2009 року. При
невиконанні надав автомобіль для
реалізації з нотаріальною довіреністю.

З акту від 28.01.2009 року вбачається, що
заставний автомобіль ОСОБА_1 був
оглянутий, був технічно справний.
ОСОБА_1 зробив запис про те, що
автомобіль передав та доручив
ПриватБанку передати автомобіль на
реалізацію та направити кошти на
погашення заборгованості в разу
невиконання ним зобов'язань перед
ПриватБанком до 28.02.2009 року.

З довіреності від 30.01.2009 року
вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив цією
довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 користуватися та
розпоряджатися /продати, обміняти,
передати в оренду, позичку, заставляти
в забезпечення його власних
зобов'язань тощо/ належний йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
виданого ВРЕВ ДАІ м. Луганська 29 травня
2008 року автомобіль “FIAT LINEA” р/н НОМЕР_1.

Згідно меморіальних ордерів від
платника ОСОБА_1 24.06.2009року від нього на
банківський рахунок було зараховано
10715,92 доларів США,

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа /кредитодавець/
зобов'язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено.

Ст.1050 ЦК України передбачає, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами /з розстроченням/, то у разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього ЦК, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно з частиною 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, а
за правилами ч.1 ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або невиконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання /неналежне виконання/.

Ст.611 ЦК України визначено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді сплати винною особою неустойки
/штрафу, пені/.

За змістом ст.549 ЦК України під пенею
розуміється грошова сума, яку боржник
має передати кредитору у випадку
порушення боржником зобов'язання, що
встановлюються у відсотковому
відношенні до простроченої суми за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Таким чином судом встановлено, що 03.06.2008
року між сторонами був укладений
кредитний договір, згідно якого
відповідач отримав від позивача кредит
у розмірі 23929,40 доларів США і
зобов'язався сплатити кредит і
відсотки до 02.06.2015 року, але з 10.11.2008 року
перестав виконувати свої зобов'язання
за договором. На період 28.01.2009 року
відповідачем було допущено
прострочення у розмірі 673 долара США, у
зв'язку з чим він надав письмові
пояснення, в яких зобов'язався
виплатити прострочену суму, в разі ж її
невиплати до 30.01.2009 року він надавав
автомобіль банку з метою подальшої
його реалізації з нотаріальною
довіреністю. Станом на 24.06.2009 року
відповідач вже мав заборгованість у
розмірі 22216,16 доларів США та
прострочене сальдо 1229,47 доларів США і
24.06.2009 року автомобіль за нотаріальною
довіреністю відповідача був
реалізований за 10715,92 долара США, які
пішли на погашення заборгованості.
Проти цих встановлених обставин
сторони не заперечують.

П.4.7 Кредитно-заставного договору
передбачає, що кошти отримані Банком
від позичальника для погашення
заборгованості, направляються для її
погашення в такій черговості:

а) для відшкодування витрат/збитків,
яких зазнав банк за Договором /зокрема,
згідно із ст.3.4.1; 3.4.2;6.2.7; договору/;

б) для оплати неустойки згідно із
статтею 14 договору;

в) для оплати простроченої
заборгованості за винагородами;

г) для оплати простроченої
заборгованості за процентами;

д) для оплати простроченої
заборгованості за наданим кредитом.

Відповідно п.7.1 договору: Суть
забезпечених вимог: Відповідно до
Договору Застава забезпечує всі вимоги
банку щодо виконання позичальником,
всіх його грошових зобов'язань за цим
договором у такому розмірі, у такій
валюті, у такий строк і у такому
порядку, як встановлено у цьому
договорі із змінами і доповненнями до
нього, внесеними протягом строку його
дії /надалі зазначені забезпечені
вимоги і відповідні зобов'язання
позичальника іменуються «Забезпечені
вимоги»/. Зокрема /але не обмежуючись
ним/ Застава забезпечує вимоги банку
щодо:

7.1.1 повернення основної суми кредиту,
як це передбачено ст.12.2.6 та ст.17.1.5 та
іншими відповідними положеннями
Договору;

7.1.2 сплати процентів за користування
кредитом, як це передбачено ст.17.1.6 та
іншими відповідними положеннями
договору;

7.1.3 сплати винагород як це
передбачено ст.17.1.8 договору та іншими
відповідними положеннями договору;

7.1.4 сплати неустойки /штрафів,
пені/ за порушення зобов'язань
позичальника, як це передбачено 14
статтею договору та іншими
відповідними положеннями договору;

7.1.5 відшкодування наступних
витрат та збитків банку:

а) витрат, пов'язаних з пред'явленням
банком вимог за цим договором і
зверненням стягнення на предмет
застави;

б) витрат на утримання і збереження
предмета застави;

в) витрат, що пов'язані з доставкою
предмета застави до місця зберігання
/при переході майна у володіння банку
відповідно до ст. 12.2.2 та ст. 12.2.3
договору/;

г) витрат на страхування предмета
застави, якщо такі витрати понесені
банком;

д) витрат, пов'язаних з реєстрацією
предмета застави, а також внесення змін
у відповідний запис в Державний Реєстр
та інших аналогічних витрат;

е) витрат, пов'язаних із зняттям
предмета застави з обліку в органи
державної реєстрації транспортних
засобів;

ж) витрат, пов'язаних з нотаріальним
посвідченням договору /у разі його
нотаріального посвідчення/;

з) збитків, завданих у зв'язку з
порушенням позичальником умов
договору;

и) інших витрат банку, яких він зазнав у
зв'язку з цим договором.

За таких обставин, суд не приймає до
уваги ствердження представника
відповідача про те, що банком був
порушений порядок розподілу коштів
після реалізації заставного майна, був
застосований п.4.7 договору, замість п.7.1
договору, оскільки п.7.1 договору
передбачає суть забезпечених вимог, а
п.4.7 договору конкретно передбачає
черговість погашення отриманих від
позивальника коштів, тому суд вважає,
дії банку щодо черговості погашення
коштів правомірними відповідно умов
укладеного між сторонами договору.

Згідно п.14.2, 14.3 Кредитно-заставного
договору у випадку порушення
позичальником зобов'язань,
передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3
договору, щодо сплати винагород та
процентів, позичальник сплачує пеню у
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 /однієї/ гривні
за кожен день прострочення. У випадку
порушення позичальником зобов'язання
щодо повернення основної суми кредиту,
передбаченого ст.6.2.4 договору,
позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15 %
від суми простроченого платежу, але не
менше 1 /однієї/ гривні за кожен день
прострочення.

П.2 ст.258 ЦК України встановлено, що для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки /штрафу, пені/
встановлений строк позовної давності в
один рік.

Ст.259 ЦК України позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Ст.14.11 кредитно-заставного договору
передбачає, що сторони встановлюють
строки позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, винагороди та
процентів за користування кредитом,
неустойки тривалістю у п'ять років.

Ст.203 ЦК України передбачає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Оскільки для стягнення пені
враховується спеціальний строк
позовної давності один рік і
збільшення строку спеціальної
позовної давності не передбачено
діючим законодавством, суд вважає за
необхідне врахувати строк позовної
давності у межах одного року і стягнути
пеню за даним договором за період з
14.05.2011 року по 14.05.2012 року у розмірі 4187
доларів США або 33494,79 грн., в задоволенні
іншої частини позову про стягнення
пені відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем порушені умови
кредитного договору, кредитні кошти не
повернуті, відповідачу були відомі усі
умови договору та не існувало ніяких
інших умов, які б примусили його
прийняти на вкрай невигідних для себе
умовах, тому з боржника підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором у розмірі 26143,73 доларів США,
яка складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 15346,73 долара США, 6900,38
доларів США заборгованість по
процентам за користування кредитом,
2272,43 доларів США заборгованість по
комісії за користування кредитом, пеню
в розмірі 33494,79 грн. в межах річного
строку позовної давності та судові
витрати у розмірі 2675,39 грн. відповідно
до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 258, 259, 525, 549, 611,
625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.
213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Акцент -
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Акцент - Банк" суму
заборгованості 26143,73 доларів США, пеню в
розмірі 33494,79 грн. та судові витрати у
розмірі 2675,39 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити за безпідставінстю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подачи скарги
через Артемівський районний суд м.
Луганська.

Суддя: