Справа № 462/5682/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/958/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Цар М.М.,

з участю: прокурора Цвікілевича М.С.,
Сітки В.О., Калініченко Ю.В., її
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Залізничного районного суду
м.Львова з від 11 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи - орган опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_3, про позбавлення батьківських
прав,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи - орган опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_3, про позбавлення батьківських
прав.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_5
В апеляційній скарзі стверджують про
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, неналежну оцінку доказів,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.
Зазначають, що ОСОБА_3 знаходиться на їх
забезпеченні близько 4-ох років.
Стверджують, що відповідачка,
отримуючи пенсію ОСОБА_3 у зв»язку з
втратою годувальника, використовує
таку в своїх цілях. Апелянти
посилаються на покази відповідачки в
судовому засіданні та показання свідка
ОСОБА_7, яка є їх сусідкою. Зокрема,
зазначають, що відповідачка перед
виїздом в м.Черкаси видала довіреність
на отримання пенсії голові ЖБК
«Виробничник-5», яка і розпоряджається
пенсією, витрачаючи таку на оплату
житлово-комунальних послуг, наданих
мешканцям квартири АДРЕСА_1, на оплату
банківського кредиту відповідача, а
частину віддає неповнолітньому ОСОБА_3
Вважають, що відповідачка недоцільно
використовує кошти, які призначенні на
утримання неповнолітнього ОСОБА_3 Крім
цього посилаються на те, що
відповідачка всі кошти, отримані з
орендарів вказаної квартири,
використовувала на свої потреби, у
результаті чого виникла
заборгованість за комунальні послуги в
сумі 15000 грн. Стверджують, що
відповідачка зловживає алкогольними
напоями, не цікавиться навчанням сина.
Зазначають, що остання дуже рідко
купляла синові одяг, взуття, а її
пояснення про те, що нею витрачено 3000
грн. на купівлю речей для сина, не
підтверджено жодними доказами.
Апелянти не заперечують, що у 2011-2012
роках ОСОБА_3 проживав у відповідачки в
м.Черкаси, однак останній не захотів
там проживати у зв»язку з поганим
ставленням до нього зі сторони
чоловіка відповідачки, і тому
повернувся до м.Львова. Посилаються на
висновок орану опіки та піклування від
28.03.2013 року, яким рекомендовано
відповідачку позбавити батьківських
прав відносно ОСОБА_3 Вважають, що
вказані обставини є достатніми для
підтвердження факту ухилення від
виконання своїх обов»язків по
вихованню неповнолітнього сина, що є
підставою для позбавлення
батьківських прав. Просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4, ОСОБА_5, її представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, пояснення прокурора
Цвікілевича М.С. про заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити.

Згідно з ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення
суду першої інстанції відповідає в
повному обсязі.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

ОСОБА_6 є матір»ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується
свідоцтвом про народженням. (а.с.5)

ОСОБА_6 проживає в м.Черкаси з
своїм чоловіком ОСОБА_9, з яким
одружилася 29.11.2012 року. (а.с.460

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає
разом з своїм братом ОСОБА_4 та його
дружиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с.8, 9)

З характеристики ОСОБА_3 від 22.01.2013
року вбачається, що його вихованням
займається старший брат ОСОБА_4 та його
дружина ОСОБА_5, які часто навідуються у
школу, спілкуються із вчителями,
бувають на батьківських зборах. (а.с.11)

З витягу з протоколу №6 засідання
комісії з питань захисту прав дітей
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради від 28.03.2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в комісію щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_6, зазначають,
що остання повністю усунулася від
виконання батьківських обов»язків
відносно сина ОСОБА_3 (а.с.7)

Комісія вирішила задовольнити
заяву позивачів по справі та
рекомендувала позбавити батьківських
прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_3

Висновком органу опіки та
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
від 28.03.2013 року, враховуючи
рекомендації комісії з питань захисту
прав дитини, з метою захисту прав та
інтересів дитини, визнано за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_6
відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.6)

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Конвенцією про права дитини визначено,
що дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розумінні. В усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини (ст. 3).
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини (ст. 9).
Держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що торкаються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства. (ст. 12)

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
охорону дитинства» діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили. Під час вчинення
дій, пов'язаних з розлученням дитини з
одним або обома батьками, а також інших
дій, що стосуються дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є: якщо мати,
батько не забрали дитину з полового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Згідно з ст.165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав має
особа, в сім"ї якої проживає дитина.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що відсутні докази про
свідоме ухилення відповідачки від
виховання неповнолітнього сина.

Вказаний висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Посилання апелянтів на ухилення
відповідачки від виконання своїх
обов»язків по вихованню дитини, що
стверджується тим, що остання
використовує пенсію сина для власних
потреб, не цікавиться навчанням
дитини, не забезпечує дитину
необхідними речами колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.03.2007 року №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків. Ухилення
батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками. Жорстоке
поводження полягає у фізичному або
психічному насильстві, застосуванні
недопустимих методів виховання,
приниженні людської гідності дитини
тощо. Хронічний алкоголізм батьків і
захворювання їх на наркоманію мають
бути підтверджені відповідними
медичними висновками. Як експлуатацію
дитини слід розглядати залучення її до
непосильної праці, до заняття
проституцією, злочинною діяльністю або
примушування до жебракування. Якщо
позов про позбавлення батьківських
прав заявлений із декількох підстав,
суди повинні перевіряти та
обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК
України, є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак належних та допустимих жодних
доказів на підтвердження факту
свідомого ухилення відповідачки від
виконання своїх батьківських
обов»язків, її винної поведінки
позивачами не представлено.

Щодо використання відповідачкою
пенсії сина у власних потребах, то таке
твердження не заслуговує на увагу,
оскільки пенсія використовується на
оплату комунальних послуг за місцем
реєстрації та проживання
неповнолітнього ОСОБА_3, оплату кредиту
та на утримання ОСОБА_3

А відтак безпідставним є посилання
на нецільове використання
відповідачкою коштів на утримання
неповнолітнього ОСОБА_3

Колегією суддів приймається до
уваги, що відповідачка частково
матеріально утримує неповнолітнього
сина ОСОБА_3, що також стверджується
поясненнями позивачів в апеляційній
скарзі, які зазначають, що остання
рідко, але купляла синові речі, взуття.
(а.с.68)

Щодо твердження про те, що
відповідачка не цікавиться навчанням
сина, то, колегією суддів враховується,
що остання зареєстрована та проживає в
м.Черкаси, доглядає за своїм
непрацездатним чоловіком - інвалідом 1
групи, який потребує постійного
стороннього догляду, а тому існують
об»єктивні причини неможливості часто
приїжджати до сина.

Також судом першої інстанції вірно
взято до уваги пояснення
неповнолітнього ОСОБА_3, який
підтвердив, що спілкується з матір»ю по
телефону.

Крім цього колегією суддів
враховується, що неповнолітній ОСОБА_3
у 2011-2012 роках проживав з відповідачкою
в м.Черкаси, що не заперечується
апелянтами та ОСОБА_3

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_3
не захотів проживати з матір»ю в
м.Черкаси та повернувся до м.Львова у
зв»язку з поганим ставленням до нього
зі сторони чоловіка відповідачки,
колегією суддів не приймається до
уваги, оскільки право дитини,
передбачене ч. 3 ст. 160 СК України, яка
досягла чотирнадцяти років,
визначатися із місцем свого
проживання, не є вирішальним при
розгляді спору щодо позбавлення
батьківських прав, і при розгляді
такого позову суд має виходити із
наявності підстав, передбачених ст. 164
СК України.

Також колегією суддів визнається
голослівним посилання апелянтів на
зловживання відповідачкою алкоголем,
оскільки таке не підтверджене жодними
доказами.

Щодо твердження апелянтів про те, що
судом першої інстанції не взято до
уваги висновок органу опіки та
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
від 28.03.2013 року, то таке не заслуговує на
увагу, оскільки вказаний висновок
зроблено без пояснень відповідачки,
перевірки вказаних обставин,
з»ясування причин поведінки матері, а
тому суд підставно відповідно до ч. 6 ст.
19 СК України не погодився з висновком
органу опіки та піклування.

А відтак, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції правильно
зроблено висновок, що відсутня
виняткова ситуація, яка б дозволила
дійти висновку про необхідність
позбавлення відповідачки батьківських
прав відносно неповнолітнього сина
ОСОБА_3, яке, в розумінні ст. 164 СК
України, є крайнім заходом впливу на
особу, яка не виконує батьківських
обов'язків.

В зв"язку з наведеним колегія
суддів вважає, що суд, дослідивши
докази, дав їм належну оцінку, і
ухвалив рішення про відмову в
задоволенні позову, що відповідає
вимогам закону.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.313-315
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Залізничного районного
суду м.Львова з від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин
О.Ф.

Судді: Мікуш
Ю.Р.

Ніткевич
А.В.