У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Хилевича С.В.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій
сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно,
починаючи з 12 серпня 2013 року до
досягнення повноліття дитиною.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 229 грн. 40 коп..

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на незаконність рішення суду, вважає,
що при його прийнятті не враховано його
мінливий заробіток та спроможність
сплачувати аліменти в розмірі 400 грн..

Зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги факт відчуження ним
(шляхом дарування) 1/2 частини
однокімнатної квартири на користь
позивачки після розірвання з нею шлюбу,
як обставину, яка повинна
враховуватись судом при визначенні
матеріального визначенні розміру
аліментів.

Тому просив змінити рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року в частині розміру стягнення
аліментів, встановивши його в сумі 400
грн. 00 коп., а в решті рішення суду
залишити без змін.

________________________________________________________________________
____________________

Провадження № 22ц-787/101/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Музичук Н.Ю.

Доповідач : Демянчук С.В.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_2 вказує на
безпідставність доводів апеляційної
скарги та на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, яке просить залишити без
змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в
межах її доводів.

Представник ОСОБА_2, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
покликалася на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.ст. 182, 184 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Задовольняючи позов, місцевий суд
обґрунтовано виходив із того, що
відповідач, будучи батьком
неповнолітньої ОСОБА_3, свого обов'язку
по її утриманню в добровільному
порядку не виконує, а тому з
урахуванням стану здоров'я,
матеріального становища й потреб
дитини і стану здоров'я та
матеріального становища ОСОБА_1 та
того, що останній має нерегулярний
мінливий дохід, з відповідача на
користь позивачки підлягають
стягненню аліменти на утримання
неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн.
щомісячно і продовжуючи до досягнення
дитиною повноліття.

Щодо даних висновкі, суд першої
інстанції навів відповідні мотиви та
доводи з якими погоджується і колегія
суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_1 являється батьком
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1
видане 02 травня 2001 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Рівне (а.с. 7).

Як встановлено судом, неповнолітня
дитина проживає разом з матір'ю.

Неповнолітня донька в суді показала, що
батько матеріальної допомоги не надає.

Судом встановлено, що відповідач
займається підприємницькою
діяльністю, його дохід становить 3000
грн. за місяць. Відповідач має у
власності нерухоме та рухоме майно, та
численні рахунки в банках, які були
обнулені та закриті після звернення
позивачки до суду з даним позовом, що
вбачається з письмових доказів по
справі. Обставин, які б унеможливлювали
проводити стягнення аліментів в
визначеному розмірі судом не
встановлено, а відтак суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо визначення розміру
аліментів в порядку ст. 184 СК України .

Відповідно до вимог ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57, ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Наведені апелянтом доводи не можна
вважати беззаперечними підставами для
зменшення розміру аліментів,
визначених судом, оскільки суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги та визначаючи розмір аліментів
на утримання неповнолітньої дитини
позивачки та відповідача, обґрунтовано
посилався на положення ст.ст. 180, 184 СК
України, які покладають обов'язок
батьків щодо утримання дитини до
досягнення нею повноліття, а при
наявності нерегулярного мінливого
доходу платника аліментів, цей розмір
визначається у твердій грошовій сумі.

Так, доводи апеляційної скарги не
спростували висновок суду першої
інстанції щодо визначеного розміру
аліментів, який врахував матеріальний
стан відповідача, можливість
сплачувати аліменти на утримання
доньки, оскільки зазначені доводи
носять характер припущення та не
підтвердженні достатніми та належними
доказами.

Покликання відповідача в апеляційній
скарзі, що його середньомісячний дохід
становить близько 1000 грн. не знайшли
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що сума
аліментів у розмірі 1000 грн. визначена,
виходячи з засад виваженості,
законності та справедливості по
відношенні як платника аліментів, так і
дитини, тому не є завищеною в нинішніх
умовах проживання, з урахуванням віку
неповнолітньої, її потреб та не є такою,
що створює відповідачу додаткові
труднощі матеріального характеру.

Не заслуговують на увагу і доводи
ОСОБА_1 про дарування ним в 2003 році 1/2
частини однокімнатної квартири
позивачці, що є підставою для зменшення
аліменті, оскільки даний факт до
правовідносин по справі не має
значення. Доказів в підтвердження
дарування на користь дитини матеріали
справи не містять.

Поскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовує, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 22 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич