№ 2/269/32/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2014 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області

у складі:

головуючого: судді
Курової О.І.

при секретарі
Яковлєвій О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в с м. Макіївці цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 до
Відкритого Акціонерного Товариства «
Сведбанк», Товариства з обмеженою
відповідальністю Факторингова
компанія « Вектор-Плюс»,
Реєстраційної служби Макіївського
міського управління юстиції Донецької
області, третя особа : Приватний
нотаріус Макіївського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_4

Про визнання кредитного договору, та
договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В :

02.09.2013 року представник позивача
звернувся в суд з позовом про
визнання кредитного договору, та
договору іпотеки недійсними, просив
зобов»язати ВАТ « Сведбанк» прийняти
у позивача суму 120695 грн. з розстрочкою
платежів на 120 місяців за таких умов, що
місячний платіж складе 1005.79 грн.,
зобов»язати приватного нотаріуса
виключити з Державного реєстру іпотек
та Єдиного реєстру заборон відчудження
об»єктів нерухомого майна
реєстраційні записи щодо нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 05.08.2008 року
між ОСОБА_2 та Банком укладено
кредитний договір № 0414/0808/45-025 на
основі стандартної форми,
запропонованої банком. Відповідно до
умов договору Банк зобов2язався
відкрити грошові кошти у вигляді
кредиту у розмірі 23 900 доларів США на
строк до 05.08.2018 року включно зі сплатою
12,50 % річних, комісії у розмірі 0,75% від
суми видачі через касу банку та 1% від
розміру кредиту за перевірку
документів. В забезпечення виконання
зобов2язань за кредитним договором між
сторонами було укладено Договір
іпотеки від 05.06.2008 року, відповідно до
умов якого, позивач передав Банку в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 70,50 кв.м., в якій на даний час він
проживає. Оскільки єдиним законним
засобом платежу, який застосовується
при проведенні розрахунків між
резидентами на території України є
гривня, то Банк не мав права надавати
кошти за кредитним договором в
іноземній валюті, своїми діями ввів в
оману ОСОБА_2 щодо можливості отримання
кредиту в доларах США. На день
укладання договору іноземний курс
валюти становив 5.06 грн. за 1 долар США,
на сьогоднішній день він становить 8.09
грн. Отже існує істотна зміна
становища, щодо виконання боргових
зобов»язань за кредитним договором,
тому що сума боргу значно зросла, в
зв»язку з чим, значно погіршився
фінансовий стан позивача. Подальше
виконання кредитного договору на
умовах, що діють на даний час, є
порушенням одного з принципів
цивільно- правових відносин, які
закріплені в ст.. 3 ЦПК України -
принципу справедливості.
Несправедливістю є умови кредитного
договору в частині надання кредиту в
доларах США, що передбачає погашення
кредиту та сплати відсотків в доларах
США і такий договір має бути в цілому
визнаний недійсним. Крім того,
кредитним договором були встановлені
плати за управління кредитом, комісія
за консультації по кредитних
операціях, які жодним чином не
передбачені діючим законодавством
України, регулюючим здійснення
банківських операцій. Недійсність
основного зобов»язання спричиняє
недійсність правочину, щодо його
забезпечення, тому просила визнати
кредитний договір на договір іпотеки
недійсними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
та представник позивача позов
підтримали і просили його
задовольнити.

Представник відповідача ВАТ «
Сведбанк» в судове засідання не
з»явився, про день та час розгляду
справи належним чином повідомлений,
про що є відповідні розписки.

Представники відповідачів Товариства
з обмеженою відповідальністю
Факторингова компанія « Вектор-Плюс»,
та Реєстраційної служби Макіївського
міського управління юстиції Донецької
області в судове засідання не
з»явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать відповідні розписки.

Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився,
написав заяву про розгляд справи в
його відсутності.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова кредитна установа
зобов"язується надати грошові кошти в
кредит позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

05.08.2008 року між ВАТ « Сведбанк» в особі
директора Макіївського відділення ВАТ
« Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №0414/0808/45-025,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
наданий кредит у розмірі 23 900 доларів
США.

Відповідно до п.1.1 умов кредитного
договору банк надав позивачеві кредит
на термін до 05.08.2018 року.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Для забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором
05.06.2008 року між сторонами був укладений
договір іпотеки № 0414/0808/45-025- Z-1
відповідно до якого, ОСОБА_2 передав
Банку в іпотеку нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 70,50
кв.м., житловою 40,40 кв.м.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про
банки і банківську діяльність" кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом обов"язковим для
приймання за номінальною вартістю на
всій території України є грошова
одиниця України- гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановленому законом.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України " Про систему валютного
регулювання та валютного контролю".

Відповідно до п.2 статті 5 вказаного
Декрету операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного Банку України.

Національний Банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв"язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції.

Індивідуальної ліцензії відповідно
до п.п."в","г" ч.4 ст.5 Декрету потребують
в тому числі операції щодо:

- використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави.

- надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
термін і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі,

Але на теперішній час законодавством
України не ваизначено межі термінів і
сум надання/одержання/ кредитів в
іноземній валюті.

Водночас, відповідно до п.1.5 Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
без ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк / ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
видав йому банківську ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями/.

У позивача є банківська ліцензія № 38
від 07.12.2007 року, видана Національним
Банком України на здійснення операцій,
визначених ч.1 та пунктами 5-11 ч.2 ст.47
Закону України " Про банки та
банківську діяльність", а також Дозвіл
№ 67-2 від 21.03.2002 року , № 38-2 від 07.12.2007
року видані Національним Банком
України на право здійснення операцій,
визначених пунктами 1-4 ч.2, 4 ст.47 Закону
України " Про банки і банківську
діяльність".

Відповідно до вимог ст.. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Вимоги законодавства, що стосуються
чинності кредитних договорів
встановлені ЦК України (ст. ст. 1048-1052,
1054), та Законом України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг». Зокрема, це:
досягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов договору (мета, сума і
строк кредиту; умови і порядок його
видачі та погашення; відсоткові ставки;
порядок плати за кредит, тощо);
укладення кредитного договору у
письмовій формі; наявність у сторін
необхідного обсягу цивільної
дієздатності; волевиявлення сторін має
бути вільним і відповідати їхній
внутрішній волі.

Банк на момент укладання кредитного
договору мав банківську ліцензію
видану Національним Банком України на
здійснення операцій, визначених п.1-4
ч.2, 4 ст.47 Закону України " Про банки і
банківську діяльність" і саме на цій
підставі укладав з позивачем
Кредитний договір про надання кредиту
в іноземній валюті, при оформленні
договору виконав в повній мірі вимоги
ст.ст. 203, 207, 638, 640, 647, 1054, 1055 ЦК України,
які передбачають вимоги для чинності
правочину, умови укладання договору та
письмову форму укладення кредитного
договору. А відповідно до вимог ч.1 ст.1055
ЦК України нікчемним є лише кредитний
договір, який укладений з
недодержанням письмової форми.

З матеріалів справи вбачається, що
укладений між сторонами договір
підписано сторонами. Умовами
укладеного договору кредиту сторони
визначили валюту зобовязання, розмір
відсоткової ставки та підстави для
дострокового повернення суми за
договором. При укладенні договору
позивачу були відомі усі умови
договору та не існувало ніяких умов,
які б примусили позичальника прийняти
їх на вкрай невигідних умовах.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою статті
203

Частина третя ст.215 ЦК України
передбачає, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним

З огляду на неведене, суд прийшов до
висновку про те, що підстав для
визнання кредитного договору
недійсним не має, а якщо ж кредитний
договір дійсний, то і договір іпотеки
вважається дійсним.

Згідно вимог ст.. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні під час розгляду
позовної заяви за клопотанням
представника позивача до участі у
справі в якості відповідача була
залучена Факторингова компанія»
Вектор Плюс», та Реєстраційна служба
Макіївського міського управління
юстиції Донецької області, однак
ніяких вимог до вказаних відповідачів
позивач не заявив, тому в задоволені
позову до зазначених відповідачів слід
відмовити.

Керуючись статтями 11,15,16, 202,203,215.553, 572
Цивільного кодексу України, на
підставі ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_2, інтереси
якого представляє ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства « Сведбанк»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю ФК « Вектор-Плюс»,
Реєстраційної служби Макіївського
міського управління юстиції Донецької
області, третя особа Приватний
нотаріус Макіївського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_4 про
визнання кредитного договору, та
договору іпотеки недійсними -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
О. І. Курова