АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1242/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_6, на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів,

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив
стягнути з останньої грошові кошти у
сумі 26 625 грн., моральну шкоду у сумі 8000
грн., та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.10.2012
року між сторонами укладено договір
про проектування інтер'єру квартири,
відповідно до пункту 1.1. якого позивач
доручає відповідачу, а відповідач
приймає на себе зобов'язання по
проектуванню інтер'єру квартири
АДРЕСА_1.

В п. 1.2 договору сторони погодили строк
виконання робіт за даним договором 90
календарних днів. Пункт 2.1. договору
зазначає, що вартість робіт, виконаних
по даному договору, зазначена в сумі в
сумі 5000 євро по курсу НБУ на день
оплати. Позивач після укладення
договору передав відповідачу завдаток
в розмірі 50 % розрахунку, що було
обумовлено сторонами в п. 2.3. договору, а
саме грошові кошти в сумі 2500 євро.

Старшим слідчим СВ ТВМ-3
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, старшим лейтенантом міліції Г.В.
Клименко винесено постанову про
закриття кримінального провадження
від 28.12.2012 року, в якій визнано факти
отримання грошей відповідачем за
даним договором. В лютому 2013 року
позивач звернувся до відповідача з
листом про відмову від договору від
22.10.2012 року та повернення коштів у сумі
2500 євро, що за курсом НБУ складає 26 625
грн. Станом на 18 березня 2013 року
відповідач своїх зобов'язань за
договором не виконала та отримані
кошти не повернула.

Також позивач зазначає, що
неправомірними діями відповідача йому
було нанесено моральну шкоду у вигляді
моральних та душевних страждань, що
полягають у зміні звичайного ритму
життя та необхідності виплачувати
кредит за кредитним договором, який був
укладений між позивачем та ПАТ
«Фольксбанк» на суму 200 000 грн. для
оплати роботи відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись найого незаконність,
необґрунтованість, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Вказував, що суд першої інстанції не
врахував п. 2.1 договору, відповідно до
якого вартість робіт, виконаних за цим
договором, визначена в сумі 5 000 євро, а
також п. 2.3. договору, згідно з яким
виконавець приступає до виконання
робіт, передбачених цим договором,
після отримання 50 % передплати.
Відповідно до п. 1.3 договору ,
відповідачем виконано лише два
підпункти, а саме: передескіз (план з
розміщення меблів та обладнання) та
ескізний проект (трьохмірна
візуалізація інтер'єра). Вказував, що
суд першої інстанції не врахував інші
покладені зобов'язання на відповідача
за п. 1.2. договору, хоча позивач сплатив
за всю розроблену документацію.

Крім того, покладаючи в основу рішення
висновок комп'ютерно-технічної
експертизи, яка була проведена на
замовлення відповідача, суд першої
інстанції порушив процесуальний
порядок призначення та проведення
експертизи.

В судове засідання апелянт та його
представник не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення від 18.01.2014 року. Колегією
суддів визнано за можливе розглянути
справу в їх відсутності відповідно до
вимог ст. 305 ЦПК України.

В судовому засіданні відповідач та її
представник вважали доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 жовтня 2012 року між позивачем як
замовником та відповідачем як
виконавцем було укладено договір, за
яким замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання по
проектуванню інтер'єру жилої квартири,
та відповідно до п.1.2 якого строк
виконання робіт по даному договору - 90
календарних днів після узгодження
ескізного проекту.

До об'єму робіт, які виконуються,
входить вся необхідна робоча
документація: план перегородок; план з
розміщенням меблів та обладнання;
трьохмірна візуалізація інтер'єрів
(покімнатно); розгортки усіх стін; план
стель та розріз стель з розміщенням
декоративного освітлення; план
розміщення електрообладнання та
розеток; план підлоги із зазначенням
матеріалів; план розміщення
сантехприладів; креслення
індивідуальних виробів; попереднє
узгодження всіх проектних рішень
замовником.

Пунктами 2.1., 2.3, 3.1 договору передбачено,
що вартість робіт по даному договору
визначена в сумі 5000 євро в гривнях по
курсу НБУ на момент оплати. Виконавець
приступає до виконання робіт після
отримання 50 % передоплати. Перед
початком виконання робіт замовник
вносить передоплату в розмірі 50 % від
загальної суми робіт, визначеної п.2.1
договору.

Матеріалами справи встановлено і не
заперечується сторонами, що після
укладення договору ОСОБА_2 передав
ОСОБА_4 передоплату в розмірі 50 %
загальної вартості робіт, що становить
2500 євро. В подальшому в ході виконання
робіт, між виконавцем та замовником
виникли принципові розбіжності у
баченні архітектурно-дизайнерських
рішень об'єкту, у зв'язку з чим 13.02.2013
року позивач направив відповідачу лист
про відмову від договору та повернення
сплачених коштів.

01.03.2013 року відповідач надіслала
позивачу відповідь, в якій зазначила,
що результати проведених робіт були
надані позивачу у грудні 2012 року
електронною поштою, а також повторно
надіслані цінним листом 26.02.2013 року.
Згідно з розрахунком вартості
виконаних робіт, відповідач зазначила
про виконання об'єму робіт на суму 25 300
грн., а різницю в сумі 200 євро, що
становить 2200 грн. вона 16.01.2013 року
повернула позивачу, тому вважає, що
заборгованість перед позивачем
відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем була виконана частина
робіт за договором, що підтверджується
наданими доказами та не заперечується
позивачем, а також підтверджується
висновком експертного дослідження
щодо змісту електронної переписки між
сторонами. Відповідач на виконання
договору від 22.10.2012 року виконала
наступні роботи: передексіз («План з
розміщенням меблів та обладнання»),
ескізний проект «Трьохмірна
візуалізація інтер'єра» , який в
подальшому не був погоджений
сторонами, креслення та обмір,
загальною вартістю 25300 грн. Оскільки
договір було розірвано на вимогу
позивача, то ним підлягають сплаті
послуги, які фактично були виконані
відповідачем. При цьому суд вказав, що
результати виконаних відповідачем
робіт у вигляді ескізного проекту,
плану розміщення меблів та обладнання
та креслення можуть бути в подальшому
використані позивачем, в тому числі із
заміною кольору, а, отже, позивач
отримав послуги та зобов'язаний
оплатити їх вартість.

Враховуючи, що між сторонами склались
договірні відносини, визначені
договором від 22.10.2012 року, яким не
передбачено випадків відшкодування
моральної шкоди, а також те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення
позовних вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, не знайшли
підтвердження в судовому засіданні,
суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції доказів, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені.

Норми матеріального права - ст. 15, 16, 23,
530, 626, 653, 837, 849, 888-890, 1167 ЦК України та ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів» відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача
зводяться до того, що рішення суду
першої інстанції ґрунтується лише на
припущеннях, оскільки відповідачем
було виконано тільки два пункти
замовлених робіт із передбачених
договором дев'яти, а саме: передескіз
«План з розміщення меблів та
обладнання» та екскізний проект
«Трьохмірна візуалізація інтер'єра».
Проте виконані роботи містять багато
недоліків, що полягають у
невідповідності проекту тим вимогам,
які позивач висував у технічному
завданні щодо оформлення інтер'єру,
розмірів кімнат, коридорів та
санвузлів. При цьому більша частина
первинних вимог технічного завдання
відповідачем не були виконані,
відповідач відмовилась замінити
спроектовані нею сходи, до
візуалізації відповідач приступила до
того, як позивачем був узгоджений
ескіз, тобто виконувала цю роботу на
власний ризик. За таких обставин
позивач не повинен сплачувати за
роботу, яка суперечить його замовленню,
а тому вважав, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Однак зазначені доводи колегія суддів
вважає безпідставними, виходячи з
наступного.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 4 ст. 849 ЦК України, замовник
має право у будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду, виплативши підрядникові плату
за виконану частину роботи та
відшкодувати йому збитки, завдані
розірванням договору.

Відповідно до п. 4.5 укладеного між
сторонами договору від 22.10.2012 року,
якщо в процесі виконання робіт
з'ясується невідворотність отримання
негативного результату або
недоцільність подальшого проведення
робіт, виконавець зобов'язаний
призупинити роботу, поставивши до
відома замовника у п'ятиденний строк
після призупинення робіт. У цьому
випадку сторони зобов'язані в
п'ятиденний строк розглянути питання
про доцільність і напрямки продовження
робіт. У випадку визнання сторонами
недоцільності продовження робіт
замовник оплачує фактичні затрати на
момент призупинення робіт.

Як правильно було встановлено судом
першої інстанції, висновком № 12088
експертного дослідження в галузі
інформаційних технологій, проведеного
за заявою ОСОБА_4 від 04.09.2013 року
експертом ОСОБА_7, було з'ясовано зміст
листування електронною поштою між
позивачем та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що даний висновок не може бути
належним доказом по справі, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
зміст листування між сторонами
позивачем не заперечується,
зазначений висновок спеціаліста був
оцінений судом за правилами ст. 212 ЦПК
України, при цьому судом не було
порушено вимог ст. 143, 144 ЦПК України,
оскільки клопотань про призначення
відповідної експертизи позивач не
заявляв.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається зі змісту листування між
сторонами електронною поштою, 06.11.2012
року на виконання умов договору та
відповідно до змісту отриманого
технічного завдання відповідачем було
надіслано позивачу передескізи
першого та другого поверхів «Проект
інтер'єру квартири. Схема з розміщенням
меблів».

В подальшому, з урахуванням викладених
позивачем зауважень щодо надісланого
проекту, відповідачем 13.11.2012 року було
надіслано позивачу електронною поштою
другий варіант передескізу першого та
другого поверхів «Проект інтер'єру
квартири. Схема з розміщенням меблів».

Зі змісту листування також вбачається,
що за наявності суперечностей між
сторонами щодо плану розміщення
меблів та облаштування сходів з
першого на другий поверх квартири,
відповідачем було запропоновано
виконати візуалізацію першого поверху,
на що заперечень від позивача не
надійшло. 08.12.2012 року відповідач
надіслала на електронну адресу
позивача «Трьохмірну візуалізацію
інтер'єру» приміщень першого поверху
квартири.

З урахуванням отриманих зауважень
18.12.2012 року відповідачем знову було
надіслано на адресу позивача змінений
варіант «Проект інтер'єру квартири.
Схема з розміщенням меблів».

Як вбачається із вищевказаних робочих
проектів, вони включають у себе
одночасно не лише схеми з розміщення
меблів, але і креслення плану
перегородок усієї квартири; розгортки
стін; план розміщення сантехприладів.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги позивача щодо
виконання відповідачем лише двох
пунктів із переліку замовлених робіт -
не відповідають обставинам справи, а
тому не можуть бути прийняті до уваги
колегією суддів як підстава для
скасування рішення суду.

Як вбачається з наданого відповідачем
розрахунку вартості виконаних робіт
архітектором ОСОБА_4 по договору від
22.10.2012 року, замовнику виконано та
передано роботи по: 1) передескізу 100
кв.м. (виходячи з вартості 55 грн. за кв.м.,
п.1.3 договору «План з розміщенням
меблів та обладнання») - 5500 грн.; 2)
ескізний проект 46,3 кв.м. (з розрахунку 368
грн. за кв.м., в дану вартість входить
робота візуалізатора, вартістю 110 грн.
за кв.м. та архітектора, вартістю 258,25
грн. за кв.м. - п.1.3 договору «Трьохмірна
візуалізація інтер'єра»- 10 аркушів - 46,3
кв.м.) - на суму 17 050 грн.; 3) креслення та
обміри 100 кв.м. ( в дану вартість входить
виїзд архітектора на об'єкт - 550 грн.,
обміри та створення креслень - 22 грн. за
кв.м.) - 2750 грн. Всього вартість
виконаних робіт складає 25300 грн. ( а.с. 48).

З пояснень відповідача колегією суддів
встановлено, що ціни на роботи
відповідача як архітектора
опубліковані на її веб-сайті
«www.olgaakulova.com», з ними позивач
погоджувався, а загальна вартість
робіт була погоджена сторонами та
зафіксована в умовах договору.

Сума в розмірі 200 євро була повернута
позивачу, що підтверджується його
розпискою від 16.01.2013 року ( а.с. 49).

Крім того, 26.02.2013 року відповідачем було
повторно направлено позивачу цінним
листом результати усіх виконаних
робіт, зокрема передескіз першого та
другого поверхів у двох варіантах,
ескізний проект, креслення та обміри
квартири ( а.с. 52-69).

Враховуючи зміст п. 4.5 договору щодо
зобов'язання позивача оплатити
фактично виконані роботи у разі
наявності суперечностей та
недосягнення між сторонами
домовленостей щодо подальшого
проведення робіт, а також надані
відповідачем докази щодо часткового
виконання умов договору, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що
відповідачем із отриманої від
позивача суми передоплати в розмірі 2500
євро було правомірно утримано
вартість виконаних нею робіт на суму
25300 грн., що становить 2300 євро, та
повернута позивачу решта суми в
розмірі 200 євро. Тому підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача суми передоплати в розмірі 2500
євро, що становить за курсом НБУ на
15.02.2013 року суму в розмірі 26 625 грн. - не
вбачається.

Доводи апелянта про те, що виконані
відповідачем роботи не відповідають
заявленому обсягу, що у кресленнях
наявні технічні помилки, тому надані
послуги є неналежної якості - колегією
суддів не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки такі доводи належними
та допустимими доказами не
підтверджені.

Крім того, враховуючи, що нормами ст. 891
ЦК України передбачено
відповідальність підрядника за
недоліки проектно-кошторисної
документації, відповідач вправі
виконувати лише ті вимоги замовника, що
узгоджуються із технічними вимогами
Правил ДБН.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: