РІШЕННЯ

іменем України

„06" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду справи
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне
Управління Державної Міграційної
Служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що позивач проживає
та є користувачем квартири АДРЕСА_1; в
даній квартирі також зареєстровано
місце проживання відповідачів, які
ніколи не мешкали аз цією адресою, їх
речі в даному житловому приміщенні
відсутні. Як зазначається позивачем
при зверненні до суду, оскільки місце
проживання відповідачів
зареєстровано за цією адресою, позивач
несе витрати, пов'язані з оплатою
комунальних послуг, нарахування якої
здійснюється в залежності від
кількості зареєстрованих осіб.

Предмет позову становить вимога
про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1; підставу позову - приписи
ст.ст. 71, 72 ЖК.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримала повністю,
надав пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просила
суд повністю задовольнити поданий
позов. Разом з тим, позивач пояснила,
що відповідач ОСОБА_2 доводиться
позивачу внуком, який мешкає на даний
час у м. Києві, а ОСОБА_3 - невісткою, яка
мешкає у м. Дніпропетровську, та вони
ніколи не мешкали в даному житловому
приміщенні, з 1987 року позивач сплачує у
тому числі за них комунальні послуги.
Відповідач ОСОБА_3 не має власного
житла, винаймає його, та іноді
телефонує на свята.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. У разі
участі у справі кількох відповідачів
заочний розгляд справи можливий у
випадку неявки в судове засідання всіх
відповідачів.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили, тому за згодою позивача
справа розглядалася у порядку
заочного розгляду.

Суд, заслухав пояснення позивача,
допитав свідків (свідки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 надали майже аналогічні
пояснення, свідчив суду, що доводяться
сусідами ОСОБА_1, та відповідачі не
мешкають разом із позивачем та більше
10 років свідки їх не бачили) та
дослідив письмові докази в межах
заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
членом сім'ї наймачем квартири
АДРЕСА_1; ордер отримував чоловік
позивача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, сім'я
якого складала 4-ох осіб - ОСОБА_1
дружина, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_12 - син.

В даному житловому приміщенні
також зареєстровано місце проживання
відповідачі: ОСОБА_3 з 13.01.1989 р., ОСОБА_2 -
26.07.2005 р.

Відповідно до ст. 72 ЖК визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

За ст. 71 зазначеного вище кодексу
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом (ч. 2
ст. 71 ).

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернути
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

Цивільним процесуальним засобом,
яким забезпечується реалізація права
на звернення до суду, є позов, тобто
матеріально-правова вимога до суду
заінтересованої особи (позивача) про
здійснення правосуддя в цивільній
справі на захист прав, свобод чи
інтересів, порушених чи оспорюваних
іншою особою (відповідачем).

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм член сім'ї
наймача (колишній член сім'ї) може бути
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, з
підстав відсутності понад шість
місяців у цьому жилому приміщенні, якщо
він був відсутній протягом цього
строку підряд без поважних причин, і
саме ці факти повинні бути встановлені
судом при вирішенні спору згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК України.

Отже, на переконання суду, доводи
позивача є слушними: судом було
встановлено на підставі наявних у
справі доказів та пояснень свідків
факт відсутності відповідачів більше
встановленого ст. 71 ЖК строку у
житловому приміщенні (квартирі
АДРЕСА_1), відповідачі не скористалися
правом надання заперечень проти
позову, не зверталися із заявою про
продовження визначеного ст. 71 ЖК строку
, через що для суду вбачаються підстави
для ухвалення рішення про визнання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Разом з тим, частково задовольняючи
поданий позов, суд з огляду на зміст
позовних вимог та характер спірних
правовідносин виходить з відсутності
підстав для ухвалення рішення про
зобов'язання третьої особи (ГУ ДМС
України в Дніпропетровській області)
зняти відповідачів з реєстрації
місця проживання, оскільки дана вимога
не є такою, що підлягає розгляду та
вирішенню при розгляді справи у
порядку цивільного судочинства, та
окрім того на виконання ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», у тому числі, остаточне
рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою або померлою) є підставою
для зняття особи з реєстрації місця
проживання та задля запобігання
продовження порушення прав позивача,
на переконання суду, є правомірним
застосування судом такого засобу
захисту порушеного права, як визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Питання про розподіл судових витрат
вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та
215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст.
212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 57,35 грн. з кожного з
відповідачів окремо.

В задоволенні вимоги про
зобов'язання зняти з реєстрації
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України: рішення
може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя