Справа № 161/2685/14-ц
Провадження № 2/161/1399/14
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 лютого 2014 року
м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області Присяжнюк Л.М.
вивчивши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до прокуратури Волинської
області про спростування
недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до прокуратури Волинської
області про спростування
недостовірної інформації.

Ухвалою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 17.02.2014 року
вищевказану позовну заяву було
залишено без руху та надано позивачу
строк на усунення недоліків.

25.02.2014 року від позивача ОСОБА_1
надійшла заява, в якій він зазначив, що
після закінчення строку дії пенсійної
картки йому було видано золоту картку
для виплат на яку надходить пенсія, а
тому ухвалу про відмову у звільненні
від сплати судового збору слід
переглянути. Окрім того, вказує, що ним
до позовної заяви додано її копія для
відповідача та відповідна кількість
копій листів. Позовна заява містить
короткий виклад обставин, а копії
листів облпрокуратури надають іншу
необхідну інформацію, все детально
буде викладено у судовому засіданні із
наданням необхідних доказів, просив
врахувати викладене та відкрити
провадження у справі.

Водночас, Європейський суд з прав
людини у своїй прецедентній практиці
виходить із того, що положення пункту 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
гарантує кожному право подати до суду
будь-який позов, що стосується його
цивільних прав і обов'язків. Проте
право на суд не є абсолютним і воно може
бути піддане обмеженням, дозволеним за
змістом, тому що право на доступ до суду
за своєю природою потребує регулювання
з боку держави. Разом з тим, такі
обмеження не повинні впливати на
доступ до суду чи ускладнювати цей
доступ таким чином і такою мірою, щоб
завдати шкоди суті цього права, та
мають переслідувати законну мету (лист
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року № 10-1386/0/4-12 «Про
деякі питання практики застосування
Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК
України суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві (частина 2
статті 121 ЦПК України).

У відповідності до ст. 82 ЦПК
України єдиною підставою для
звільнення від сплати судового збору є
врахування майнового стану сторони.

Обґрунтування пов'язаних з цим
обставин, які свідчать про
неможливість або утруднення
здійснення оплати судового збору у
встановлених законом строках та
розмірах, згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК
України покладається на
заінтересовану сторону.

Водночас, при зверненні до суду із
заявою про звільнення від сплати
судового збору, позивачем ОСОБА_1 не
було представлено доказів, що
безспірно підтверджували неможливість
або утруднення сплати судового збору
позивачем на день звернення до суду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17.02.2014 року у
задоволенні заяви про звільнення від
сплати судового збору позивачу
відмовлено.

Із роз'яснень викладених у п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.06.2009 року «Про
застосування норм процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» вбачається, що
відповідно до положення статті 82 ЦПК
суд може, за наявності певних підстав
своєю ухвалою лише відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
визначений строк, але не більше як до
ухвалення судового рішення у справі і
не має права зменшити або звільнити від
сплати судового збору, оскільки таке
право суду надано тільки щодо судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
які визначені частиною третьою статті
79 ЦПК.

Окрім того, чинним
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено перегляд судом першої
інстанції ухвал за наслідком розгляду
заяви про звільнення від сплати
судового збору.

Позивачем до вищевказаної заяви
від 25.02.2014 року не додано документу, що
підтверджує сплату судового збору в
розмірі 243,60 грн., що є порушенням вимог
ч. 5 ст. 119 ЦПК України. А тому суд
приходить до висновку, що позивачем не
виконано вимоги ухвали суду від 17.02.2014
року.

Враховуючи вищевикладене,
позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури
Волинської області про спростування
недостовірної інформації, слід вважати
неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 121, 209, 210 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури
Волинської області про спростування
недостовірної інформації - вважати
неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення
позовної заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
заяви.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного
суду
Присяжнюк Л.М.