Справа № 212/9033/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі: головуючого-судді Борис О.Н.,
при секретарі Хазієвій Т.В., за участі
ОСОБА_1, представника позивача -
адвоката ОСОБА_2, представника третьої
особи Бандуровської М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Кривому Розі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про усунення перешкод в
користуванні власністю та виселення з
домоволодіння, третя особа орган опіки
та піклування виконкому Жовтневої
районної у місті Ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою, в якій просить усунути
перешкоди у користуванні власністю -
домоволодінням АДРЕСА_1 в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області, шляхом
виселення відповідача з її
неповнолітніми дітьми з домоволодіння
за вказаною адресою за місцем їх
реєстрації - в квартиру АДРЕСА_4 в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказала, що вона є власником
домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області. Позивач
була опікуном над внуками ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, до їх повноліття. За згодою
позивача у спірному домоволодінні був
зареєстрований онук - ОСОБА_7, який
вселився до позивачки у помешкання
разом зі своєю співмешканкою -
відповідачкою по справі та її дітьми
сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачу як
власнику помешкання, відповідач чинить
перешкоди у користуванні власністю,
оскільки позивачка змушена займати
кімнату без вікна, площею 6 кв. м.,
натомість відповідач разом з дітьми
займає окрему, простору жилу кімнату,
відповідачка постійно принижує
позивача, не дає приготувати їжу, на
вимогу звільнити займане житло не
реагує, погрожує їй. При цьому, вказує
на наявність у відповідача власного
помешкання, яке складається з чотирьох
кімнат, яке належить їй на праві
власності, у якому на даний час ніхто не
мешкає.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити у
повному обсязі. Позивач додатково
зазначила, що вона людина похилого
віку, за станом здоров'я часто хворіє,
не може своєчасно приготувати собі їжу,
оскільки відповідачка їй чинить в
цьому перешкоди, будучи єдиним
власником спірного домоволодіння
вимушена постійно перебувати у
стресовому стані, у зв'язку з
приниженнями відповідачки та погроз з
боку онука. Згоди на вселення
відповідачки разом з її дітьми до
домоволодіння не давала.

Відповідач у судові засідання не
з'являється, про день, час та місце
розгляду справи сповіщалась належним
чином, що підтверджено поштовими
повідомленнями в матеріалах справи,
про причини не явки не повідомляла. Суд,
керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі
повторної неявки у судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення). Позивач у
судовому засіданні не заперечувала
проти цього.

Представник третьої особи у судовому
засіданні по довіреності Бандуровська
М.В. проти позовних вимог не
заперечувала, просила їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника третьої особи, допитавши
свідків, перевіривши матеріали справи
та дослідивши надані докази, вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню. До такого висновку суд
приходить на підставі наступного.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

У судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено.
Згідно договору купівлі продажу від 13
жовтня 2003 року, ОСОБА_1 є власником
домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області. Даний
договір зареєстрований у
Криворізькому бюро технічної
інвентаризації, що підтверджується
матеріалами справи (а.с. 6-7).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР
від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею. Незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317
цього Кодексу.

Згідно довідки № 51 від 03 жовтня 2013 року,
виданої головою квартального комітету
№ 40 (а.с. 8), за адресою: м. Кривий Ріг,
АДРЕСА_1, зареєстрованими значаться
позивач та онук позивачки - ОСОБА_7

Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідач - ОСОБА_6 разом із своїми
неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_8, 20011 року
народження, мешкають у домоволодінні,
яке належить на праві власності
позивачу. Згідно довідки виданої
директором КП «ЖЕО № 35», ОСОБА_6 та її
неповнолітні діти станом на 19.12.2013 року
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2

Онуку позивачки ОСОБА_7, який проживає у
цивільному шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_4,
що підтверджено свідоцтвом № С-761 від
14.07.2006 року та Витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно.

Позивачка просить усунути їй перешкоди
у користуванні та розпорядженні
домоволодінням, оскільки згоди на
вселення відповідачки у помешкання,
яке належить їй на праві власності,
вона не давала, перебування
відповідача разом з дітьми, чинять
позивачу перешкоди вільному
перебуванні у помешканні, у
приготуванні їжі, позивач змушена
постійно перебувати у нервовому стані,
оскільки відповідачка її принижує як
людину. Дані обставини, знайшли
підтвердження у судовому засіданні та
не спростовані відповідачем.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які мешкають
по сусідству з позивачкою, кожен окремо
вказали суду, за адресою: м. Кривий Ріг,
АДРЕСА_1, мешкають позивач - ОСОБА_1, онук
позивачки - ОСОБА_7, разом зі своєю
співмешканкою - ОСОБА_6 та дітьми -
ОСОБА_11 та ОСОБА_8. У зв'язку з
проживанням вказаних осіб у будинку,
позивачка змушена займати маленьку
кімнату, в якій навіть немає й вікна.
Позивач як людина похилого віку,
перенесла операцію на око, не має
можливості користуватись своїм майном
у повній мірі, не може приготувати собі
їжу, відповідач забрала побутові речі,
такі як телевізор, холодильник, тому
позивачка змушена зберігати їжу у
сараї. Онук поставив у будинку бойлер
та унітаз, проте забороняє їй
користуватись цими послугами.
Неодноразово чули скарги від позивачки
на співмешканку онука, яка робить її
життя неможливим, принижуючи її як
людину, у зв'язку з чим позивачка
перебуває у постійному знервованому
стані.

У суду немає підстав ставити під сумнів
показання свідків і таких доказів суду
не надано.

Вимогами ст. 391 ЦК України закріплено
право власника майна вимагати усунення
перешкод у здійснені ним права
користування та розпоряджання своїм
майном. Право володіння припиняється у
разі витребування майна від володільця
власником майна, що закріплено п. 2 ч. 1
ст. 399 ЦК України.

Статтею 109 ЖК України закріплено,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Постійне жиле приміщення, що
надається особі, яку виселяють, повинно
бути зазначено в рішенні суду.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідачка
ОСОБА_6 немає законних підстав на
проживання у домоволодінні, яке
належить позивачу, при цьому вона та її
малолітні діти зареєстровані у АДРЕСА_4
м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області, і тому повинні проживати саме
за вказаною адресою.

Таким чином, ґрунтуючись на
вищевказаному, аналізуючи зібрані в
справі докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 325, 386, 391, 399
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
59, 60, 169, 212-215 ЦПК України, ст. 109 ЖК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення з
домоволодіння, третя особа орган опіки
та піклування виконкому Жовтневої
районної у місті Ради - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди, які
чинить ОСОБА_6 у користуванні власністю
- домоволодінням АДРЕСА_1
Дніпропетровської області.

Виселити ОСОБА_6 з неповнолітніми
дітьми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5, з домоволодіння АДРЕСА_4
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. Повторне
заочне рішення позивач та відповідач
можуть оскаржити в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено з
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення
починається відраховуватись з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя: О. Н. Борис