Справа № 307/1928/13-ц
Провадження № 2/307/47/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І. при секретарі Герич Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. В позовній заяві
представник зазначив, що згідно
кредитного договору №К001-05/LW/Ф від 3
лютого 2005 року відповідачу ОСОБА_1 було
надано кредит в розмірі 45 000 доларів
США терміном до 2 лютого 2007 року зі
сплатою 18% річних за користування
кредитними коштами.

В забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором були укладені договори
поруки від 3 лютого 2005 року з
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

В порушення умов кредитного договору
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року
відповідач ОСОБА_1 ухиляється від
взятих на себе зобов'язань, не погашає
кредит та щомісячну сплату відсотків
за фактичне використання кредитних
коштів і станом на 25.04.2013 року його
заборгованість перед банком становить
416539,83 долари США, з яких 40000 доларів США,
- сума заборгованості за кредитом, 92637,36
доларів США - сума заборгованості по
відсотках за користування кредитом,
283902,47 доларів США - сума заборгованості
по пені.

Просить суд стягнути солідарно з
відповідачів на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 416539,83 долари США, що за
курсом НБУ становить 3329402,86 гривень
заборгованості за кредитним договором
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_6 надіслав до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
до задоволення не підлягають, оскільки
відповідно до рішення Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 03.09.2008 року, яке набуло законної
сили, по справі №2-1543/08 за позовом ЗАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії
«Закарпатське регіональне управління»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі
філії «Закарпатське регіональне
управління» 425 971,23 грн. боргу за
кредитним договором та 1730 грн. судових
витрат. Свої позовні вимоги при
розгляді справи №2-1543/08 позивач ЗАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії
«Закарпатське регіональне управління»
також обґрунтовував тим, що
відповідачем ОСОБА_1 не були виконані
умови кредитного договору №К001-05/LW/Ф
від 03.02.2005 року та не повернуто банку
основну суму кредиту та відсотки за
його користування. Таким чином, позивач
вже звертався до суду з позовом до
ОСОБА_1 про той самий предмет і з тих же
підстав і його позовні вимоги були
задоволені. Тому захист прав позивача
повинен здійснюватися у площині
виконання рішення Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 03.09.2008 року, а не шляхом пред'явлення
нового аналогічного позову. Маючи
рішення суду від 03.09.2008 року про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, позивач через 5 років
повторно звертається до суду і просить
стягнути астрономічні суми (416 539,83
доларів США), розмір яких у понад 10
разів перевищує суму основного боргу
(40 000 доларів США), маючи на ньому
безпідставне збагачення за рахунок
позичальника. Крім цього, матеріалами
справи встановлено, що кредитний
договір №К001-05/LW/Ф від 03.02.2005 року, яким
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 на
строк до 02.02.2007 року. Позивачем при
зверненні до суду пропущено строк
позовної давності, встановлений ч.1
ст.257 ЦК України, оскільки строк
повернення кредиту за кредитним
договором №К001-05/LW/Ф від 03.02.2005 року
закінчився 02.02.2007 року, а позивач
звернувся до суду в травні 2013 року,
тобто після спливу встановленого ч.1
ст.257 ЦК України трирічного терміну. За
приписами ст.261 ЦК України початком
перебігу строку позовної давності є
момент, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
свого права. Такий момент для позивача
наступив 02.02.2007 року при настанні
кінцевого терміну повернення кредиту
за кредитним договором. Зазначив, що за
приписами п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Відповідно до
п.1.1. кредитного договору №К001-05/LW/Ф від
03.02.2005 року кредит надався позивачем
відповідачу для розвитку власного
бізнесу та поповнення оборотних
коштів. Оскільки кредит надавався
відповідачу як фізичній особі, а не як
суб'єкту підприємницької діяльності, а
також кошти надавалися без зазначення
конкретного виду підприємницької
діяльності, та для поповнення обігових
коштів, даний кредит слід вважати
споживчим. Оскільки строк повернення
кредиту за договором №К001-05/LW/Ф від
03.02.2005 року закінчився 02.02.2007 року, а
позивач звернувся з даним позовом до
суду у травні 2013 року, тобто з
пропуском строку трирічного строку
позовної давності, встановленого ст.257
ЦК України, це є підставою для відмови у
позові. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник позивача Гриниха Т.Ю.
в судовому засіданні позов підтримала,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини та додатково пояснила,
що останній платіж по кредиту
відповідач ОСОБА_1 здійснив 24 листопада
2008 року. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на
обставини, зазначені в поданих ним до
суду письмових запереченнях. Зазначив,
що на даний час в ПАТ КБ «Приватбанк»
закінчився строк позовної давності
звернення до суду, а тому просить
застосувати позовну давність та
відмовити в позові.

Представник відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що його довірителі раніше
працювали у відповідача ОСОБА_1, але не
підписували ніяких договорів поруки по
зобов'язаннях, що випливають з
отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1
і не були обізнані щодо них. В
правоохоронні органи з приводу не
підписання договорів поруки його
довірителі не зверталися. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася повторно, хоч про час та
місце розгляду справи була належним
чином повідомлена, а тому суд в порядку
ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних в
справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено,
що 3 лютого 2005 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№К001-05/LW/Ф, за яким йому було надано
кредит в розмірі 45 000 доларів США для
розвитку власного бізнесу терміном до 2
лютого 2007 року зі сплатою 18% річних за
користування кредитними коштами та
згідно до умов цього договору
відповідач зобов'язався щомісячно,
відповідно до графіку погашення
кредиту, погашати кредит та відсотки за
його користуванням (а.с.16-19).

Зобов'язання за кредитним договором
К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року було
забезпечено порукою - договорами
поруки за №б/н від 3 лютого 2005 року,
укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які згідно до пунктів 1 та 2 цих
договорів поруки зобов'язалися
відповідати перед Кредитором за
належне виконання ОСОБА_1 взятих на
себе зобов'язань, що витікають з
кредитного договору №К001-05/LW/Ф від 3
лютого 2005 року (а.с.20-23).

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 3 вересня 2008
року в цивільній справі №2-1543/08 за
позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1
про стягнення боргу за кредитним
договором позов задоволено частково та
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитним договором №К001-05/LW/Ф від
03.02.2005 року в розмірі 87 509,70 доларів США,
що за курсом НБУ становить 425971,23
гривень, з яких 40 000 доларів США-
заборгованість по кредиту, 17608,48
доларів США - заборгованість по
відсотках, 29901,22 доларів США -
заборгованість по пені, 1172,90 гривень -
заборгованість по комісії (а.с.81-83).

Ухвалою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 20 січня 2014
року в даній цивільній справі на
підставі ст.205 ч.1 п.2 ЦПК України було
закрито провадження частині позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитної заборгованості за кредитним
договором №К001-05/LW/Ф від 03.02.2005 року в
розмірі 87 509,70 доларів США, з яких 40 000
доларів США- заборгованість по кредиту,
17608,48 доларів США - заборгованість по
відсотках, 29901,22 доларів США -
заборгованість по пені, 1172,90 гривень -
заборгованість по комісії.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором. Відповідно до умов
кредитного договору у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами кредитного
договору, банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії,
відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором і згідно до ст.
1048 цього Кодексу позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від позичальника від суми
позики, розмір і порядок одержання яких
встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що в
порушення умов кредитного договору
№К001-05/LW/Ф від 03.02.2005 року відповідач
ОСОБА_1 не сплачує кредит та щомісячну
сплату відсотків за фактичне
використання кредитних коштів і станом
на 25.04.2013 року його заборгованість
перед банком становить 329030,13 доларів
США, з яких 75028,88 доларів США - сума
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, 254001,25 доларів
США - сума заборгованості по пені,
оскільки заборгованість в сумі 87509,7
доларів США з відповідача ОСОБА_1 вже
стягнута на підставі рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 3 вересня 2008
року

Згідно ст..256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений
загальний трирічний строк позовної
давності.

Відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Статтею 264 ЦК передбачено, що перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

В п.1.1 кредитного договору №К001-05/LW/Ф від
03.02.2005 року зазначено, що кредит
надавався позичальнику ОСОБА_1 строком
до 2 лютого 2007 року включно (а.с.16).

Як ствердила в судовому засіданні
представник позивача відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував
і останній платіж по кредитному
договору №К001-05/LW/Ф від 03.02.2005 року
здійснив 24.11.2008 року.

Отже, оскільки перебіг позовної
давності був перерваний відповідачем
ОСОБА_1 24.11.2008 року, то саме з цієї дати
почав спливати строк позовної
давності.

Як встановлено в судовому засіданні з
даним позовом до Тячівського районного
суду Закарпатської області згідно
штемпелю вхідної кореспонденції суду
ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 28 травня
2013 року, тобто з пропуском трирічного
строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Згідно ст..266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_6 наполягав на
застосуванні спливу позовної давності,
а позивач не ставив питання про
поновлення цього строку.

Таким чином, суд вважає, що в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з
нього заборгованості в сумі 329 030,13
доларів США за кредитним договором
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року слід
відмовити у зв'язку із спливом строку
позовної даності.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ст.559 ч.4 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки

В п.24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. При
вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею
526 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

В пунктах 1 та 2 договорів поруки за №б/н
від 3 лютого 2005 року, укладених між ПАТ
КБ «Приватбанк» та відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
зазначено, що Поручитель відповідає
перед Кредитором за виконання
боржником ОСОБА_1 обов'язків за
кредитним договором №К001-05/LW/Ф від 3
лютого 2005 року, згідно якого Кредитор
надав Боржнику кредит в сумі 45 000
доларів США, в тому ж розмірі, що і
боржник ОСОБА_1, включаючи сплату
кредиту, відсотків, нарахованих за
користування кредитом, винагород,
штрафів, пені та інших платежів,
відшкодування збитків.

Беручи до уваги те, що позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся з позовом в суд
до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 як солідарних боржників
(поручителів) про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року - 28 травня
2013 року, тобто за межами, встановленого
ст. 559 ч.4 ЦК України строку, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
покладення солідарної
відповідальності за кредитним
договором на поручителів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд вважає, що в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення 416539,83 долари США, що за курсом
НБУ становить 3329402,86 гривень
заборгованості за кредитним договором
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року слід
відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову,
встановлені ухвалою Тячівського
районного суду від 31 травня 2013 року,
щодо накладення арешту на грошові
кошти, рухоме майно та нерухоме майно,
що належить відповідачам ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -
НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код - НОМЕР_2), ОСОБА_3
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код -
НОМЕР_3), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний код - НОМЕР_4), ОСОБА_5
(АДРЕСА_4 ), і заборони його відчуження в
межах суми позову 3 329 402,86 гривень, слід
скасувати.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивача ПАТ КБ «Приватбанк»

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215
ЦПК України, п.24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 256, 257, 266, 267, 278, 526, 530, 554, 559 ч.4, 611,
1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року
- відмовити у зв'язку із спливом строку
позовної даності.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№К001-05/LW/Ф від 3 лютого 2005 року, -
відмовити.

Заходи забезпечення позову,
встановлені ухвалою Тячівського
районного суду від 31 травня 2013 року,
щодо накладення арешту на грошові
кошти, рухоме майно та нерухоме майно,
що належить відповідачам ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -
НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код - НОМЕР_2), ОСОБА_3
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код -
НОМЕР_3), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний код - НОМЕР_4), ОСОБА_5
(АДРЕСА_4 ), і заборони його відчуження в
межах суми позову 3 329 402,86 гривень, -
скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко