Провадження №2/193/137/14
Р І Ш Е Н Н Я

28 лютого 2014 року Софіївський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

судді
Шумської О.В.

при секретарі
Палій Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Софіївка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 28 липня 2012 року
між нею та відповідачем був укладений
шлюб, зареєстрований відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Софіївського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області (актовий
запис № 26).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Одруження з відповідачем виявилося
невдалим.

Після реєстрації шлюбу з відповідачем
вони проживали разом до вересня 2012
року, а потім позивачу довелось
залишити відповідача і разом з дочкою
проживати окремо від нього. Потім, із
середини грудня 2013 року вони з
відповідачем знову почали проживати
разом на найманій квартирі. Але
подружнє життя у них не склалося і з
початку лютого 2014 року вони знову не
проживають разом. В даний час позивач
разом із дочкою проживає в будинку
своєї матері, яка допомагає їй
утримувати дочку.

За час спільного проживання з
відповідачем позивачу стало зрозуміло,
що її одруження з ним було помилкою, у
них різні погляди на життя, вони не
розуміють одне одного. Позивачу стало
зрозуміло, що вони з відповідачем різні
люди, між ними немає нічого спільного.
Але позивач намагалася проживати з ним
однією сім'єю, так як у них дочка,
намагалася зберегти сім'ю. Позивач
зрозуміла, що більше не може проживати
разом із відповідачем і не баче сенсу в
подальшому збереженні їхнього шлюбу.

Позивач вважає, що їхнє спільне життя
не склалося, сім'я їхня практично
припинила своє існування.

Вона прийняла рішення про розірвання
шлюбу з відповідачем, так як вважає, що
разом вони вже проживати не можуть, а
тому позивач змушена звернутись до
суду і просить шлюб розірвати.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
розглянути справу за її відсутності,
про що надала до суду відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову не
заперечує, позовні вимоги визнає у
повному обсязі, вважає що сім'ю не можна
зберегти, просить справу розглянути за
його відсутності, про що надав
відповідну заяву.

Розглянувши в судовому засіданні
матеріали справи, приймаючи до уваги
заяви позивача та відповідача суд
вважає, що позов обґрунтований і на
підставі ст. 110 Сімейного кодексу
України підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 суду надала: копію
свідоцтва про шлюб від 28 липня 2012 року,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Софіївського районного управління
юстиції у Дніпропетровській області
(актовий запис № 26) (а.с. 3); копію
свідоцтва про народження дочки від
08.10.2012 року, виданого виконавчим
комітетом Нововасилівської сільської
ради Софіївського району
Дніпропетровської області (а.с. 4).

Враховуючи, що регулювання
шлюбно-сімейних правовідносин
здійснюється на принципах
добровільності, взаємоповаги,
взаєморозуміння, а держава забезпечує
принцип свободи шлюбу та принцип
свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між
сторонами втрачено взаєморозуміння,
збереження сім'ї та поновлення шлюбних
відносин неможливо так як позивач не
бажає проживати в даному шлюбі, позивач
вважає, що спільне життя з відповідачем
неможливе а шлюбні відносини
припинені. Крім того, відповідач проти
розірвання шлюбу не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу
України шлюб припиняється внаслідок
його розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 Сімейного
кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного
кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112
Сімейного кодексу України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення, тому
шлюб слід розірвати.

Норма ст. 113 СК України передбачає, що
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК
України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК
України застосовуються і до позовного
цивільного судочинства, у рішенні суду
про розірвання шлюбу зазначається про
вибір прізвища тим з подружжя, який
змінив прізвище під час державної
реєстрації шлюбу, що розривається.

З огляду на викладене та враховуючи, що
позивачем не заявлено суду про намір
зміни свого прізвище на попереднє, яке
вона змінила під час укладення та
реєстрації шлюбу з відповідачем, суд
приходить до висновку про необхідність
залишення прізвища позивача без змін
«ОСОБА_1».

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 28 липня 2012
року відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Софіївського
районного управління юстиції у
Дніпропетровській області (актовий
запис № 26), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
розірвати.

Позивачу ОСОБА_1 залишити
прізвище - «ОСОБА_1».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя:
О.В. Шумська