УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», яке діє
через представника Шуліку Аліну
Володимирівну, на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості,
мотивуючи свої вимоги тим, що 04 жовтня
2008 року між ними було укладено
кредитний договір № DNQ1RX21230026 за умовами
якого, відповідач отримав кредит у сумі
6281,81 грн зі сплатою 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 04 жовтня
2009 року. Оскільки ОСОБА_5 зобов'язання
за вказаним договором не виконав, в
останнього утворилась заборгованість
у розмірі 69 884,67 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом - 6 281,83 грн,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 459,02 грн,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 932,80 грн, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 58 406,99 грн, а також штрафу
відповідно до п. 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн -
штраф (фіксована частина) та 3 304,03 грн -
штраф (процентна складова). У період
знаходження даної справи в провадженні
суду стало відомо, що ОСОБА_5 помер ще до
звернення банку до суду з даним
позовом, тому позивачем було подано
уточнений позов до ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 як спадкоємців померлого про
стягнення з них вказаної суми боргу
спадкодавця.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитом - 6 281,83 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 459,02 грн,
заборгованість по комісії - 932,80 грн, а
разом стягнуто 7 673,65 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконав.
Оскільки відповідачі по справі є
спадкоємцями померлого ОСОБА_5, то вони
повинні відповідати за кредитними
зобов'язаннями останнього, проте сума
неустойки стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
не була стягнута, оскільки
прострочення виконання кредитних
зобов'язань виникли не з їхньої вини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що в
матеріалах справи відсутні докази про
отримання кредиту ОСОБА_5, а також про
те, що відповідачі є його спадкоємцями.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Під час розгляду справи судами
встановлено і з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до
позивача із заявою про надання
споживчого кредиту та ознайомився з
його умовами.

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 43).

Частиною 1 ст. 608 ЦК України передбачено,
що зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до довідки про реєстрацію
та склад сім'ї КП
«Павлограджитлосервіс» ОСОБА_5
проживав разом із батьками: ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 (а. с. 27).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі
смерті фізичної особи, боржника за
зобов'язаннями у правовідносинах, що
допускають правонаступництво в
порядку спадкування, обов'язки
померлої особи (боржника) за загальним
правилом переходять до іншої особи - її
спадкоємця, таким чином, відбувається
передбачена законом заміна боржника за
зобов'язанням.

З урахуванням положення ст. 1282 ЦК
України спадкоємці боржника за умови
прийняття спадщини є боржниками перед
кредитором у межах вартості майна,
одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов'язання
погасити нараховані відсотки і
неустойку тільки в тому випадку, якщо
вони вчинені позичальникові за життя.
Інші нараховані зобов'язання фактично
не пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Апеляційний суд зазначив про порушення
судом першої інстанції вимог статей 212,
214, 215 ЦПК України, зокрема те, що
місцевий суд не перевірив чи є ОСОБА_6
та ОСОБА_7 належними відповідачами у
справі, чи мають вони відповідати за
вказаним позовом, не з'ясував правових
підстав заявлених позовних вимог, не
окреслив межі дослідження фактичних
обставин, які мають значення для їх
вирішення, не встановив характер
правовідносин, що випливають з цих
обставин, не дав оцінки поданим
сторонами доказам з дотриманням
принципу допустимості, не обґрунтував
доведеність певних установлених ним
фактів. Однак суд апеляційної
інстанції всупереч нормам, викладеним
у статтях 303, 304 ЦПК України, сам не
усунув вказаних порушень, не перевірив
доказів та не надав їм належної оцінки,
не встановив всі обставини справи.

Також апеляційний суд на доводи,
вказані в апеляційній скарзі, уваги не
звернув, не перевірив та не спростував
доводи банку, що ОСОБА_5 отримав
споживчий кредит, що відповідачі є
спадкоємцями боржника та прийняли
спадщину у встановленому законом
порядку, не з'ясував наявність та
вартість спадкового майна та наявність
інших спадкоємців.

Ураховуючи викладене, визнати рішення
апеляційного суду законним та
обґрунтованим не можна, тому воно на
підставі ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», яке діє через
представника Шуліку Аліну
Володимирівну, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана