інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/237/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представників
відповідачів - управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області - Шупічук О.А., управління
Державної казначейської служби
України у м. Луцьку Волинської області -
Гладич О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області,
управління Державної казначейської
служби України у м. Луцьку Волинської
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди

за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 18 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області, управління Державної
казначейської служби України у м.
Луцьку Волинської області, Головного
управління Державного казначейської
служби України у Волинській області
про компенсацію матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконним
рішенням управління Пенсійного фонду
України у м. Луцьку відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове про
задоволення позову. Покликається на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Вважає, що неправомірні дії державних
органів, що завдали їй майнової шкоди,
повинні бути відшкодовані в повному
обсязі, оскільки вимоги щодо
відшкодування матеріальної шкоди є
обґрунтованими, так як саме через
неправомірні дії Управління
пенсійного фонду України в м. Луцьку
про відмову в призначенні пенсії вона
залишилась без засобів для існування і
змушена була користуватись кредитними
та ломбардними коштами, в результаті
чого понесла збитки у вигляді сплати
відсотків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
покликаючись на доводи, викладені в
ній.

Представники відповідачів управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області - Шупічук О.А.,
управління Державної казначейської
служби України у м. Луцьку Волинської
області - Гладич О.В. апеляційну скаргу
заперечили, оскільки вважають, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Також заперечили апеляційну скаргу
позивача - прокурор м. Луцька та головне
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області,
оскільки вважають, що рішення суду
першої інстанції є законним і підлягає
залишенню без змін.

Суд першої інстанції встановив, що
сплата відсотків за користування
кредитним лімітом, користування
послугами ломбарду не можна вважати
збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно наказу № 44-К від 01.09.2011 року по
Луцькій музичній школі ОСОБА_1 було
звільнено із посади викладача по класу
баяна в зв'язку із виходом на пенсію на
пільгових умовах з 01.09.2011 року.
Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08 травня 2012
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку, Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про визнання рішення про
відмову в призначенні пенсії
неправомірним та зобов'язання
призначити пенсію за вислугу років
відмовлено. Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.11.2012 року постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08 травня 2012 року у даній
справі скасовано і зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку призначити ОСОБА_1 пенсію за
вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 02.09.2011 року.

Судом встановлено, що станом на 10
квітня 2013 року позивачу було виплачено
пенсію з 02.09.2011 року.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач не
надала доказів, які б підтверджували її
витрати, які вона зробила або мусила
зробити для відновлення свого
порушеного права, як передбачає норма
матеріального права, на яку
покликається позивач як в позовній
заяві, так і в апеляційній скарзі.

Надані докази позивачем не є тими
витратами, які вказує зазначена нею
норма матеріального права. А отже,
сплата відсотків за користування
кредитним лімітом, користування
послугами ломбарду не можна вважати
збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що і підстав для
стягнення моральної шкоди в користь
позивача судом не встановлено,
оскільки кошти по виплаті пенсії з часу
подання заяви про її призначення
виплачені в повному об'ємі, про що
ствердила в судовому засіданні сама
позивач.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що з вищевказаної постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду не вбачається,
що суд визнав рішення про відмову в
призначені пенсії неправомірним, як
просила позивач по справі, а лише
зобов'язав УПФ України у м. Луцьку
призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових
умовах. Постановою встановлено, що суд
першої інстанції прийшов до хибного
тлумачення законодавства України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

До правильного висновку прийшов суд
першої інстанції, відмовивши у
стягненні понесених позивачем судових
витрат, які вона понесла при підготовці
та розгляду іншої адміністративної
справи.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК
України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не спростовує висновків суду
першої інстанції, рішення суду
ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218, 60
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 18 грудня 2013 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: