Справа №488/416/13- ц 04.02.2014 04.02.2014 04.02.2014
Провадження №22ц/784/544/14
Головуюча в першій інстанції Циганок
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю відповідача
ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства

«Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 05 вересня 2013 року по
справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»

(далі -АТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

до

ОСОБА_6, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором

та зустрічним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_6 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання договору поруки
припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

31 січня 2013 року АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості в розмірі 146
587 грн. 61 коп. в солідарному порядку.

Позивач зазначав, що 31 січня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит»,
правонаступником якого є АТ «Банк
«Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № 21-08/МБ,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 60 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом та
кінцевим терміном повернення до 30
січня 2013 року. В забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_6 по вказаному
кредитному договору між цим же Банком
та ОСОБА_3 того ж числа було укладено
договір поруки, згідно якого останній,
як солідарний боржник, взяв на себе
зобов'язання за виконання ОСОБА_6 умов
кредитного договору. У зв'язку з
порушенням останнім строків сплати за
користування кредитом та відсотків по
ньому, виникла заборгованість, яка
рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 19 жовтня 2011 року
стягнута в солідарному порядку з
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» станом на 27 жовтня
2009 року у розмірі 51 924 грн. 42 коп. та
також вирішено питання щодо судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 03 квітня 2012
року зазначене рішення районного суду
в частині стягнення заборгованості за
кредитним договором залишено без змін,
а в частині стягнення судового збору
змінено.

Посилаючись на те, що зобов'язання
станом на 07 листопада 2012 року ОСОБА_6
належним чином не виконано, позивач
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку 23 345 грн. 28 коп.
прострочених відсотків, пеню станом на
07 листопада 2012 року в розмірі 123 242 грн. 33
коп. та судові витрати.

24 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом, який в
подальшому уточнив, до ОСОБА_6 та АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки від 31 січня 2008 року
припиненим, оскільки ним в
добровільному порядку виконано
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 19 жовтня 2011 року та
сплачено кредитну заборгованість в
повному обсязі в розмірі 52 224 грн. 42 коп.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 05 вересня 2013 року позов
АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
станом на 07 листопада 2012 року в розмірі
34 217 грн. 74 коп. та 342 грн. 18 коп. судового
збору. У задоволенні позовних вимог АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено та визнано договір поруки
припиненим. Також вирішено питання
щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси
та Кредит» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову АТ «Банк «Фінанси
та Кредит» в повному обсязі, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовити. На думку апелянта, судом
першої інстанції не повно з'ясовані та
досліджені обставини, що мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
відповідача ОСОБА_3 та його
представника, дослідивши надані докази
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
31 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір №
21-08/МБ, відповідно до якого останній
отримав кредит у розмірі 60 000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом та кінцевим терміном
повернення до 30 січня 2013 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_6 умов
кредитного договору з ОСОБА_3 31 січня
2008 року укладено договір поруки, за
яким поручитель взяв на себе
відповідальність за належне виконання
позичальником кредитного договору та
сплату штрафних санкцій відповідно до
умов кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору,
позичальником ОСОБА_6 несвоєчасно
здійснювались щомісячні виплати на
погашення кредиту та проценти за його
користування, внаслідок чого станом на
27 жовтня 2009 року заборгованість
становила 51 924 грн. 42 коп., з яких 47 000
грн. тіло кредиту.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 19 жовтня 2011 року
зазначена заборгованість була
стягнута в солідарному порядку з
відповідачів (а.с. 8) та в цій частині
зазначене рішення залишено без змін
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 03 квітня 2012
року (а.с. 26). Тобто, рішення суду першої
інстанції набрало законної сили 03
квітня 2012 року.

Починаючи з червня 2012 року по жовтень
2012 року відповідачем ОСОБА_3, який несе
солідарну відповідальність за
невиконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, виконано рішення
суду та сплачено Банку зазначену
заборгованість, яка виникла станом на 27
жовтня 2009 року.

Тобто, починаючи з 27 жовтня 2009 року по
день виконання ОСОБА_3 рішення суду
продовжувались нараховуватись
проценти за кредитом та неустойка, так
як відповідачами було порушено
зобов'язання за кредитним договором,
які є обов'язковими для виконання
сторонами. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Отже, за змістом зазначеної норми права
для припинення поруки мають настати
декілька умов, зокрема: настання строку
визначеного у договорі поруки або
настання строку виконання основного
зобов'язання та не пред'явлення вимог
до поручителя протягом шести місяців з
дня настання такого строку.

При цьому строк настання виконання
основного зобов'язання може настати у
строк визначений договором або
законом.

За положеннями ст. 559 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як вбачається зі змісту договору
поруки (п. 5.1), порука припиняється із
припиненням зобов'язання, що
забезпечується нею, а також, якщо
Кредитор протягом трьох років від дня
настання строку виконання зобов'язання
за кредитним договором не пред'явив
вимоги до Поручителя. Договір поруки
діє до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань (п. 6.2).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову про припинення поруки, суд
прийшов до правильного висновку, що
основне зобов'язання за кредитним
договором поручитель виконав у жовтні
2012 року та з цього часу основне
зобов'язання припинилось, але не
звернув увагу на те, що з 27 жовтня 2009
року по день виконання ОСОБА_3 рішення
суду, Банком нараховувались проценти
за кредитом та неустойка, що
передбачено умовами кредитного
договору.

З вимогою про повернення прострочених
відсотків та пені позивач звернувся до
відповідачів 13 листопада 2012 року, а
позовна заява АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» подана до суду 28 січня 2013 року,
тобто в межах шестимісячного строку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України).

Підстави припинення зобов'язань
зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК
України та не передбачають можливості
припинення зобов'язання у зв'язку з
ухваленням судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Таким чином, саме по собі ухвалення
рішення про задоволення вимог
кредитора, не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору і не
звільняє боржника (поручителів) від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
процентів, пені й інших втрат,
передбачених договором.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку заборгованості по процентам
та пені є обґрунтованою та підлягає
задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову про визнання
договору поруки припинення необхідно
відмовити.

Проте, звертаючись з позовними
вимогами про стягнення з відповідачів
пені за 3 роки, позивач не звернув увагу
на положення ст. 258 ЦК України, якою
передбачений строк позовної давності
до вимог про стягнення пені в один рік.

Тобто, колегія суддів вважає, що розмір
пені підлягає зменшенню до 10 872 грн. 46
коп. (за один рік).

Крім того, Конституційний Суд України у
рішенні від 11 липня 2013 року по справі
щодо офіційного тлумачення положень
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності та розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Генеральної Асамблеї ООН
«Керівні принципи для захисту
інтересів споживачів» від 09 квітня 1985
року № 39/248, в якій наголошено, що
споживачі нерідко перебувають у
нерівному становищі з точки зору
економічних умов, рівня освіти та
купівельної спроможності, а тому
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Тому, Конституційний Суд України
визначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення первісного
позову та відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивачем при подачі позову до суду
сплачено 2 198 грн. 80 коп. судового збору,
позов задовольняється на 23%, а тому з
відповідачів підлягає стягненню 505 грн.
72 коп. судового збору ( по 252 грн. 86 коп. з
кожного).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 05 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним
договором від 09 вересня 2005 року
заборгованість за кредитним договором
№ 21-08/МБ в розмірі 34 217 грн. 74 коп.
(тридцять чотири тисячі двісті
сімнадцять грн. 74 коп.), які складаються
з заборгованості по процентам - 23 345 грн.
28 коп. та пені - 10 872 грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» 505 грн. 72
коп. судового збору (по 252 грн. 86 коп. з
кожного).

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про
визнання договору поруки припиненим
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді