Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/257/115/14

Єдиний унікальний номер 257/9763/13-ц

27 лютого 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого - судді Андрєєвої О.М.,

при секретарі - Хомутовій Н.Г.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
приміщенням загального використання,
стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом в своїх інтересах та в
інтересах своєї неповнолітньої дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до відповідача
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні приміщенням загального
користування у жилому будинку,
посилаючись на те, що відповідно до
свідоцтва про право власності № 573 від
13 травня 2013 року, виданого Управлінням
комунальних ресурсів Донецької
міської ради, позивач та її дочка
ОСОБА_4 є співвласниками по ? частині
кожна кімнати АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_2 є сусідкою позивачки та мешкає в
блоці АДРЕСА_2 того ж гуртожитку, при
цьому сторони мають право на
користування кухнею як приміщенням
загального користування. Але
відповідач самовільно зайняла все
приміщення кухні та лишила позивачку з
дитиною доступу до кухні шляхом
переобладнання входу, чим порушує
законні права позивача на користування
житлом. З приводу неправомірної
поведінки відповідача позивач була
змушена звертатися до Київського РВ
ДМУ УМВСУ в Донецькій області та до
житлового органу - ЖЕУ № 9 Київського
району м. Донецька, де позивачці було
рекомендовано звернутися до суду.
Таким чином, відповідач порушує право
позивачки вільно користуватися своєю
власністю, а тому позивач просить суд
усунути перешкоди у користуванні
приміщенням загального користування в
жилому будинку - кухнею АДРЕСА_1, а також
просила стягнути з відповідача суму
моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлені позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.
Стверджувала, що двері, які ведуть з
АДРЕСА_1 до приміщення кухні, яка є
приміщенням загального користування,
заблоковані, а увійти до цього
приміщення кухні можливо лише через
кімнати блоку АДРЕСА_2, який займає
відповідачка. Наполягала на тому, що як
власник жилого приміщення блоках
АДРЕСА_2-АДРЕСА_1 вона має право
користуватися кухнею, ніколи не
відмовлялся від користування кухнею і
ніколи не надавала згоди на
використання кухні лише відповідачкою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що на
підставі ордеру вона є наймачем жилого
приміщення кімнати АДРЕСА_2 Разом зі
своєю сім'єю вона займає кімнати
АДРЕСА_1. Стверджувала, що у 2006 році
мешканці інших кімнат, в тому числі
ОСОБА_1, відмовилися від використання
кухні, написали про це письмову заяву
та перестали заходити до кухні.
Стверджувала також, що з боку блока
АДРЕСА_1 вхідні двері до кухні лише
закриті на шпінгалет, а із середини з
боку кухні взагалі не замкнені та не
заблоковані, жодних перешкод у доступі
до кухні відповідачка не створює, а
тому мешканці блоку АДРЕСА_1, в тому
числі ОСОБА_1, в будь-який час мають
вільний доступ до кімнати.

Суд, заслухавши показання сторін,
показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові
докази, що є в матеріалах справи,
проаналізувавши надані докази, вважає,
що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні приміщенням
загального користування в жилому
будинку підлягає задоволенню, а у
позові про відшкодування моральної
шкоди слід відмовити з наступних
підстав.

Суд встановив, що на підставі свідоцтва
про право власності на приміщення в
гуртожитку, видане за № 573 від 13 травня
2013 року Управлінням комунальних
ресурсів Донецької міської ради
позивач ОСОБА_1, а також її неповнолітня
дочка ОСОБА_4 є власниками кімнати
АДРЕСА_1. При цьому загальна площа
приміщення, що є у власності зазначених
осіб, складає 19,9 м кв., а частка
власності за цим свідоцтвом складає 22,4
% загальної площі блоку АДРЕСА_1 в
зазначеному гуртожитку. Ці обставини
повністю підтверджуються копією
свідоцтва про право власності на
приміщення в гуртожитку (а.с.7) та копією
витягу КП «БТІ м. Донецька» про
державну реєстрацію прав (а.с.8, 9),
копією свідоцтва про народження ОСОБА_4
(а.с.4).

Суд також встановив, що на підставі
ордеру на жилу площу в гуртожитку № 69
серії 01 від 6 червня 2005 року відповідач
ОСОБА_2 є наймачем кімнати АДРЕСА_2, а
громадяни ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є членами
сім'ї наймача у зазначеному жилому
приміщенні. При цьому площа
зазначеного приміщення, що надане у
користування зазначеним особам,
складає 25,5 м кв. + 12,0 м кв., тобто в цілому
37,5 м кв. Ці обставини повністю
підтверджуються копією ордеру (а.с.39).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 червня 1992 року, з
наступними змінами та доповненнями,
передача у власність громадян житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється з
одночасною передачею їм у спільну
сумісну власність допоміжних
приміщень (приміщень загального
користування).

Відповідно до ч.2 ст.10 цього Закону
власники квартир багатоквартирних
будинків та житлових приміщень у
гуртожитку є співвласниками
допоміжних приміщень у будинку чи
гуртожитку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Таким чином, зазначені норми закону та
надані позивачем та відповідачем
правовстановлюючі документи на
відповідні жилі приміщення, також як
технічний паспорт на зазначені жилі
приміщення із планом усіх жилих та
допоміжних приміщень блоку
АДРЕСА_2-АДРЕСА_1 гуртожитку, тобто всіх
приміщень, що перебувають у власності
та користуванні обох сторін (а.с.10-11)
свідчать про те, що позивачу з її
неповнолітньою дочкою на праві
спільної часткової власності належить
жила кімната АДРЕСА_1 в спірному
гуртожитку, а у користуванні
відповідача з членами її сім'ї
перебувають жилі кімнати АДРЕСА_1

Суд встановив, що окрім зазначених
жилих кімнат, блок АДРЕСА_2-АДРЕСА_1
цього гуртожитку має єдину кухню
площею 10,6 м кв., що крім показань обох
сторін повністю підтверджуються
планом приміщення у технічному
паспорті на це приміщення (а.с.11).

Судом також встановлено, що зазначена
кухня в блоку АДРЕСА_2-АДРЕСА_1 між
сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку в натурі
не розділені, а тому відповідно до норм
ч.2 ст.3, ч.2 ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ч.2 ст.382 ЦК України мають
перебувати у спільному користуванні
обох сторін.

Зазначені обставини окрім показань
обох сторін повністю підтверджуються
наявними доказами, в тому числі змістом
свідоцтва про право власності позивача
та її дочки на жиле приміщення в
гуртожитку, змістом ордеру про надання
у користування жилого приміщення
вдіповілачу у цьому гуртожитку, та
технічним паспортом на зазначені жилі
приміщення.

При цьому наданий відповідачем ОСОБА_2
лист КП «СЕЗ Київського району м.
Донецька» на адресу начальника
інспекції Державного
будівельно-архітектурного контролю у
Донецькій області від 7 листопада 2012
року, згідно з яким КП «СЕЗ» просить
прийняти до експлуатації самовільне
переобладнання кімнати АДРЕСА_2 (а.с.37),
а також лист КП «Служба єдиного
замовника Київського району м.
Донецька» від 18 травня 2013 року про те,
що КП «СЕЗ» не заперечує проти
переобладнання кімнати АДРЕСА_2 у
зазначеному гуртожитку (а.с.38), не
містить жодних даних про те, що
зазначене переобладнання стосувалося
не кімнати АДРЕСА_2, як вказано у цих
листах, а приміщення кухні. Зазначені
листи КП «СЕЗ» не містять жодних даних
про те, в чому саме полягало
переобладнання кімнати АДРЕСА_2
гуртожитку та чи стосувалося це
переобладнання спірної кухні. Крім
того, відповідач ОСОБА_2 та її
представник не надали суду жодних
відомостей про те, чи було у
встановленому законом порядку
прийнято до експлуатації проведене
переобладнання жилого приміщення.

Також на підтвердження своїх доводів
про право одноособово користуватися
приміщенням кухні відповідач ОСОБА_2
надала суду письмову заяву на адресу
Управління житлового господарства від
ОСОБА_2 із підписами ОСОБА_1 та інших
трьох мешканців гуртожитку, згідно з
яким вони просять поділити кухню на дві
частини, та від входу на балкон
мешканці суміжних кімнат
відмовляються (а.с.77). Як викладено у
зазначеній заяві, «о разделении кухни
подписано и решено по соглашению
сторон комнат АДРЕСА_1 и АДРЕСА_1-б». При
цьому із зазначеної заяви очевидно, що
слова «или полный отказ от» и
«занимающих койко-места» дописані
пізніше, вже після складання основного
тексту заяви.

Таким чином, зміст цієї заяви не може
бути розцінений судом як доказ повної
відмови ОСОБА_1 від користування
приміщенням кухні, оскільки, по-перше, у
заяві вочевидь йдеться лише про її
згоду на поділ кухні на дві частини,
по-друге, відповідач ОСОБА_2 не надала
суду жодних даних про результати
розгляду цієї заяви Управлінням
житлового господарства, тобто не
надала суду достовірних доказів про те,
що поділ спірних нежилих приміщень був
проведений мешканцями блоку
гуртожитку у встановленому законом
порядку.

Отже відповідач не надала суду
достовірних достатніх документів, які
мали б юридичну силу, про те, що вона та
члени її сім?ї мають право
одноособового користування усім
приміщенням спірної кухні, та
документів про те, що інший мешканець
блоку гуртожитку позивач ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку була
позбавлена права на користування
приміщенням зазначеної кухні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Таким чином, суд встановив, що
зазначеними нормами закону, а також
ч.ч.1, 4 ст.41, ч.ч.1, 3 ст.47 Конституції
України гарантоване рівне право
власників кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 та наймача кімнат АДРЕСА_2
ОСОБА_2 на вільне використання
приміщень загального користування в
цьому гуртожитку, в тому числі на
користування кухнею.

В судовому засіданні співвласник
кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_1 стверджувала,
що вона бажає користуватися
приміщенням загального користування -
кухнею, але через неправомірну
поведінку відповідача ОСОБА_2 вона не
може потрапити до кухні, оскільки
відповідач не надає їй вільного входу
до кухні, заблокувавши вхід до кухні зі
сторони блоку АДРЕСА_1.

Такі доводи позивача повністю
підтверджуються актами комісії
житлового органу - ЖЕУ № 9 КП «Служба
єдиного замовника Київського району м.
Донецька» від 1 квітня 2013 року (а.с.13),
складеного у присутності дільничного
інспектора Київського РВ ДМУ УМВСУ в
Донецькій області, з якого виходить, що
в ході перевірки заяви ОСОБА_1
встановлено, що до блоків гуртожитку
АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 відноситься кухня як
місце загального користування, але
мешканці блоку АДРЕСА_1, б не мають
вільного доступу до приміщення кухні,
оскільки мешканці блоку АДРЕСА_2
заблокували вхід до кухні зі свого
боку, не маючи на це жодних дозвільних
документів. При цьому ЖЕУ № 9 є
структурним підрозділом
балансоутримувача гуртожитку
комунального підприємства «Служба
єдиного замовника Київського району м.
Донецька», в зв?язку з чим доводи
представника відповідача про
відсутність повноважень у працівників
ЖУЕ № 9 на складання зазначеного акту є
необґрунтованими.

Зазначені обставини, а також сам факт
звернення ОСОБА_1 до суду з питання
усунення перешкод в користуванні
кухнею повністю підтверджують доводи
позивача про те, що через відмову
відповідачки у доступі до кухні
позивач та її неповнолітня дитина не
можуть нею користуватися.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Тому факт відмови відповідача ОСОБА_2
надати позивачу ОСОБА_1 та її дочці
доступ до кухні, та її заперечення
проти користування позивачкою кухнею
суд розцінює як створення відповідачем
в порушення ст.9 ЖК України перешкод для
позивача в користуванні спірним
приміщенням загального користування у
жилому приміщенні, що порушує права
позивача, гарантовані ч.ч.1, 4 ст.41, чч.1, 3
ст.47 Конституції України, в зв'язку з
чим суд вважає вимоги позивача про
усунення перешкод в користуванні
кухнею законними та обгрунтованими.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, також
посилалася на те, що позивач ОСОБА_1
тривалий час з 2007 року не проживає в
спірному гуртожитку, тому у
користуванні приміщенням кухні
позивач не має потреби.

Разом з тим, суд встановив, що позивач
ОСОБА_1 є власником жилого приміщення в
гуртожитку, в зв?язку з чим її як
власника не може бути позбавлено права
користування жилим приміщенням та
відповідними допоміжними нежилими
приміщеннями навіть в разі її
непроживання у зазначеному житлі
протягом будь-якого часу, оскільки
позбавлення власника житла права
користуватися своєю власністю в
зв?язку з невикористанням цієї
власності протягом будь-якого часу не
передбачено будь-яким законом.

Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом
були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, в тому числі
відповідачу та її представнику, під час
розгляду справи було роз'яснено їх
права та обов'язки, зокрема положення
щодо змагальності процесу та
необхідності надання доказів на
підтвердження своїх доводів, сторонам
було надано всі можливості для
заявлення необхідних клопотань та
надання доказів, що підтверджується
матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач не подала суду
жодних достовірних доказів про
наявність законного права
користування кухнею блоків №№
АДРЕСА_2-АДРЕСА_1 лише одноособово
відповідачем ОСОБА_2 та членами її
сім'ї, та про відсутність права на
користування цією кухнею у позивача
ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні приміщенням загального
користування в жилому приміщенні є
законними та обґрунтованими, а тому
вважає необхідним прийняти рішення про
зобов'язання відповідача не чинити
позивачеві перешкод у користуванні
кухнею.

Разом з тим, оскільки стягнення
моральної шкоди внаслідок створення
перешкод у користуванні приміщеннями
загального користування в жилому
будинку не передбачено конкретними
нормами діючого закону, позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди є
необгрунтованим і задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, ч.ч.1, 4 ст.41,
ч.ч.1, 3 ст.47 Конституції України, ст.ст.9,
150, 191 ЖК України, ч.2 ст.3, ч.2 ст.10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 червня 1992 року, з
наступними змінами та доповненнями, ч.2
ст.382, ч.1 ст.383 ЦК України, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
приміщенням загального використання
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_1
приміщенням загального користування
кухнею площею 10,6 м кв., розташованою у
блоках АДРЕСА_2-АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди в сумі 2000
гривень відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення
може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: