Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
орган опіки та піклування
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради, про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, за касаційними скаргами
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що йому як ветерану
праці у 1978 році була надана у
користування чотирьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1 на сім'ю складом із
чотирьох осіб. Оскільки відповідачі з
2007 року не проживають у вказаній
квартирі, не беруть участі в її
утриманні та сплаті комунальних
послуг, просив визнати їх такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 10 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Визнано ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах скаржники просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги заявників підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи рішення про
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідачі не проживають у
спірному житлі без поважних причин
понад шість місяців.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно вимог до статей 71, 72 ЖК
Української РСР наймач або члени його
сім'ї можуть бути визнані судом такими,
що втратили право користування жилою
площею, зокрема, коли вони в ньому не
проживають без поважних причин понад
шість місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймачем, а в разі спору -
судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Установлено, що 09 лютого 1978 року між
житлово-експлуатаційною конторою № 1
міського житлового управління м.
Донецька та ОСОБА_3 було укладено
договір найму жилого приміщення в
будинках місцевих Рад депутатів
трудящих, державних підприємств і
установ, кооперативних і громадських
організацій Української РСР,
відповідно до якого ОСОБА_3 як наймачу
надана чотирьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 6 - 7). Факт передачі
квартири підтверджується актом
здавання і прийому квартири від 09
лютого 1978 року (а.с. 8).

Відповідно до акту від 09 квітня 2013 року,
складеного працівниками комунального
підприємства «Служба єдиного
замовника Ворошиловського району м.
Донецька», в указаній квартирі
зареєстровано п'ять осіб, але з травня
2007 року в ній мешкає лише ОСОБА_3 (а. с. 12).
Аналогічна інформація міститься і у
акті комунального підприємства
житлово-експлуатаційної контори-2
Ворошиловського району м. Донецька від
17 вересня 2008 року, довідці
комунального підприємства
житлово-експлуатаційної контори-2
Ворошиловського району м. Донецька № 979
від 18 жовтня 2010 року, довідці
комунального підприємства «СЄЗ
Ворошиловського району м. Донецька»
від 28 вересня 2011 року (а.с. 12 - 16).

За змістом ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР
жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за
кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання.

Згідно довідки Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Міжрегіональний центр
ювелірного мистецтва м. Києва» № 421
від 01 липня 2013 року ОСОБА_7 з 01 вересня
2011 року по 30 червня 2014 року
навчається у вказаному навчальному
закладі за професією ювелір,
ювелір-модельєр (а.с. 91).

ОСОБА_4 з 08 лютого 2013 року працює на
посаді директора по виробництву ТОВ
«Енергетично-Інвестиційна компанія»,
яка знаходиться по вул. Ярославська, 28-Б
в м. Києві, що підтверджується
відповідною довідкою № 811 від 27 червня
2013 року (а.с. 92).

ОСОБА_6 з 01 вересня 2010 року по 30 червня
2013 року навчався у Державному
професійно-технічному навчальному
закладі «Міжрегіональний центр
ювелірного мистецтва м. Києва» за
професією ювелір-монтувальник,
ювелір-закріпник, що підтверджується
довідкою № 358 від 23 серпня 2011
року, наданою вказаним навчальним
закладом (а.с. 99).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 78 ЖК Української РСР
тимчасово відсутній наймач зберігає
права і несе обов'язки за договором
найму жилого приміщення. Якщо в жилому
приміщенні не залишились проживати
члени сім'ї наймача, він зобов'язаний
забезпечити належне утримання
приміщення.

Як вбачається з квитанцій, які
містяться в матеріалах справи
(а.с. 50 - 52), відповідач ОСОБА_5
сплачувала комунальні послуги, послуги
по утриманню будинку та прибудинкової
території.

Крім того, відповідач ОСОБА_5
неодноразово зверталась до
відповідних органів та підприємств із
заявами щодо перерахунку та зменшення
плати за комунальні послуги та послуги
по утриманню будинку і прибудинкової
території (а. с. 68 - 88).

За змістом статей 1, 9 ЖК Української РСР
громадяни мають право на житло. Ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку
про задоволення позову без належного
з'ясування обставин справи та не взяв
до уваги докази, що містяться в
матеріалах справи, а саме: квитанції
про сплату за комунальні послуги,
довідки, які підтверджують відсутність
відповідачів за зареєстрованим місцем
проживання у зв'язку з роботою та
навчанням.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову, місцевий
суд обґрунтовано виходив із того, що
факт непроживання відповідачів у
спірній квартирі понад шість місяців
без поважних причин та невиконання
ними своїх обов'язків з утримання
квартири не доведено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
необґрунтовано скасував рішення суду
першої інстанції, ухвалене згідно з
законом.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 10 жовтня 2013 року скасувати,
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12
вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська