Справа № 226/255/14-ц
Провадження № 2/226/237/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області в складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.,

при секретарі Тіссен О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання
права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
квартири та визнання за нею права
власності на квартиру. На
обґрунтування вимог зазначила, що 30
грудня 2000 року за договором
купівлі-продажу, зареєстрованим на
регіональній товарній біржі
"Юго-Восток" в місті Димитров, вона
придбала у відповідачів двокімнатну
квартиру, розташовану на АДРЕСА_1. До
оформлення вказаного договору вони з
відповідачами дійшли згоди з усіх
суттєвих питань купівлі-продажу і
вважали, що оформлений на товарній
біржі договір є дійсним і подальшого
нотаріального посвідчення не вимагає.
Вказуючи на те, що в теперішній час вона
не має можливості розпорядитися
квартирою на свій розсуд шляхом
відчуження, оскільки угода нотаріально
не посвідчена, що створює їй перешкоди
у нотаріуса при реалізації свого права
на відчуження квартири, а відповідачі
звернутися до нотаріуса з приводу
належного оформлення купівлі-продажу
квартири не бажають, позивачка просить
суд визнати договір купівлі-продажу
квартири, укладений на регіональній
товарній біржі «Юго-Восток» 30.12.2000 року,
дійсним та визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги,
обґрунтовуючи їх викладеними в
позовній заяві обставинами.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, до судового засідання
не з'явились, надали суду письмові
заяви з клопотанням про розгляд справи
у їх відсутність, в яких зазначили, що
проти задоволення вимог не
заперечують.

Судом встановлено, що 30.12.2000 року
на регіональній товарній біржі
"Юго-Восток" в м.Димитров між сторонами
було укладено договір купівлі-продажу,
згідно якого відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продали, а
позивачка ОСОБА_1 купила квартиру, що
складається з двох жилих кімнат
загальною площею 43,1 кв.м, в тому числі
жилою 29,7 кв.м, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, яка складає одну ідеальну
частину багатоквартирного жилого
будинку. Продаж вчинено за 500 грн., які
продавці отримали від покупця до
підпису цього договору.

Згідно вказаного договору в
користування позивачки, як покупця,
перейшли: 36-1 - коридор, 36-2 - жила кімната,
36-3 - шафа, 36-4 - шафа, 36-5 - кухня, 36-6 - ванна,
36-7 - жила

кімната (арк.спр.8). Майно, яке є
предметом договору, належало
відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на житло за № 2/10-299, виданого
12 квітня 1994 року Виробничим об'єднанням
«Красноармійськвугілля» м.Димитрова
та зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у
реєстровій книзі № 16 за реєстровим № 31
стор.203 від 21.11.1994 року.

14 вересня 2001 року вказана
квартира була зареєстрована за
позивачкою в бюро технічної
інвентаризації м. Димитрова за
реєстровим №31 реєстрової книги № 16
стор. 212 (арк.спр.7).

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР від
18.07.1963 року, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, договір
купівлі-продажу жилого будинку
(квартири) повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу).

Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений сторонами 30 грудня 2000 року
та зареєстрований на регіональній
товарній біржі "Юго - Восток" в місті
Димитров, нотаріально посвідчений не
був.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня
1963р. нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Згідно частини 2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв
на час укладення угоди купівлі-продажу
спірного майна, якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» (із змінами
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах, міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини; дарування іншого
майна на суму понад 500 крб. і валютних
цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така
угода виконана повністю або частково
однією з сторін, а друга сторона
ухиляється від її нотаріального
оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК
за вимогою сторони, яка виконала угоду,
її правонаступників або прокурора
вправі визнати угоду дійсною. Однак це
правило не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження.

Як встановлено судом, між
продавцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_1 було
досягнуто згоди з усіх істотних умов,
які обумовлюються змістом договору,
про що свідчать їх підписи (арк.спр. 8).
Це дає суду підстави вважати, що
волевиявлення учасників правочину
відповідало їх внутрішній волі, а сам
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
обумовлені, тому права жодної із сторін
не порушені.

В судовому засіданні позивачка
зазначила, що договір купівлі-продажу,
укладений на торговій біржі, вважала
законним, оскільки згідно ст.12 Закону
України "Про власність" громадяни
набувають права власності на майно
шляхом укладання угод, не заборонених
законом, в тому числі і шляхом
реєстрації договорів купівлі-продажу
квартир на біржових торгах, які згідно
положень ст.15 Закону України «Про
товарну біржу» нотаріальному
посвідченню не підлягають. На даний же
час відповідачі, зазначаючи на
відсутності у них як
правоустанавлюючих документів, так і
права власності на квартиру, від
нотаріального посвідчення договору
ухиляються.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,
який діє з 07 березня 2012 року, правочини
щодо відчуження майна, право власності
на яке підлягає реєстрації,
посвідчуються за умови подання
документів, що підтверджують право
власності на майно, що

відчужується. Крім
правовстановлюючого документа на
житловий будинок, квартиру, садибу та
інше нерухоме майно, якщо воно підлягає
реєстрації, долучається витяг із
Реєстру прав власності на нерухоме
майно. Тому суд вважає обґрунтованими
доводи позивача про те, що на
теперішній час відповідачі невзмозі
без скасування в судовому порядку
реєстрації права власності отримати
витяг з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, який потрібно надати
нотаріусу. Зазначене кореспондується з
п.1.1, п.1.7 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а
також п. 3.5.5. «Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно», яке затверджено
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002 року № 7/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 28.07.2010
року № 1692/5), зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за №157/6445, згідно якого
реєстратор БТІ відмовляє у проведенні
державної реєстрації прав, якщо
заявлене право вже зареєстроване.

Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права. Такий
спосіб захисту цивільних прав був
передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р.

Оскільки укладений сторонами
договір купівлі-продажу не містить
жодної протизаконної умови, яка б
ставила під сумнів волевиявлення
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири, укладеного
між нею та відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 30.12.2000 року і
зареєстрованого на регіональній
товарній біржі "Юго-Восток" в м.Димитров
за реєстраційним №726, та визнання за
нею права власності на цю квартиру є
такими, що ґрунтуються на законі та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 47, 224 ЦК
Української РСР в редакції 1963 року,
ст.ст.10, 15, 60, 130, 209, 212, 213, 215, 294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 30 грудня 2000
року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
і ОСОБА_1 та зареєстрований
регіональною товарною біржею
"Юго-Восток" в м.Димитров за
реєстраційним № 726, за яким ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1
купила квартиру, що складається з двох
жилих кімнат загальною площею 43,1 кв.м.,
в т.ч. жилою 29,7 кв.м, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, яка складає одну
ідеальну частину багатоквартирного
жилого будинку, за яким в користування
покупця перейшли: 36-1 - коридор, 36-2 - жила
кімната, 36-3 - шафа, 36-4 - шафа, 36-5 - кухня,
36-6 - ванна, 36-7 - жила кімната.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою села Калинівка
Іванівського району Одеської області,
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутніми у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його отримання.

Суддя
Л.І. Клепка