Справа № 683/2750/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Загоруйко О.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1
та її представника - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розподіл майна подружжя та
встановлення порядку користування
квартирою,

в с т а н о в
и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що з серпня 1974 року
перебуває із ним у зареєстрованому
шлюбі. Зазначає, що за час шлюбу ними за
спільні кошти було придбано: квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 264834 грн.; автомобіль
ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 20000 грн.; причіп легковий
одноосний, державний номер НОМЕР_3
вартістю 4000 грн.; гараж №НОМЕР_4 в
гаражному кооперативі «Автомобіліст»
у м. Старокостянтинів вартістю 16000 грн.

Оскільки вона з відповідачем
припинила спільне проживання й у них
виник спір щодо спільно придбаного за
час шлюбу майна, тому просить поділити
вищезазначене майно, а саме: визнати за
нею право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та виділити їй у
власність гараж №НОМЕР_4, що
знаходиться в гаражному кооперативі
«Автомобіліст». Решту майна:
автомобіль ВАЗ-2101, державний номер
НОМЕР_1, та причіп легковий одноосний,
державний номер НОМЕР_3 виділити у
власність ОСОБА_3

Крім того, вказує, що між ними
виник спір щодо користування квартирою
АДРЕСА_1, який в добровільному порядку
вирішити не вдається. А тому, просить
також встановити порядок користування
вищезазначеною квартирою та виділити
їй у користування житлові кімнати
площею 14,9 кв.м та 11,3 кв.м, а відповідачу -
житлові кімнати площею 8,6 кв.м та 18,4
кв.м. Приміщення кухні, коридору,
туалету та ванної кімнати - залишити у
їх спільному користуванні.

Позивачка також просить стягнути
з відповідача понесені нею витрати по
сплаті судового збору в сумі 1324,17 грн.
та оплаті правової допомоги в сумі 520
грн.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник адвокат
ОСОБА_2 уточнили заявлені позовні
вимоги і просять виключити із поділу
гараж №НОМЕР_4, що знаходиться в

гаражному кооперативі «Автомобіліст»,
й виділити автомобіль та причіп
відповідачу, стягнувши з нього
компенсацію вартості частки позивачки
у цьому майні. Крім того, при
встановленні порядку користування
спірною квартирою просять врахувати,
що кімната площею 18,4 кв.м є прохідної, а
тому просять виділити позивачці саме
цю кімнату та кімнату площею 11,3 кв.м,
відповідачу виділити у користування
кімнати площею 14,9 кв.м та 8,6 кв.м., решту
приміщень - залишити у спільному
користуванні. Решту вимог підтримали у
повному обсязі. Щодо судових витрат, то
просять також стягнути з відповідача
на користь позивачки витрати по оплаті
автотоварознавчої експертизи в сумі 784
грн. та по оплаті оцінки квартири в сумі
472,08 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник - адвокат ОСОБА_3, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи, в останнє судове
засідання не з»явились, однак в ході
судового розгляду справи не
заперечували того факту, що спірна
квартира є спільним майном подружжя та,
що 1/2 частина цієї квартири належить
позивачці. Вказали, що гараж №НОМЕР_4 в
гаражному кооперативі «Автомобіліст»
не може бути предметом поділу, оскільки
право власності на нього за жодною із
сторін не зареєстровано. Щодо
автомобіля та причепа, то просять
визнати за позивачкою право власності
на 1/2 частину цих речей, посилаючись на
неможливість сплатити кошти у разі,
якщо ці речі будуть виділені ОСОБА_3
Щодо встановлення порядку
користування квартирою, то просять
виділити ОСОБА_1 кімнату площею 14,9 кв.м,
а ОСОБА_3 - кімнату площею 11,3 кв.м, решту
приміщень - залишити у їх спільному
користуванні, оскільки у квартирі
зареєстровані та періодично
проживають їх повнолітні діти ОСОБА_3
та ОСОБА_5

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 КпШС України (в
редакції 1969 року) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Розмір часток подружжя в разі
поділу майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, визнаються рівними
(ст.28 КпШС України).

Аналогічні положення містяться і
в Сімейному кодексі України, який є
чинним на час розподілу майна подружжя
ОСОБА_5.

Так, статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

В силу ст.70 ч.1 даного Кодексу у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власністю подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У відповідності до ст.71 ч.1 цього ж
Кодексу майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Відповідно до роз»ясень, даних в
п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст.372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Судом встановлено, що з 03 серпня 1974 року
по 03 лютого 2014 року сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу
сторони придбали наступне майно:
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
вартістю 264834 грн., автомобіль ВАЗ-2101, 1977
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1, вартістю 6065
грн.; причіп легковий одноосний, 1992 року
випуску, номер шасі НОМЕР_5, державний
номер НОМЕР_3, вартістю 1968 грн., а всього
майна на загальну суму 272867 грн. Розмір
частки кожного із подружжя становить
136433 грн. 50 коп. (272867 грн. : 2 = 136433 грн. 50
коп.).

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються та підтверджуються:
рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 21 січня 2014 року про
розірвання шлюбу між сторонами,
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 01 липня 1992 року,
посвідченим державним нотаріусом
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф.,
зареєстрованим Старокостянтинівським
БТІ 01 липня 1992 року за реєстровим №3876,
довідкою Старокостянтинівського БТІ
№338 від 29 серпня 2013 року, згідно якої
дійсна вартість квартири АДРЕСА_1
становить 264834 грн., інвентарною справою
на квартиру АДРЕСА_1, свідоцтвом про
реєстрацію автомобіля ВАЗ-2101,
державний номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_7
від 23 січня 2008 року, виданого на ім»я
ОСОБА_3, свідоцтвом про реєстрацію
причіпа, державний номер НОМЕР_3, серії
НОМЕР_6 від 21 квітня 1995 року, виданого на
ім»я ОСОБА_3

Наявність зазначеного майна
сторонами не заперечується, як і не
заперечується його вартість, що
визначена на підставі проведеної
Старокостянтинівським БТІ оцінки №338
від 29 серпня 2013 року щодо вартості
квартири та на підставі висновку
судової автотоварознавчої експертизи
№045/12/2013 від 30 січня 2014 року, згідно
якого ринкова вартість автомобіля
ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, станом
на 17 січня 2014 року становить 6065 грн., та
висновку судової автотоварознавчої
експертизи №045/1/12/2013 від 30 січня 2014
року, згідно якого ринкова вартість
причіпа, державний номер НОМЕР_3, станом
на 17 січня 2014 року становить 1968 грн.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана
сторонами під час шлюбу, що ними не
заперечується, тому є їх спільним
сумісним майном подружжя. Отже, дану
квартиру слід розділити, визнавши за
кожним із подружжя право власності на
1/2 частину цієї квартири. Вартість
частки кожного із подружжя у квартирі
буде становити 132417 грн. (264834 грн. : 2 = 132417
грн.)

Решту майна: автомобіль та причіп
є речами неподільними.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

З огляду на викладене, та враховуючи, що
позивачка ОСОБА_1 не володіє навиками
керування транспортними засобами, що
відповідач ОСОБА_3 фактично
користується спірним автомобілем та
причіпом, який в свою чергу без
автомобіля не може бути використаний,
суд приходить до висновку про
необхідність поділу вищевказаного
майна подружжя ОСОБА_3 за варіантом,
який відповідає вимогам закону і не
порушує прав сторін. А саме, автомобіль
ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 6065 грн., та причіп, державний
номер НОМЕР_3, вартістю 1968 грн. слід
виділити ОСОБА_3, стягнувши з нього на
користь позивачки компенсацію
вартості її частки у цьому майні.

Оскільки ОСОБА_3 судом виділено майна
на загальну суму 140450 грн. (132417 грн. + 6065
грн. + 1968 грн. = 140450 грн.) при вартості
частки 136433 грн. 50 коп., а ОСОБА_1 - на суму
132417 грн. при вартості частки 136433 грн. 50
коп., тому з ОСОБА_3 слід стягнути на
користь ОСОБА_1 4016 грн. 50 коп. (140450 грн. -
136433,50 грн. = 4016,50 грн.) грошової
компенсації в рахунок вартості частки
в майні подружжя.

Що стосується гаража №НОМЕР_4, що
розташований в гаражному кооперативі
«Автомобіліст» у м. Старокостянтинів,
то судом встановлено, що сторони не
оформили у встановленому законом
порядку право власності на цей гараж, а
тому він не може бути предметом поділу.
Крім того, сторони не надали суду
належних доказів і того, що вони набули
права власності на даний гараж згідно
законодавства, яке діяло на момент
будівництва ними цього гаража (п.3
Постанови Верховної Ради Української
РСР «Про введення в дію Закону
Української РСР «Про власність» від 26
березня 1991 року, ст. 15 Закону України
«Про власність», п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 червня 1991
року № 5 «Про практику розгляду судами
цивільних справ, пов'язаних з
діяльністю гаражно-будівельних
кооперативів»), зокрема не надано
доказів виділення у встановленому
законом порядку земельної ділянки
гаражно-будівельному кооперативу
«Автомобіліст» для будівництва
гаражів, а також доказів повного
внесення подружжям в період шлюбу
пайових внесків за наданий в
користування гараж.

Судом також встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 складається із чотирьох
кімнат, з яких три кімнати площею 14,9
кв.м, 11,3 кв.м та 8,6 кв.м є ізольованими, а
одна кімната площею 18,4 кв.м - прохідна,
та місць загального користування:
кухні площею 12,6 кв.м, ванної кімнати
площею 3,2 кв.м, туалету площею 0,9 кв.м,
коридору площею 12 кв.м та кладовки
площею 0,7 кв.м. Зазначена квартира
належала сторонам на праві спільної
сумісної власності, однак після поділу
майна подружжя сторони стали
співвласниками вищезазначеної
квартири у рівних частках кожен.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому в володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці в праві спільної часткової
власності.

Сторони не можуть дійти згоди стосовно
порядку користування кімнатами даної
квартири та місцями загального
користування, а тому суд дійшов
висновку про необхідність
встановлення порядку користування
даною квартирою.

Враховуючи, що житлова кімната
площею 18,4 кв.м є прохідною до житлової
кімнати площею 11,3 кв.м, тому
оптимальним варіантом, на думку суду,
буде виділення цих двох кімнат одному
із співвласників, а решту дві
ізольованих кімнати площею 14,9 кв.м та 8,6
кв.м - іншому співвласнику.

Приймаючи рішення про встановлення
порядку користування кімнатами, суд
вважає за можливе залишити у
користуванні позивачки житлову
кімнату площею 11,3 кв.м з приналежною до
неї лоджією та житлову кімнату площею
18,4 кв.м з приналежним до неї балконом, а
відповідачу залишити житлову кімнату
площею 14,9 кв.м та житлову кімнату
площею 8,6 кв.м з приналежною до неї
лоджією, решту приміщень - залишити у
спільному користуванні сторін. Такий
порядок користування кімнатами
квартири, на думку суду, є оптимальним,
а відхилення від площі, що припадає на
кожного із співвласників, є несуттєвим
та не ущемляє права власності кожної із
сторін, не порушує вимоги санітарних
норм та зменшить можливість створення
конфліктних ситуацій між бувшим
подружжям.

Посилання відповідача на те, що у
квартирі періодично проживають
повнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які
користуються кімнатами площею 18,4 кв.м
та 8,6 кв.м відповідно, не впливають на
висновок суду щодо необхідності
встановлення порядку користування
спірною квартирою саме між її
співвласниками, які у разі
необхідності проживання їх
повнолітніх дітей можуть виділити їм
одну зі своїх кімнат.

При розподілі судових витрат, суд
виходить із положень ст.88 ЦПК України
та стягує з відповідача на користь
позивачки понесені нею судові витрати
по сплаті судового збору, витрат на
правову допомогу, витрат, понесених в
зв»язку із проведенням
автотоварознавчої експертизи та
оцінки квартири.

Оскільки при подачі позову ОСОБА_1
сплатила 1598 грн. 87 коп. судового збору
(1484,17 грн. - за вимоги майнового
характеру та 114,70 грн. за немайнові
вимоги), що підтверджується
квитанціями від 04 вересня 2013 року (а.с.1)
та квитанцією від 20 вересня 2013 року
(а.с.20), а її позовні вимоги немайнового
характеру задоволено у повному обсязі,
а вимоги майнового характеру
задоволено лише на суму 136433,50 грн., тому
з відповідача на користь ОСОБА_1 слід
стягнути 1479,04 грн. судового збору (1364,34
грн. за задоволену частину майнових
вимог + 114,70 грн. за немайнові вимоги =
1479,04 грн.).

За проведення автотоварознавчої
експертизи ОСОБА_1 сплатила судовому
експерту Найдуку М.Л. 784 грн., що
підтверджується довідкою-рахунком від
31 грудня 2013 року (а.с.71) та квитанцією
№12296.101.1 від 09 січня 2014 року, а за
проведення оцінки спірної квартири -
сплатила Старокостянтинівському БТІ
472,08 грн., що підтверджується довідкою
Старокостянтинівського БТІ №316 від 07
листопада 2013 року та фіскальними
чеками від 27 серпня 2013 року та від 02
вересня 2013 року на суму 300 грн. та 172,08
грн. відповідно. Оскільки вимоги ОСОБА_1
про розподіл квартири, автомобіля та
причіпа задоволено у повному обсязі,
тому понесені нею витрати по оплаті
оцінки квартири та оплаті
автотоварознавчої експертизи
автомобіля та причіпа підлягають
стягненню з відповідача на її користь у
повному обсязі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40%
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Представництво в суді інтересів ОСОБА_1
здійснювала адвокат ОСОБА_2 на підставі
договору про надання правової допомоги
від 09 вересня 2013 року.

Протокольною ухвалою
Старокостянтинівського районного суду
від 25 лютого 2014 року адвоката ОСОБА_2
допущено до участі в даній справі, як
особу, яка надає правову допомогу
позивачці.

Згідно довідки №11/13 від 09 вересня 2013
року та наданого акту-розрахунку про
виконану роботу по наданню правової
допомоги позивачка сплатила адвокату
ОСОБА_2 520 грн.

Загальна кількість годин участі
адвоката ОСОБА_2 лише в судових
засіданнях по даній справі становить 3
години 40 хвилин (1 год. 25 хв. + 8 хв. +1 год. 37
хв. + 30 хв.), а тому граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
за участь у судових засіданнях по даній
справі становить 1786 грн. 40 коп.(1218 грн. х
40 : 100 х 3 годин 40 хвилин). Оскільки ОСОБА_1
сплатила адвокату за правову допомогу
лише 520 грн., тому ці витрати в повному
обсязі підлягають стягненню на її
користь з відповідача.

Те, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи, не
звільняє його від обов»язку сплатити
позивачці понесені нею в зв»язку із
розглядом справи судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.60, 69 ч.1, 70, 71 ч.1 СК України,
ст.ст.22, 28 КпШС України в редакції 1969
року, ст.358 ЦК України, суд

в и р і
ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Розділити майно подружжя ОСОБА_1,
виділивши:

- у власність ОСОБА_1: 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 вартістю 132417 грн.;

- у власність ОСОБА_3: 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 вартістю 132417 грн.;
автомобіль ВАЗ-2101, 1977 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 6065 грн.; причіп
легковий одноосний, 1992 року випуску,
номер шасі НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_3, вартістю 1968 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4016
грн. 50 коп. грошової компенсації в
рахунок вартості частки в майні
подружжя.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши у
користування:

- ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 11,3
кв.м з приналежною до неї лоджією та
житлову кімнату площею 18,4 кв.м з
приналежним до неї балконом;

- ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 14,9
кв.м та житлову кімнату площею 8,6 кв.м з
приналежною до неї лоджією.

Приміщення кухні площею 12,6 кв.м, ванну
кімнату площею 3,2 кв.м, туалет площею 0,9
кв.м, коридор площею 12 кв.м та кладовку
площею 0,7 кв.м залишити у спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1479
грн. 04 коп. судового збору, 520 грн. витрат
на правову допомогу, 784 грн. витрат по
оплаті автотоварознавчої експертизи,
472 грн. 08 коп. по оплаті оцінки квартири,
а всього 3255 грн. 12 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: