АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/16/14
Головуючий 1 - інстанції -
Справа № 2010/2959/12
Категорія - земельні
25 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого судді -
суддів колегії -
при секретарях -
Шпарага О.О., Прудніковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Харківської
області на рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
19 грудня 2012 року по справі за позовом
заступника прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Державного комітету лісових ресурсів
України та Данилівського дослідного
державного лісгоспу УкрНДІЛГА до
ОСОБА_4 , ОСОБА_5, треті особи -
Черкасько-Лозівська сільська рада
Дергачівського району Харківської
області , Відділ Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, скасування державної
реєстрації та повернення земельної
У квітні 2011 року позивач
звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_4,
в якому просив визнати недійсним
державний акт серії ЯИ № 603804 від 12
листопада 2009 року на право власності на
земельну ділянку, площею 0,2171 га, по
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4; визнати
недійсним запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно щодо
права власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку, площею 0,2171 га, по АДРЕСА_1 (
зобов'язати Харківську регіональну
філію ДП «Центр Державного земельного
кадастру» при Держкомземі України
відмінити державну реєстрацію в
Державному реєстру земель державного
акту серії ЯИ № 603804 від 12 листопада 2009
року на право власності на земельну
ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4;
зобов'язати ОСОБА_4 звільнити та
привести у придатний для використання
стан земельну ділянку, площею 0,2171 га, по
АДРЕСА_1, та повернути зазначену
земельну ділянку вартістю 707214 грн. за
належністю Данилівському дослідному
державному лісгоспу УкрНДІЛГА.
У серпні 2011 року позивач уточнив
позовну заяву до ОСОБА_4 та просив
виключити зі складу 3-х осіб Харківську
регіональну філію ДП Центр Державного
земельного кадастру» при Державному
комітеті України із земельних ресурсів
та Головне Управління Держкомзему у
Харківській області та залучити до
справи у якості 3-особи управління
Держкомзему у Дергачівському районі
Харківської області.
Заочним рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
28 березня 2012 року позов заступника
прокурора Харківської області в
інтересах держави в особі Державного
комітету лісових ресурсів України та
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА до ОСОБА_4 було
13 квітня 2012 року до
Дергачівського райсуду Харківської
області звернулась ОСОБА_6, яка діє в
інтересах особи, що не приймала участь
у розгляді справи ОСОБА_5 із заявою про
перегляд заочного рішення.
Ухвалою Дергачівського райсуду
Харківської області від 28 квітня 2012
року заочне рішення було скасоване і
цією ж ухвалою до участі у справі за
клопотанням представника ОСОБА_5
-ОСОБА_6 замість неналежного
відповідача ОСОБА_4 залучений в якості
належного відповідача ОСОБА_5
Рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
19 грудня 2012 року в задоволенні позову
прокурора до ОСОБА_5 відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора просить рішення скасувати та
ухвалити нове.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом невірно оцінені докази, долучені
до позову, а висновки про відсутність
підстав для задоволення позову
ґрунтуються на припущеннях та
безпідставному відхилені
беззаперечних доказів.

Так, судом порушено норми
Лісового та Земельного кодексів
України, зроблені невірні висновки
щодо відсутності належних доказів
незаконності виділення спірної
земельної ділянки.

Зазначає, що проведеною
прокуратурою перевіркою встановлено
незаконність та неправомірність
набуття ОСОБА_4 права на земельну
ділянку, оскільки передана у власність
земельна ділянка відноситься до
категорії земель лісового фонду та
знаходиться на землях, які перебувають
у постійному користуванні
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА, також рішення, яке
стало підставою набуття відповідачем
права власності, Черкасько-Лозівською
сільською радою у встановленому
порядку не розглядалося та не
приймалося.

Вказує, що передача земельної
ділянки також відбулася із порушенням
вимог розпорядження КМУ «Деякі питання
розпорядження земельними лісовими
ділянками» від 10 квітня 2008 року № 610-р.

Також зазначає, що суд взагалі не
надав будь-якої оцінки долученим до
позову доказам, а саме протоколу
засідання 47 сесії V скликання
Черкасько-Лозівської сільської ради
від 03 липня 2009 року; листу вказаної
сільської ради від 17 березня 2010 року;
листам Данилівського дослідного
державного лісгоспу від 24 лютого 2010
року та 22 березня 2010 року; фрагментам з
карти-схеми лісонасаджень та
матеріалам лісовпорядкування.

Вказує, що незрозуміло, чому суд
послався на результати позачергової
перевірки Управління Держкомзему у
Дергачівському районі, мотивуючи
відмову у задоволенні позову, оскільки
позивачем до позовної заяви будь-які
акти перевірки, плани-схеми взагалі не
долучались.

Також у ході судового розгляду
судом порушені вимоги процесуального
права, а саме позивачу не надсилалися
судові повістки про призначення та
розгляд справи, документи про
залучення співвідповідача, що
позбавило до того ж можливості
уточнення позовних вимог з приводу
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6
надала заперечення на апеляційну
скаргу в яких просила в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на те, що
прокурор не надав доказів позовних
вимог.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення про
відмову в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги прокурора
необґрунтовані, не надано належних та
допустимих доказів для скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку відповідача ОСОБА_5

З таким висновком суду, судова
колегія не погоджується з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте зазначеним вимогам рішення
суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається,
що прокурор звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_4 про визнання державного акту
недійсним і зобов'язання повернути
земельну ділянку.

Ухваливши 28 березня 2012 року
заочне рішення про задоволення позову
між сторонами , які зазначені в позові,
суд в порушення вимог ч.1 ст.228 ЦПК
України розглянув заяву про перегляд
заочного рішення, що надійшла не від
відповідача (ОСОБА_4) , а від
представника особи, яка не була
залучена до участі у справі, а саме
ОСОБА_5 і безпідставно скасував заочне
рішення.

Частина 1 ст.228 ЦПК України чітко
зазначає, що заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача.

Тоб-то, діючим цивільним
процесуальним законодавством не
передбачено подачу заяви про перегляд
заочного рішення особою, яка не була
залучена до участі у справі. Особи , які
не брали участі у розгляді справи,
згідно ч.1 ст.292 ЦПК України мають право
звернутись з апеляційною скаргою, якщо
рішенням суду вирішено питання про їх
права і обов'язки.

Таким чином, суд першої інстанції
скасувавши рішення взяв на себе
повноваження апеляційного суду, що є
неприпустимим.

Одночасно, в порушення ч.1 ст.33 ЦПК
України за відсутності клопотання
прокурора (позивача) і взагалі за його
відсутності в судовому засіданні, суд
замінив неналежного на його думку
відповідача ОСОБА_4 на належного
відповідача ОСОБА_5, тоді як ОСОБА_5 ніяк
не міг бути відповідачем за позовом
прокурора про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку виданого ОСОБА_4

ОСОБА_5 є належним відповідачем за
позовом прокурора про повернення
земельної ділянки і його слід було
залучити співвідповідачем.

Допущені судом грубі порушення
процесуального права призвели до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції в
рішенні суду зазначено, що спірна
земельна ділянка знаходиться в межах
населеного пункту і розпорядження нею
віднесено до компетенції
Черкасько-Лозівської сільради
Дергачівського р-ну Харківської
області, тоді як земельна ділянка
знаходиться поза межами населеного
пункту і розпорядження нею віднесено
до компетенції органу виконавчої
влади, а не сільради (п.12 Перехідних
положень ЗК України).

Крім того, в матеріалах справи
знаходиться викопіровка з планшету
лісовпорядкування кв.152 Південного
лісництва Данилівського дослідного
держлісгоспу, що свідчить про
знаходження спірної земельної ділянки
в користуванні Данилівського лісгоспу
(т.1 а.с.8).

Статтею 93 ЛК України (чинної на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що під час
лісовпорядкування здійснюється
визначення
меж і
внутрігосподарська
організація території
лісового фонду,
що перебуває у
користуванні
постійних
лісокористувачів, виконання
топографо-геодезичних
робіт і
спеціального
картографування лісів, а також інші
лісовпорядні дії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК
України передбачено, що до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Суд на зазначене уваги не звернув,
а саме що земельна ділянка належить до
земель лісогосподарського призначення
і рішення про вилучення у користувача
Данилівського лісгоспу земельної
ділянки не приймалось, а тому вона не
могла бути виділена ОСОБА_4

Також, зайвим є обґрунтування
судом відмови в позові з посиланням на
порушення вимог Порядку планування та
проведення перевірок… під час
проведення позачергової перевірки,
оскільки встановлення цих порушень
знаходиться поза межами позовних
вимог.

За таких обставин, рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позову.

При цьому, апеляційний суд
розглядає справу в межах позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції прокурором до відповідача
ОСОБА_4 До відповідача ОСОБА_5 прокурор
позовні вимоги не заявляв, що
позбавляє суд апеляційної інстанції
вирішити позовні вимоги про повернення
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною 2 цієї статті визначено
перелік основних способів захисту
цивільних прав і інтересів, серед яких
припинення правовідношення та
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно із ч. З ст. 152 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено,
що громадяни та юридич- особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Указаним положенням визначено правові
підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності. Такими
підставами є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень, органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах повноважень. У спорах, пов'язаних
із правом власності на земельні
ділянки недійсними можуть визнаватися
як зазначені рішення, на підставі яких
видані відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Аналогічні висновки викладені у
постановах Верховного Суду України від
22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року,
які прийняті за результатами перегляду
судових рішень з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у
справах № № 6-33цс13, 6-14дс 13, та в силу
імперативних положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковими у
правозастосуванні.

Матеріали справи свідчать, що
існує державний акт серії ЯИ № 603804 від
12 листопада 2009 року на право власності
на земельну ділянку, площею 0,2171 га, по
вул. АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_4 (т.1
а.с.5).

Зі змісту державного акту
вбачається, що виданий він на підставі
рішення 47 сесії У скликання
Черкасько-Лозівської сільради
Дергачівського р-ну Харківської
області, але як встановлено судовим
розглядом по цій цивільній справі і
вироком суду по обвинуваченню голови
сільради ОСОБА_7 від 5 червня 2013 року, що
набрав законної сили, таке рішення
сільрадою не приймалось (т.1 а.с.216-293).

При цьому, слід зазначити, що
оскільки спірна земельна ділянка
належить до земель лісогосподарського
призначення (т.2 а.с.3), то вона взагалі не
могла бути виділена ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Таким чином, видача державного
акту на право власності на земельну
ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст.
116 ЗК України) підстави є неправомірною.
Державний акт, виданий з порушеннями
вимог ст. ст. 116 ЗК України є недійсним.
Спірна земельна ділянка вибула із
володіння користувача - поза його
волею.

З огляду на це, позовні вимоги про
визнання державного акту , виданого на
ім'я ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Що стосується покладення обов'язку на
ОСОБА_4 повернути земельну ділянку, то
ці позовні вимоги не можуть бути
задоволені, оскільки відповідно до
договору купівлі-продажу від 27
листопада 2009 року зареєстрованому в
реєстрі за № 5006 приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_4 продала спірну земельну
ділянку ОСОБА_5, який є фактичним
користувачем спірної земельної
ділянки.

Після заміни судом першої
інстанції неналежного відповідача
ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_5
прокурор двічі був присутнім в
судовому засіданні, розгляд справи
тривав з квітня по грудень 2012 року і за
весь цей час прокурор позовні вимоги не
пред'явив до відповідача ОСОБА_5

Враховуючи наведене, в
задоволенні позову про покладення
обов'язку про повернення земельної
ділянки на ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до ч.5 п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України в п. 8
постанови від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» рішення суду про
задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійним
правочином, чи витребування майна із
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

Таким чином, позовні вимоги
зобов'язати Управління Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області відмінити державну реєстрацію
в Державному реєстру земель державного
акту серії ЯИ № 603804 від 12 листопада 2009
року на право власності на земельну
ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4
задоволенню не підлягають.

По-перше позовні вимоги про
повернення земельної ділянки залишені
без задоволення, а по-друге вимоги про
скасування державної реєстрації
пред'явлені прокурором до третьої
особи у справі, яка має правильну назву
Відділ Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області і який не був залучений до
участі у справі в якості відповідача,
що унеможливлює покладення на нього
будь-яких обов'язків.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст. 12, 83,116,118 ЗК
України, ст.93 ЛК України, ст. 215,216,236,228,313,
316, 317, 319 330, 338 ЦК , ст. 213, 214, 303, 304, 307, п. п. 2,
3, 4 ч. 1 ст. 309, 316,319 ЦПК України, судова
колегія , -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
-задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 19 грудня 2012
року - скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Визнати державний акт серії ЯИ № 603804
від 12 листопада 2009 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,2171 га, по АДРЕСА_1 Харківської області,
виданий на ім'я ОСОБА_4 - недійсним.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави судові витрати в сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн.. 70 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя -
Судді колегії -