У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором у солідарному
порядку, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору поруки, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 13
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № IFJWAE000015466
за яким йому надано 14615, 76 дол. США,
терміном повернення до 12 грудня 2012 pоку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у строки та в порядку
встановлені кредитним договором. На
забезпечення виконання зобов'язань по
даному кредитному договору між
позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було
укладено договори поруки, відповідно
до яких поручителі солідарно
відповідають перед ПАТ КБ «ПриватБанк»
за виконання позичальником ОСОБА_1
зобов'язань у повному обсязі за
кредитним договором. Оскільки
відповідач не виконує умови договору,
не сплачує заборгованість, просило
задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 19
липня 2013 року позов публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задоволено
частково. Стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором у розмірі 249781 грн 92 коп. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано
недійсним договір поруки від 17 квітня
2009 року, укладений між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Вирішено
питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
договору поруки та відмови у вимогах
банку до ОСОБА_3 скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 249781 грн 92
коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати, залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Що стосується доводів касаційної
скарги про те, що судом апеляційної
інстанції не були застосовані строки
позовної давності, відповідно до
поданої ОСОБА_3 про це заяви, то вони
підлягають відхиленню.

Як вбачається із матеріалів справи та
умов кредитного договору, отриманий
позичальником кредит підлягав
поверненню до 12 грудня 2012 року (п.7.1
договору), за згодою сторін строк
позовної давності встановлений
сторонами за всіма зобов'язаннями, у
разі їх невиконання, тривалістю п'ять
років (п.4.5 договору).

Позов подано до суду 16 квітня 2013 року.

Доказів про те, що заборгованість за
кредитним договором була стягнута на
користь позивача за період до 16 квітня
2008 року не подано і на такі обставини
ОСОБА_3 не посилається.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова