Провадження № 2/524/287/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.01.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі: головуючого - судді - Зємцова
В.В.

при секретарі - Денисенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності.

В позові зазначала, що її мати - ОСОБА_3
з 12 липня 1996 року по 22 листопада 2012 року
перебувала в шлюбі з ОСОБА_2. Шлюбні
відносини між ними були припинені з
січня 2010 року. про що зазначено в
рішенні Автозаводського районного
суду м. Кременчука про розірвання
шлюбу.

За період спільного проживання її мати
ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 уклали
кредитну угоду на придбання житла за
адресою : АДРЕСА_1. За даною адресою вона
проживала разом з матір'ю та вітчимом,
її молодшим братом.

Вона, як донька відповідачки ОСОБА_3,
проживала однією сім'єю з
відповідачами по справі, працювала,
вели спільне господарство, зарплату
передавала в сім'ю. За особисті кошти
вона придбавала собі речі побутового
вжитку.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
звернувся до суду про розподіл
спільного майна подружжя, в тому числі
і речей побутового вжитку, які належать
їй особисто.

Так, їй особисто належать: диван
вартістю 3810 грн., який вона придбала 30
березня 2011 року за кошти, подаровані
друзями, шафа вартістю 7459 грн., яку
6.04.2010 року подарувала бабуся ОСОБА_4, та
ноутбук «Леново» вартістю 7474 грн., який
особисто придбала за свої кошти в
кредит 7.02.2012 року. Кредит був
оформлений на ім'я ОСОБА_3 - її матері, в
зв'язку з тим, що через ї вік кредитну
угоду на неї не оформляли.

Зазначає, що всі ці речі вона придбала в
період, коли відповідач ОСОБА_3 та
позивач ОСОБА_2 не проживали однією
сім'єю.

Вважає, що придбані за її власні кошти
речі: диван, шафа, ноутбук на загальну
суму 18743 грн. - є її особистою власністю,
і бажає, щоб за нею було визнано право
власності на вказане майно.

Просила визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності на наступне майно:
диван-ліжко вартістю 3810 грн., шафа-купе
вартістю 7459 грн., ноутбук «Леново»
вартістю 7474 грн.. а всього на загальну
суму 18 743 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала.
Пояснила, що проживають з донькою в
одній кімнаті. Зазначені речі дійсно
належать їй. Позов донька подала із-за
того, що ОСОБА_2 подав позов про поділ
майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. Надіслав заперечення на
позову заяву та клопотання про розгляд
справи без його участі та участі його
представника.

Суд, вивчивши матеріали справи та
дослідивши докази у їх сукупності,
попри формальне визнання позову
відповідачем ОСОБА_3, вважає що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Сторони по справі проживають за одною
адресою. Шлюбні відносини між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 припинені та шлюб між ними
розірваний. Між ними виник спір щодо
розподілу спільного майна подружжя.

Донька ОСОБА_3 ОСОБА_5 вважає, що майно
зазначене нею в позові належить їй на
праві власності та відповідачі
порушують на не визнають це право.

На підтвердження своїх доводів позивач
надала: копію договору купівлі-продажу
№ 25 від 06 квітня 2010 року за яким ОСОБА_6
придбала у ФОП ОСОБА_7 шафу-купе за 7459
грн.; копію замовлення на меблі - диван
«Мікс» вартістю 3810 грн. із зазначенням
замовника ОСОБА_8; копію товарного чеку
№ 21 на диван «Мікс», вартістю 3810 грн.;
копію акту приймання - передачі від 07
лютого 2012 року ноутбуку «Леново» разом
з аксесуарами вартістю 7474 грн. із
зазначенням покупця ОСОБА_3

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник

зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно
позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає, що стороною позивача не
доведено факту набуття права власності
на зазначене в позові майно.

Не надано жодних доказів набуття
позивачем права власності на майно.

Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Вдаючи на недоведеність позивачем
набуття права власності на майно, не
може бути задоволений позов про захист
права власності.

Керуючись ст. ст. 386,387,388 ЦК України, ст.
ст. 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 228, 233 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: