Справа № 1314/818/12
Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/160/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Копняк С.М.,
Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: Проворної Н.І.

та участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 05 липня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, третіх осіб -Мостиської міської
ради Львівської області та управління
Держкомзему у Мостиському районі
Львівської області - про усунення
порушень права власності на землю,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, привести будівництво гаража
та фундаменту у відповідність до
проекту забудови АДРЕСА_1 та вимог
державних будівельних норм.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 107
(сто сім) гривень 30 коп. суми сплаченого
судового збору та 3000 (три тисячі)
гривень витрат пов'язаних з
проведенням експертизи.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі посилається
на те, що судом не враховано, що його
гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2, знаходяться в
одну лінію з іншими гаражами, що
розташовані про АДРЕСА_1, та становлять
комплекс шести гаражів, а тому при
зміщенні гаражу останнього буде
порушено цілісність основної стіни, що
може мати наслідком порушення міцності
та безпечності даної забудови, а також
може порушити права інших осіб. Права
позивача при цьому не порушені.

Просить рішення скасувати та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи і доводи
скарги, колегія суддів вважає, що її
слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Встановлено, що в обгрунтування
позовних вимог позивач посилалася на
те, що на підставі державного акту на
право власності серії ЯЖ № 583735,
виданого 09.09.2009 року, вона є власником
земельної ділянки площею 0,0024 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де
рішенням Мостиської міської ради
Львівської області № 91 від 25.02.2009 року
дана земельна ділянка надана їй під
будівництво та обслуговування гаража.

Вказувала, що перешкоду в будівництві
гаража їй створює ОСОБА_6 та
відповідач ОСОБА_4, який на відведеній
йому земельній ділянці, побудував
фундамент та починає зведення стін,
незважаючи на те, що місце розташування
фундаменту не відповідає проекту
відведення земельної ділянки в натурі,
тобто зміщений так, що займає частину
земель Мостиської міської ради, що в
свою чергу порушує її (позивачки) права
на користування своєю земельною
ділянкою, так як розташування
фундаменту позбавляє можливості
останній заїзду до свого гаража.

Просила суд усунути порушення її права
власності на земельну ділянку з боку
відповідачів, а саме: зобов'язати
ОСОБА_6 знести самовільно збудоване ним
господарське приміщення, яке частково
розташоване на її земельній ділянці;
зобов'язати ОСОБА_4 привести
будівництво свого гаража у
відповідність до проекту відведення
земельної ділянки в натурі.

В ході розгляду справи в суді позивачка
зменшила позовні вимоги, оскільки
ОСОБА_6 добровільно на час слухання
справи зніс самовільно збудоване ним
господарське приміщення, яке частково
було розташоване на її земельній
ділянці.

Задовольняючи позов, суд виходив
з того, що відповідач ОСОБА_4 на
відведеній йому земельній ділянці
побудував фундамент та починає
зведення стін незважаючи на те, що
місце розташування фундаменту не
відповідає проекту відведення
земельної ділянки в натурі, тобто
зміщений так, що займає часину земель
Мостиської міської ради, що в свою
чергу порушує права позивачки на
користування своєю земельною ділянкою,
так як розташування фундаменту ОСОБА_4
позбавляє позивачку в майбутньому
заїзду до свого гаража.

Суд також вказав, що відповідно до
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 001/13
від 07.06.2013 року проведеної по даній
справі, встановлено наступне:
збудований гараж і фундамент ОСОБА_4 не
відповідають проекту забудови та
вимогам державних будівельних норм та
правил щодо відстаней до
запроектованих гаражів; ОСОБА_4 порушив
встановлені проектом забудови межі на
2,5 - 4,0 м, що у майбутньому унеможливить
проїзд після будівництва
запроектованих гаражів; перебудова
гаражу у відповідності до проекту
забудови АДРЕСА_1 є можливою, так як для
цього необхідно з дотримання
будівельних норм розібрати збудований
гараж і частково фундамент та
збудувати, відступивши від існуючого
розташування в бік ділянки ОСОБА_8 на 1,5
м і на 2,5 м відповідно (а.с.133- 142).

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Із роз'яснень, викладених у п. 5
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" №6 від 30
березня 2012 року вбачається, що
відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Апелянт вказує, що судом не
враховано, що його гаражі НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, знаходяться в одну лінію з
іншими гаражами, що розташовані про
АДРЕСА_1, та становлять комплекс шести
гаражів, а тому при зміщенні гаражу
останнього буде порушено може порушити
права інших осіб, зокрема суміжного
землекористувача ОСОБА_8

Судова колегія вважає, що ці
посилання апелянта заслуговують на
увагу з таких підстав.

Судовою колегією установлено, що
ОСОБА_4 належать дві земельні ділянки
площами по 0,0024 га з призначеннями для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража (а.с.78). Земельна
ділянка для будівництва гаража НОМЕР_2,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_4 згідно Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 478076 від 17.04.2008 року (а.с.49) та
на ній відповідач збудував фундамент
та почав зведення стін.

При цьому земельну ділянку під
будівництво гаражу НОМЕР_1 він отримав
в 2007 році, а земельну ділянку під
будівництво гаражу НОМЕР_2 він придбав
згідно договору купівлі-продажу в
ОСОБА_9 в 2007 році (а.с.50). Ним
представлена суду технічна
документація на ці земельні ділянки
(а.с143-183).

Рішенням Мостиської міської ради №22
від 23.11.2007 року йому дано дозвіл на
переоформлення будівельного паспорту
під будівництво та реконструкцію
гаражу (а.с.46), а рішенням виконкому
Мостиської міської ради №387 від 23.11.2007
року затверджено проект реконструкції
гаражу (а.с.47).

Також встановлено, що рішенням
виконкому Мостиської міської ради №335
від 18.10.2007 року дано дозвіл мешканцям
будинку по АДРЕСА_1 на влаштування
огорожі навколо вказаних гаражів
(а.с.119).

В той же час позивач отримала земельну
ділянку пізніше згідно рішення
Мостиської міської ради Львівської
області № 91 від 25.02.2009 року, а державний
акт на право власності серії ЯЖ № 583735
їй видано 09.09.2009 року.

Отже первинним був запроектований
комплекс з шести гаражів по АДРЕСА_1,
серед яких є вказані два ОСОБА_4

Також встановлено, що по сусідству із
земельною ділянкою ОСОБА_5 є земельна
ділянка під будівництво та
обслуговування гаража ОСОБА_10, якій
рішенням Мостиської міської ради №81
від 3.09.2010 року затверджено будівельний
паспорт для будівництва гаражу.

Проте вказане рішення за позовом
ОСОБА_11 визнано протиправним рішенням
Мостиського районного суду Львівської
області від 22 жовтня 2013 року (а.с. 80-81,
т.2).

Як пояснила ОСОБА_3, при розгляді цієї
справи встановлено, що при виділенні
земельної ділянки ОСОБА_10 Мостиській
міській раді не було відомо щодо
запроектованих розмірів будинку
ОСОБА_11

Хоча висновки суду по тій справі не
мають відповідно до вимог ст.61 ЦПК
України преюдиції, однак в засіданні
судової колегії по даній справі, яка є
предметом апеляційного розгляду,
представники позивача та відповідача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дали пояснення щодо
розташування земельної ділянки ОСОБА_5
по відношенню до запроектованих
розмірів будинку ОСОБА_11

Встановлено, що на даний час в
провадженні Мостиського районного
суду Львівської області знаходиться
спір за позовом ОСОБА_4 щодо визнання
недійсним рішення Мостиської міської
ради та державного акту на право
власності серії ЯЖ № 583735 виданого
ОСОБА_5 09.09.2009 року.

Судовою колегією установлено, що
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 001/13 від 07.06.2013 року по
даній справі зроблено без врахування
запроектованих розмірів будинку
ОСОБА_11

В засіданні судової колегії 8.11.2013 року
була допитана експерт ОСОБА_12, яка
пояснила, що при проведенні експертизи
не було відомо про те, де запроектовано
будинок ОСОБА_11 При цьому експерт
визнала, що не знайомилась з проектом
забудови району АДРЕСА_1.

Крім того з пояснень експерта ОСОБА_12
та пояснень ОСОБА_3 встановлено, що
коли експерт вказувала відстань гаражу
ОСОБА_4 від запроектованого «іншого»
гаража 1 метер, то мала на увазі
майбутній гараж ОСОБА_10

В той же час ОСОБА_3 пояснила, що
відстань гаражу ОСОБА_4 від
запроектованого гаража ОСОБА_5
становить 4 метри.

Також експерт ОСОБА_12 не змогла
пояснити яким чином провести
перебудову гаражу НОМЕР_1, який є під
одним дахом з гаражем НОМЕР_3, який
належить ОСОБА_13

На це запитання експерт відповіла, що
гараж НОМЕР_3 потрібно розібрати. В той
же ОСОБА_13 не приймає участь в справі, а
отже суд не вправі вирішувати його
права.

Отже суд безпідставно взяв до уваги
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 001/13 від 07.06.2013 року про те,
що спірний гараж у майбутньому
унеможливить проїзд після будівництва
запроектованих гаражів ОСОБА_10 та
ОСОБА_5, а також щодо можливості
перебудови гаражу ОСОБА_4

Також суд не з"ясував, чи можлива
перебудова гаражу відповідно до норм
та правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, з
огляду на те чи є технічна можливість
виконати перебудову, чи не призведе
така пребудова до порушень прав ОСОБА_8.

Так експертом в засіданні судової
колегії підтверджено, що при
проведенні експертизи встановлено
відстань від огорожі ОСОБА_8 до тильної
сторони комплексу гаражів 2м. 30 см.

Таким чином, що висновок суду про те, що
гараж ОСОБА_4 слід перебудувати,
відступивши від існуючого
розташування в бік ділянки ОСОБА_8 на 1,5
м і на 2,5 м відповідно, не відповідає
дійсним обставинам та приведе до
порушення прав ОСОБА_8, яка не
притягнута до участі в даній справі.

Судовою колегією також встановлено, що
суд, не уточнивши позовні вимоги,
вирішив також привести фундамент у
відповідність до проекту забудови.

Так в позовній заяві позивач
посилалась лише на те, що гараж
розташований на її земельній ділянці,
нічого не вказавши про знесення
фундаменту.(а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому суду слід було запропонувати
позивачу в письмовому виді відповідно
до вимог ст.31 ЦПК України оформити
позовні вимоги щодо приведення
фундаменту гаражу ОСОБА_4 у
відповідність до проекту забудови.

Таким чином встановлено, що цим суд
не виконав вимоги ст.11 ЦПК України, чим
порушено права ОСОБА_4 щодо рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін.

Також встановлено, що Мостиська
міська рада не подавала позову до
ОСОБА_4 щодо самовільного будівництва.

Отже позивачем не доведено
порушення її прав ОСОБА_4 внаслідок
будівництва вказаного гаражу.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ч.1 п. 2 ст.307, ч.1 п. 4 ст. 309, ч.2
ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 05 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, третіх осіб
-Мостиської міської ради Львівської
області та управління Держкомзему у
Мостиському районі Львівської області
про усунення порушень права власності
на землю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Копняк С.М.

Савуляк Р.В.