У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
прокурора Ленінського району м.
Запоріжжя в інтересах недієздатного
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 27 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 і прокурор
Ленінського району м. Запоріжжя в
інтересах недієздатного ОСОБА_5
звернулися до суду із вказаним вище
позовом, у якому зазначали, що син
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 є інвалідом дитинства І
групи, оскільки ще підлітком повністю
втратив зір.

02 червня 2000 року останній уклав шлюб з
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народилась дитина - ОСОБА_7 На вимогу
сина, мати купила йому однокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де він
мешкав з сім'єю.

У жовтні 2008 року ОСОБА_5 тяжко захворів,
тривалий час знаходився у лікарні, але
внаслідок хвороби повністю втратив
слух і став повністю безпомічним,
спілкування з ним можливе лише за
допомогою таблиці з системою Брайля.

В період знаходження в лікарні
відповідач майже не навідувала свого
чоловіка, відмовлялась чергувати біля
нього в особливо тяжкий час, не
допомагала в придбанні необхідних
ліків. Після виписки ОСОБА_5 з лікарні,
відповідач відмовилась забрати його
додому і з того часу син мешкає у
матері, яка повністю обслуговує його.

ОСОБА_4 з сином мешкають в двокімнатній
квартирі, її онуки і відповідач навідує
їх разом з сином один раз на місяць, щоб
отримати аліменти на дитину з пенсії
чоловіка. Ніякої участі в турботах про
хворого чоловіка відповідач не
приймає. Посилаючись на зазначені
обставини, позивачі просили суд,
розірвати шлюб.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 27 листопада 2013 року, позов
задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_5, чиї інтереси
як недієздатного представляють його
опікун ОСОБА_4 і прокурор Ленінського
району м. Запоріжжя, та ОСОБА_6,
який зареєстровано 02 червня 2000 року
Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 218.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, керувався
тим, що недієздатний ОСОБА_5 тривалий
час мешкає зі своїм опікуном - матір'ю
ОСОБА_4 При цьому він позбавлений
можливості самостійно себе
обслуговувати, тому що втратив зір,
слух та має численні інші хвороби, які
суттєво впливають на його стан.
Натомість після ускладнення хвороб у
жовтні 2008 року відповідач, яка є його
дружиною, перестала спілкуватися з
чоловіком, не відвідувала його у
лікарні, після виписки з лікарні він
постійно проживає зі своїм опікуном -
матір'ю у двокімнатній квартирі, яка
належить матері. В квартирі, що
належить недієздатному мешкає
відповідачка з дитиною.

Враховуючи пояснення численних
свідків та зібрані у справі докази,
суди дійшли висновків про те, що сім'я
фактично розпалася і наявні усі
підстави для задоволення позову.

Матеріали справи та доводи касаційної
скарги не свідчать про порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Колодійчук В.М., Висоцька В.С.,
Гримич М.К.