Справа № 1308/2-771/11
Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/47/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю: позивачки ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 і їх
представника ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 28 грудня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_8 до
Воле-Висоцької сільської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, третіх осіб:
Жовківської державної нотаріальної
контори, Червоноградського МБТІ про
визнання частково недійсним рішення
виконкому Воле-Висоцької сільської
ради про оформлення права власності на
будинковолодіння, визнання права
власності на частку в майні
колгоспного типу двору, визнання права
власності на обов'язкову частку в
спадковому майні, -

в с
т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_8
звернулися до суду з зазначеним
позовом до Воле-Висоцької сільської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10,
треті особи: Жовківська державна
нотаріальна контора, Червоноградське
МБТІ, у якому просили визнати частково
незаконним і скасувати рішення
виконкому Воле-Висоцької сільської
ради № 28 від 15 серпня 1996 р. про
оформлення права власності на будинок
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11 в частині
реєстрації її особистого права на цей
будинок в цілому. Визнати їхнє право
власності, як членів бувшого
колгоспного типу двору, на 1/3 частку
майна двору кожного (що становить 6/18)
зазначеного будинковолодіння, визнати
право ОСОБА_2 на спадкування 1/18
обов'язкової частки від належної 1/3 в
майні цього двору померлій ІНФОРМАЦІЯ_1
р. ОСОБА_11

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
на підставі оспорюваного рішення
оформлено та зареєстровано право
власності на зазначене
будинковолодіння на ім'я лише матері, а
не членів колгоспного двору, що вважали
незаконним, оскільки, як їй стало
відомо, мати за життя 18 липня 2008 р.
склала заповіт, яким все своє майно
заповіла двом синам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і
їх дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в рівних
частинах, а позивачі позбавлені права
на належну їм частину колгоспного
двору після смерті матері.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 28 грудня 2012 р.
позов задоволено.

Визнано частково недійсним та
скасовано рішення виконкому
Воле-Висоцької сільської ради № 28 від
15.08.1996 р. про оформлення права власності
на будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11 в
частині реєстрації її особистого права
власності на даний будинок в цілому.

Визнано право власності ОСОБА_2, ОСОБА_8
на 1/3 частки майна двору кожної -
будинковолодіння в АДРЕСА_1, головою
якого була ОСОБА_11.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/18
обов'язкової частки від належної
ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. 1/3
частки в майні бувшого колгоспного
двору в АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
неповне з'ясування обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Зазначають, що суд необґрунтовано
надав перевагу одним доказам, та не
врахував інші. Зокрема суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_11 працювала у
колгоспі на підставі даних книг
погосподарського обліку та довідок
Воле-Висоцької сільської ради № 15 від
10.01.2012 р. і № 599 від 11.12.2012 р. Однак суд не
врахував, що довідки сільської ради
вказують на осіб, які мають право на
земельний пай (а не майновий пай) та
працювали у спілці, а не в колгоспі.
Вважають, що суд не врахував та не
вказав з яких причин не надав оцінку
довідці агрофірми «Лан» від 05.12.2012 р.,
яка вказує, що ОСОБА_11 майнового паю не
отримувала, оскільки не мала права на
пайовий фонд майна колективного
сільськогосподарського підприємства
відповідно до списку осіб, які мали
право на майновий пай, ця довідка
засвідчує, що ОСОБА_11 ніколи не була
членом колгоспу. Вказують, що районний
суд не прийняв до уваги заяву
відповідачів та їх представника про
застосування позовної давності,
встановленої чинним законодавством на
момент виникнення спірних
правовідносин, сплив якої є підставою
для відмови в позові.

Позивачка ОСОБА_8, відповідачі
Воле-Висоцька сільська рада
Жовківського району Львівської
області, ОСОБА_10, треті особи
Жовківська державна нотаріальна
контора, Червоноградське МБТІ належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, що стверджується
наявними у справі рекомендованими
повідомленнями, що відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянтів на їх представників на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення позивачки на заперечення
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

За вимогами статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи; роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення; встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Судом установлено, що предметом спору є
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Проте зазначені вимоги районним судом
враховані не в повній мірі.

Судом установлено, що предметом спору є
будинковолодіння АДРЕСА_1.

З свідоцтва про право власності
виданого Червоноградським МБТІ на
підставі рішення виконкому
Воле-Висоцької сільської ради № 28 від
15.08.1996 року вбачається, що таке видано
на ім'я ОСОБА_11 в якому зазначено, що їй
належить на праві власності житловий
будинок в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 померла, що
стверджено свідоцтвом про смерть
виданим Воле-Висоцькою сільською радою
серії НОМЕР_1.

Із заповіту, посвідченого 18 липня 2008
року Воле-Висоцькою сільською радою
вбачається, що ОСОБА_11 заповіла все
належне їй майно синам ОСОБА_3, ОСОБА_4
та внукам ОСОБА_6, ОСОБА_10 З спадкової
справи № 616/2010 заведеної Жовківською
державною нотаріальною конторою 14
грудня 2010 року вбачається, що про
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_11 цього дня звернулися ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 27 грудня 2010 року ОСОБА_6. В заяві
зазначили, що в склад спадкового майна
входить житловий будинок в
с.Воля-Висоцька по АДРЕСА_1, земельна
частка (пай) площею 2.15 га на території
Воле-Висоцької сільської ради та що
спадкоємців до обов'язкової частки
немає.

04.01.2011 року в нотаріальну контору
звернулася ОСОБА_2 про спадкування
після смерті матері відповідно до ст.
1241 ЦК України, обов'язкової частки.

Із довідки Воле-Висоцької сільської
ради № 1049 від 30.12.2010 року вбачається, що
житловий будинок ОСОБА_11 станом на 30
червня 1990 року відносився до
колгоспного типу двору, головою якого
була ОСОБА_11, членами ОСОБА_2 - дочка,
ОСОБА_12 - внучка.

З витягу із по господарської книги за
1957-60 роки по господарству ОСОБА_13
вбачається, що таке відносилося до
колгоспного типу двору, головою якого
значився ОСОБА_13, місце роботи
зазначено «колгоспник», членами
двору-дружина ОСОБА_11, «колгоспниця» та
їх четверо дітей.

Із витягу з погосподарської книги по
господарству ОСОБА_13 з 1974 року по 1990
роки видно, що дане господарство надалі
відносилося до суспільної групи -
колгоспне. В графі, місце праці,
навпроти прізвища дружини зазначено
«домогосподарка». В користуванні двору
є земельна ділянка, а станом на 1990 рік
0,43 га.

Надалі згідно відомостей по
господарських книг аж до дня смерті
ОСОБА_11 зазначено, що це господарство
відноситься до колгоспного типу.

З витягу із по господарської книги
засвідченої Воле-Висоцькою сільською
радою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
голова двору ОСОБА_13 помер,
господарство відноситься до
колгоспного типу.

З довідок виданих Волевисоцькою
сільською радою № 15 від 10.01.2012 року № 599
від 11.12.2012 року вбачається, що
відповідно до списку проекту
роздержавлення і приватизації земель
селянської спілки «Мрія»
Волевисоцької сільської ради до
списку, які мають право на середню
земельну частку, списку пенсіонерів,
які працювали в спілці, право на
отримання включена ОСОБА_11 і їй видано
сертифікат про право на земельну
частку (пай), що зареєстровано в книзі
за № 172.

За життя, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
ОСОБА_13 отримував пенсію як колгоспник,
був голова зазначеного колгоспного
двору. Після смерті останнього, його
дружина ОСОБА_11 отримувала пенсію по
втраті годувальника.

Відтак районний суд дійшов правильного
висновку, що спірне будинковолодіння
станом на 30 червня 1990 року відносилося
до суспільної групи, як колгоспний
двір, майно якого підлягає поділу на
підставі спадкового права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання, зокрема, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішенні справи, та докази на їх
підтвердження.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 р.
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність) встановлюється в три
роки.

Згідно із ст.75 ЦК УРСР 1963 р. позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін.

У відповідності з ст. 76 ЦК УРСР 1963 р.
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК УРСР 1963 р.
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в розові.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна даність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно роз'яснень ч.3 п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду № 20 від 22.05.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» на витребування частки з
майна колишнього колгоспного двору, що
збереглося на 15 квітня 1991 року
поширюється загальний трирічний строк
позовної давності. Розгляд позову про
право на майно колишнього колгоспного
двору не залежить від вирішення питань
землекористування.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції жодним чином не мотивував
питання позовної давності, визначені
нормами ЦК УРСР 1963 року, що діяли на
момент виникнення спірних
правовідносин, згідно яких (ст. 75 ЦК)
позовна давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін та не дав
оцінки заяві відповідачів про
застосування позовної давності (ст. 267
ч.3 ЦК України), зробленої у районному
суді.

Як встановлено судом і таке не
заперечувалося сторонами по справі, на
підставі рішення Воле-Висоцької
сільської ради № 28 від 15 серпня 1996 року
ОСОБА_11 видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
який остання, 18 липня 2008 року, та все
інше належне їй майно, заповіла
відповідачам (двом синам та двом
внукам).

З позовом про визнання частково
недійсним зазначеного рішення
сільської ради позивачі ОСОБА_2 і
ОСОБА_8 звернулися до суду 16 березня 2011
року, тобто після спливу позовної
давності.

Оглянувши в засіданні апеляційного
суду подану позивачкою будинкову книгу
та враховуючи дані в суді першої
інстанції 13 грудня 2011 року пояснення
позивачки ОСОБА_2, що їй було відомо в
90-х роках про оформлення права
власності на спірний будинок та про
складений матір»ю заповіт на належний
їй будинок з бажанням розділити його на
трьох своїх дітей, колегія суддів
дійшла висновку, що позивачам було
достовірно відомо про оскаржуване
рішення Воле-Висоцької сільської ради
№ 28 від 15 серпня 1996 року в 90-х роках,
вони проживали разом і знали, що на
матір оформлено право власності на
будинок.

Наведеним спростовуються пояснення
позивачки в апеляційному суді, що про
право власності матері на зазначене
будинковолодіння стало відомо лише
після смерті останньої.

Зважаючи на викладене і те, що
відповідачі у суді першої інстанції
заявляли про застосування судом
наслідків спливу позовної давності,
колегія суддів вважає, що районним
судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, не дано їм
належної оцінки та ухвалено помилкове
рішення через неправильне
застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення районного
суду, відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 28 грудня 2012 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_8 до
Воле-Висоцької сільської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, третіх осіб:
Жовківської державної нотаріальної
контори, Червоноградського МБТІ про
визнання частково недійсним рішення
виконкому Воле-Висоцької сільської
ради про оформлення права власності на
будинковолодіння, визнання права
власності на частку в майні
колгоспного типу двору, визнання права
власності на обов'язкову частку в
спадковому майні відмовити за спливом
позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.