Справа № 377/738/13-ц Головуючий у І
інстанції Малишенко Т.О.Провадження №
22-ц/780/837/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Микитенко Д.А.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованість за кредитним
договором у розмірі 36245,18 грн., а також
понесені судові витрати у сумі 362,45 грн.,
в якому послалися на те, що 13.08.2008 року
між ЗАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем
ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 2906,31 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.08.2009
року.

Оскільки умови зазначеного кредитного
договору відповідач належним чином не
виконує, то станом на 09.04.2013 року має
заборгованість - 36245,18 грн., яка
складається з 2906,31 грн. - заборгованість
за кредитом; 193,71 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
470,88 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 30472,13 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов
та правил надання банківських послуг:
500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1702,15
грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
в задоволені позову ПАТ КБ
«Приватбанк» було відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
рішення скасувати і ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм
процесуального та матеріального права.
Вважає, що представником позивача до
суду були надані помилково невірні
умови надання споживчого кредиту,а
саме за 2012рік, вірні умови договору
представник банку надати суду не мав
можливості, договором в п.5.5
(умов)сторонами визначено строк
позовної давності в 5 років, а тому банк
не пропустив строк позовної давності.
Крім того підтвердженням отримання
відповідачем коштів є кредитний
договір та розрахунок заборгованості
складений представником банку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов заявлений не правомірно,
оскільки позивач до заяви позичальника
від 13.08.2008р. надав не ті умови з якими
знайомився та погоджувався
відповідач, в яких зазначений строк
позовної давності в 50 років та які
приймались на підставі ліцензії НБУ
№22 від 29.07.2009 року, з урахуванням цього
був пропущений три річний строк
позовної давності.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 13.08.2008 року між ЗАТ КБ
"Приватбанк" та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав позичальнику
споживчий кредит, кошти у розмірі 2906,31
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 13.08.2009 року.

Оскільки умови зазначеного кредитного
договору відповідач належним чином не
виконує, то станом на 09.04.2013 року має
заборгованість - 36245,18 грн., яка
складається з 2906,31 грн. - заборгованість
за кредитом; 193,71 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
470,88 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 30472,13 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов
та правил надання банківських послуг:
500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1702,15
грн. - штраф (процентна складова).

Згідно статуту (нової редакції ) ПАТ КБ
«Приватбанк» за рішенням загальних
зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року
тип Банку з Закритого акціонерного
товариства змінено на Публічне
акціонерне товариство, ПАТ
КБ"Приватбанк" є правонаступником ЗАТ
КБ "Приватбанк".

Відповідно п.31 Постанови №5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012року про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин, враховуючи
положення пункту 7 частини 30 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув. У
зв'язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо),
положення пункту 7 частини 30 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку.

Судом встановлено, що позивачем надано
умови та правила надання банківських
послуг, в яких зазначений строк
позовної давності в 50 років та які
приймались на підставі ліцензії НБУ
№22 від 29.07.2009року, які не мають
відношення до заяви позичальника від
13.08.2008р.. Відповідач згоди на такі умови
надання послуг не давав.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Позовна давність, встановлена
законом, не може бути скорочена за
домовленістю сторін.

Разом з цим, вважати, що Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які приєднані
позивачем до апеляційної скарги,
відносяться саме до заяви позичальника
від 13.08.2008р. у колегії суддів підстав
не має, оскільки вони не підписані
відповідачем.

Статтею 256 ЦК України визначено що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Статтею 257 ЦК
України встановлюється загальна
позовна давність тривалістю у три роки.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позов заявлений не
правомірно, оскільки ПАТ КБ
«Приватбанк» пропустив трирічний
строк позовної давності для звернення
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права, позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах закону та не
підлягають задоволенню.

Позивачем данні обставини не
спростовані належними та допустимими
доказами.

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк"відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів

Головуючий:

Судді: