Справа № 454/2134/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/340/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю:
представника ощадбанку Очабрук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 23 вересня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі ТВБВ
№10013/0257 філії - Львівського обласного
Управління до ОСОБА_3 про виселення з
житлового будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 23 вересня 2013
року позов задоволено частково.
Ухвалено виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
р.н. з житлового будинку АДРЕСА_1. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Зазначає, що на день укладення
кредитного договору був неповнолітнім,
своєї згоди на укладення договору
іпотеки не давав, а таку згоду дала
опікунська рада Телязької сільської
ради, яка не була залучена до справи.
Крім того, його було виселено із
спірного житлового приміщення без
надання іншого жилого приміщення, що є
порушенням норм вимог закону.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що стверджується наявним у
справі рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення,
(а.с.50), заяв і клопотань від нього про
відкладення розгляду справи не
поступило, його неявку судова колегія
розцінює як без поважних причин, що,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ощадбанку на заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що 28 листопада 2007
року між ВАТ «Державний ощадний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» (далі
ощадбанк) та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит на споживчі
цілі, грошові кошти в розмірі 240 000,00 грн.
з кінцевим строком повернення 28
листопада 2017 року.

28 листопада 2007 року між ощадбанком та
позичальником ОСОБА_4 було укладено
іпотечний договір, за умовами якого
останній передав в іпотеку житловий
будинок з господарськими будівлями
загальною площею 107,4 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
приватним нотаріусом Сокальського
нотаріального округу ОСОБА_5 30 вересня
2010 року здійснено виконавчий напис на
звернення стягнення на зазначений
житловий будинок з господарськими
будівлями і земельну ділянку за
вказаною адресою.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 20 грудня 2010
року, яке набрало законної сили,
задоволено позов ощадбанку та виселено
ОСОБА_4 і ОСОБА_6 із житлового будинку
АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 109 ч.3
ЖК України, ст.ст. 589, 592 ЦК України, ст.ст.
33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

Матеріалами справи установлено, що
виселені із зазначеного будинку ОСОБА_4
і ОСОБА_6 є батьками відповідача ОСОБА_3,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який на
час ухвалення вказаного рішення від 20
грудня 2010 року був неповнолітнім.

Із матеріалів справи вбачається, що 16
травня 2013 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження за
вказаним вище виконавчим написом
нотаріуса від 30 вересня 2010 року, а 17
липня 2013 року описано і накладено арешт
на житловий будинок з господарськими
будівлями та земельну ділянку площею
0,1720 га по АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Відповідно з положеннями ст. 109 ЖК
України виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

З письмового повідомлення-вимоги
ощадбанку від 04 лютого 2013 року
вбачається, що останній прийняв
рішення про звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення та
вимагає в добровільному порядку
звільнити спірне жиле приміщення, у
випадку відмови виселення буде
проведено на підставі рішення суду, це
повідомлення отримане 07 лютого 2013 року
відповідачем.

Зазначена вимога в добровільному
порядку відповідачем не виконана.

Згідно ст.40 Закону України «Про
іпотеку» після прийняття рішення про
звернення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічні положення закріплені у ч.3
ст.109 ЖК України.

Відповідно до роз'яснень п. 43 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Ураховуючи вищенаведене, районний суд
підставно задовольнив позовні вимоги
ощадбанку.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності згоди апелянта на
укладення договору іпотеки та
виселення його без надання іншого
житла, колегія суддів вважає
неспроможними, оскільки вимоги
ощадбанку ґрунтуються на положеннях
закону.

Інші доводи скарги не заслуговують на
увагу, оскільки вони не спростовують
висновків суду.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції,
передбачених ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України,
які б мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення, відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 23 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.