Справа №577/6379/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/312/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення 12753 грн. 12 коп.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на необґрунтованість
судового рішення, на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідачки на її
користь заборгованість за усним
договором позики в сумі 12753 грн.12 коп.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що місцевим судом не враховано
визнання відповідачкою, при дачі нею
пояснень працівникам органів
внутрішніх справ, факту отримання в
позику коштів та визнання нею боргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянта, заперечення
відповідачки та її представника,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, в вересні
2011 року між позивачкою ОСОБА_3 та
відповідачкою ОСОБА_4 відбувались
домовленості щодо організації та
проведення весілля їх повнолітніх
дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

У зв'язку з відсутністю у відповідачки
та її сім'ї коштів необхідних для
проведення весілля, позивачкою 24
вересня 2011 року було передано сім'ї
відповідачки кредитну картку ПАТ «Банк
Русский Стандарт» з якої було знято 8000
грн.00 коп. і які були використані для
проведення весільної церемонії.

Вподальшому, протягом жовтня 2011 року,
за словами позивачки, вона також за
усними договорами позики передала
відповідачці кошти в загальній сумі 4753
грн. 12 коп., які були використані для
проведення святкового вечора.

Після проведення весілля, яке
відбулось 15 жовтня 2011 року, син та
чоловік відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6
та ОСОБА_8 знаходились на заробітках
на території Російської Федерації і
після отримання грошових коштів, на
ім'я ОСОБА_9 було грошовими переказами
перераховано 22 лютого 2013 року 25000
рос.руб., а 24 вересня 2012 року - 17340
рос.руб., що підтверджується рахунками
-виписками (а.с.18, 20).

8 грудня 2012 року позивачка звернулась
до правоохоронних органів із заявою
про вчинене кримінальне порушення
ОСОБА_4 з якої вбачається, що остання
отримала від неї в борг 8 000 грн.00 коп. і
не повернула.

За висновком про результати розгляду
заяви від 12 грудня 2012 року винесеним
ДІМ Конотопського МВ УМВС лейтенантом
міліції Ковальовим В.О. і затвердженим
т.в.о. начальника Конотопського МВ УМВС
України в Сумській області
підполковником міліції С.П.Курочка
було припинено розгляд заяви ОСОБА_3,
оскільки між сторонами виникли
цивільно-правові відносини, які
необхідно вирішувати в порядку
цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
не надала обґрунтованих доказів на
підтвердження того, що 24.09.2011 року та в
жовтні 2011 року між сторонами були
укладені договори позики, а тому
відсутні правові підстави для
стягнення з відповідачки на користь
позивачки 12753 грн.12 коп. як борг за
договором позики.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного вину, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Неоподатковуваний мінімум доходів
громадян - грошова сума розміром у 17
гривень, встановлена пунктом 5
підрозділу 1 розділу XX Податкового
кодексу України, яка застосовується
при посиланнях на неоподаткований
мінімум доходів громадян в законах або
інших нормативно-правових актах, за
виключенням норм адміністративного та
кримінального законодавства у частині
кваліфікації злочинів або
правопорушень, для яких сума
неоподатковуваного мінімуму
встановлюється на рівні податкової
соціальної пільги.

Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що позивачка, в
порушення вимог передбачених ст.ст.10, 60
ЦПК України, не надала суду
переконливих доказів на підтвердження
укладення між сторонами договору
позики, який відповідав би вимогам
передбаченим ст.ст.638, 1046, 1046 ЦК України,
а отже і досягнення між нею та
відповідачкою письмової згоди з усіх
істотних умов договору позики, а саме:
суми позики, порядку та строків
повернення суми позики.

Колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо ніби-то
визнання відповідачкою боргу у даних
нею письмових поясненнях 8 грудня 2013
року працівникам міліції, оскільки в
даних поясненнях відсутні відомості
про укладення між сторонами договору
позики, який відповідав би вимогам
передбаченим ЦК України, а є лише
відомості про організацію та
проведення весілля і подальше
повернення витрачених позивачкою
коштів на проведення весілля як самою
відповідачкою так і її повнолітнім
сином.

Інші доводи апеляційної скарги, на
думку колегії суддів, висновків суду
також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 26 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -