АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/616/2014
Головуючий в І інстанції Марківський
Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Бугрика В.В.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 24 грудня
2013 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Новотроїцької районної державної
адміністрації Херсонської області,
третя особа - Подівська сільська рада
Новотроїцького району про визнання
права на володіння користування
земельною ділянкою в порядку
спадкування, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним рішення комісії

В С Т А Н О В И Л А:

8.07.2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в
суд з позовом до Новотроїцької
районної державної адміністрації
Херсонської області, третя особа -
Подівська сільська рада
Новотроїцького району про визнання
права на володіння та користування
земельною ділянкою в порядку
спадкування, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним рішення комісії,
посилаючись на те, що рішенням
Новотроїцької районної ради №186 від
4.02.1993 року для ведення селянського
(фермерського) господарства ОСОБА_7 у
довічне успадковане володіння була
виділена земельна ділянка площею 51,4 га
на видано на неї державний акт.

2.09.1994 року за №41 було
зареєстровано селянське (фермерське)
господарство «Лідія», засновником
якого був ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
помер. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Смерть ОСОБА_7 як
користувача не є підставою для
припинення права користування
земельною ділянкою.

16.12.2011 року їм видано свідоцтво
про право на спадщину за законом.
Постійно діючою земельною комісією
Новотроїцької РДА їм було відмовлено в
наданні в оренду земельної ділянки,
право на довічне успадковане володіння
якою вони отримали в спадщину від
ОСОБА_7, земельну ділянку повернуто до
земель запасу Подівської сільської
ради.

Просили визнати за ними право
володіння та користування земельною
ділянкою площею 51,4 га згідно
державного акта на право довічного
успадковованого володіння землею
селянського (фермерського)
господарства, який зареєстровано в
книзі записів актів на право довічного
успадкованого володіння землею за №208
та усунути перешкоди в користуванні
даною земельною ділянкою, визнати
недійсним засідання постійно діючої
комісії по розгляду питань пов'язаних
із земельними відносинами від 1.11.2012
року та від 18.12.2012 року.

Рішенням Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
24 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_5 просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та
її представник апеляційну скаргу
підтримали з підстав викладених у ній,
просили рішення суду скасувати як
незаконне.

Представник Новотроїцької
районної державної адміністрації
апеляційну скаргу не визнав, просить її
відхилити як безпідставну.

У поданому на апеляційну скаргу
письмовому запереченні Подівська
сільська рада апеляційну скаргу не
визнала, просить її відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи позивачі просять визнати за
ними в порядку спадкування право
володіння та користування земельною
ділянкою площею 51,4 га наданою на
підставі рішення Новотроїцької
районної ради народних депутатів від 4
лютого 1993 року №186 у довічне
успадковане володіння для ведення
селянського (фермерського)
господарства ОСОБА_7, що
підтверджується державним актом на
право довічного успадкованого
володіння виданого Новотроїцькою
районною радою народних депутатів та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право довічного
успадкованого володіння землею за №208.

Оскільки вони є спадкоємцями за
законом належного спадкодавцю майна,
то відповідно успадковують і право
володіння та користування земельною
ділянкою наданою ОСОБА_7 у довічне
успадковане володіння для ведення
селянського фермерського
господарства.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті, як передбачено ст.1218 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону
України «Про селянське (фермерське)
господарство» від 20.12.1991 року №2009-ХІІ,
яка була чинною на час надавання
земельної ділянки спадкодавцю,
земельні ділянки для ведення
селянського (фермерського)
господарства надавалися громадянам за
їх бажанням у довічне успадковане
володіння, приватну власність або в
оренду. Право приватної власності на
земельну ділянку селянським
(фермерським) господарством могло
набуватися після шести років володіння
нею.

Як зазначалося в ст.2 цього
Закону селянське (фермерське)
господарство є формою підприємництва
громадян України, які виявили бажання
переважно особистою працею членів
цього господарства виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою і реалізацією.
Головою селянського (фермерського)
господарства є його засновник або
особа, яка є його правонаступником.
Селянське (фермерське) господарство
має назву, печатку і штамп.

Статтею 17 Закону України «Про
селянське (фермерське) господарство
також передбачався порядок
успадкування права володіння
земельною ділянкою, наданою для
ведення селянського (фермерського)
господарства, за якою у разі смерті
громадянина, який вів селянське
(фермерське) господарство, право на
володіння земельною ділянкою
передається одному із спадкоємців,
дієздатному громадянину України, який
досяг 18-річного віку і виявив бажання
виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою і реалізацією.
При цьому перевага в успадкуванні
права володіння земельною ділянкою
надається членові селянського
(фермерського) господарства - одному із
подружжя, дітей, батьків, родичів, які
проживали і вели разом з громадянином,
що помер, господарство. Спори між
спадкоємцями, а також між спадкоємцями
та іншими громадянами з питань
переважного права на дальше ведення
селянського (фермерського)
господарства вирішується судом.

Прийняттям Закону України «Про
фермерське господарство» від 19.06.2003
року визнано таким, що втратив чинність
Закон України «Про селянське
(фермерське) господарство».

Закон України «Про фермерське
господарство» не містить такої форми
володіння землею як довічне
успадковане володіння, а також не
передбачає успадкування права
володіння земельною ділянкою.
Зазначеним Законом закріплюється
право на отримання земельних ділянок
для ведення фермерського господарства
у власність або в оренду із земель
державної або комунальної власності.

Землі фермерського
господарства складаються із: земельної
ділянки, що належить на праві власності
фермерському господарству як
юридичній особі; земельних ділянок, що
належать громадянам - членам
фермерського господарства на праві
приватної власності: земельної
ділянки, що використовується
фермерським господарством на умовах
оренди. Права володіння та
користування земельними ділянками, які
знаходяться у власності членів
фермерського господарства, здійснює
фермерське господарство (ст.12 Закону
України «Про фермерське
господарство»).

Пунктом 8 постанови Верховної ради
України «Про прискорення земельної
реформи та приватизацію землі» від
13.03.1992 року №2200-ХІІ встановлено, що
громадяни, підприємства, установи,
організації, яким було надано у
встановленому порядку земельні
ділянки у довічне успадковане або
постійне володіння, зберігають свої
права на використання цих земельних
ділянок до оформлення права власності
або землекористування відповідно до
Земельного кодексу України.

Оскільки Земельний кодекс
України в редакції від 13 березня 1992
року передбачав право колективної і
приватної власності громадян на землю
зокрема право громадян на безоплатне
одержання у власність земельних
ділянок для ведення селянського
(фермерського) господарства і не
передбачав такої форми володіння
землею як довічне успадковане
володіння, то п.6 Перехідних положень
надавалося громадянам право, які мають
у постійному користуванні земельні
ділянки, але за цим Кодексом не можуть
мати їх на такому праві до 1 січня 2005
року, та продовжено до 1 січня 2008 року
переоформити у встановленому порядку
право власності або право користування
земельними ділянками, наданих для
ведення селянських (фермерських)
господарств, у довгострокову оренду.

ОСОБА_7 отримавши на підставі
рішення Новотроїцької районної ради
народних депутатів від 4 лютого 1993 року
№186 у довічне успадковане володіння
для ведення селянського (фермерського)
господарства земельну ділянку площею
51,4 га не переоформив за життя земельну
ділянку, яка знаходилася в постійному
користуванні фермерського
господарства «Лідія», на право
власності або право оренди.

З наявного в матеріалах справи
висновку Подівської сільської ради від
30.09.2009 року , в якому сільська рада не
заперечує проти надання земельної
ділянки площею 51,4 га в оренду ОСОБА_7
для ведення фермерського господарства
вбачається, що ОСОБА_7 звертався до
сільської ради щодо переоформлення
земельної ділянки наданої йому в
довічне успадковане володіння на право
оренди, проте за його життя земельна
ділянка зміни титулу прав на зазначену
земельну ділянку так і не зазнала.

Доводи апелянта про те, що суд
першої інстанції не прийняв до уваги
рішення Конституційного Суду України
від 22.09.2005 року, яким визнано
неконституційними положення п.6
розділу 9 «Перехідні положення» в
частині щодо втрати громадянами після
закінчення строку оформлення права
власності або права користування
землею раніше наданого їм права
користування земельною ділянкою, не
впливають на правильність рішення,
оскільки за рішенням Конституційного
Суду громадяни, які набули право
постійного користування земельною
ділянкою в порядку встановленому
законом, але за нині діючим
законодавством не можуть мати їх на
такому праві, не обмежені строком за
свого життя переоформити право
користування земельною ділянкою на
право власності або право оренди.
Спадкодавець втратив надане йому право
не у зв'язку з тим, що сплив строк
встановлений законом для
переоформлення права постійного
користування земельною ділянкою
наданою йому у довічне успадковане
володіння, а тому що він не встиг
реалізувати своє право за життя. Так,
згідно з рішенням Конституційного Суду
України за громадянами зберігається
право щодо оформлення права власності
або права користування землею раніше
наданого їм права користування
земельною ділянкою, яке може бути ними
реалізоване за життя і в даний час.

Права спадкоємців є похідними
від прав спадкодавця, які належали йому
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки на момент відкриття
спадщини Закон України «Про селянське
(фермерське) господарство», який
передбачав надання громадянам
земельних ділянок за їх бажанням у
довічне успадковане володіння для
ведення селянського (фермерського)
господарства та відповідно до якого
права володіння земельною ділянкою
підлягали спадкуванню, втратив
чинність, а Закон України «Про
фермерське господарство» від 19.06.2003
року та чинний Земельний кодекс
України прийнятий 25 жовтня 2001 року не
передбачають набуття такого права
громадян на землю як довічне
успадковане володіння та порядку
успадкування такого володіння, то суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов
до висновку, що позовні вимоги про
визнання права в порядку спадкування
на володіння та користування земельною
ділянкою площею 5,4 га розташованою на
території Подівської сільської ради
Новотроїцького району та наданої
спадкодавцеві ОСОБА_7 у 1993 році в
довічне успадковане володіння для
ведення селянського (фермерського)
господарства не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.23 Закону України
«Про фермерське господарство»
успадкування фермерського
господарства (цілісного майнового
комплексу або його частини)
здійснюється відповідно до закону.

Позивачі посилаючись на те, що
16.12.2011 року вони отримали свідоцтво про
право власності на спадщину за законом,
разом з тим не надали суду відмову
нотаріуса у видачі свідоцтва на
успадкування права володіння спірною
земельною ділянкою, право постійного
користування на яку набув спадкодавець
ОСОБА_7 на підставі рішення
Новотроїцької районної ради народних
депутатів від 4.02.1993 року №186 та яке
посвідчено Державним актом на право
довічного успадкованого володіння
землею.

Доводи апелянтів про те, що
смерть спадкодавця не є підставою для
припинення його права користування
земельною ділянкою не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вимоги
заявлені щодо визнання права на
володіння та користування земельною
ділянкою в порядку спадкування після
смерті засновника селянського
(фермерського) господарства «Лідія»,
яке є юридичною особою.

За таких обставин колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді