Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 03 вересня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, тривалий час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, переконані, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх спільним інтересам, як окремих осіб, що має для них істотне значення.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з 03 вересня 2004 року перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, протягом тривалого часу сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинено, вони проживають окремо, подальше збереження сім'ї стало неможливим, відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають та за обопільною згодою бажають розірвати шлюбу, оскільки вважають, що вони втратили почуття лобові один до одного, та як подружжя не мають майбутнього.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заяву про розірвання шлюбу підтримав, з підставі викладених в поданій заяві та поясненнях наданих заявником ОСОБА_1 в судовому засіданні, просив її задовольнити та розірвати шлюб.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала, з підстав викладених в позовній заяві, та поясненнях наданих заявником ОСОБА_1 в судовому засіданні, просила розірвати шлюб, оскільки подружжя протягом тривалого часу сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, досягли згоди щодо поділу спільного майна та участі у виховання батьками їх малолітнього сина, та за їх спільною заявою, яка відповідає їх дійсній волі, просять розірвати шлюб.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_1 _ ОСОБА_4, заявника ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як визначено статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 03 вересня 2004 року подружжя перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, що стало підставою припинення сімейно-шлюбних відносин, тривалий час подружжя спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб на підставі спільно поданої заяви.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Стаття 109 Сімейного кодексу України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

31 січня 2014 року укладено Договір про поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., за умовами якого між сторонами досягнуто згоди щодо порядку поділу рухомого та нерухомого майна придбаного під час спільного проживання. (а.с.3).

31 січня 2014 року укладено Договір про участь у виховання а утриманні дитини, а також про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., за умовами якого між сторонами досягнуто згоди щодо порядку утримання та виховання їх спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на умовах та в порядку визначеному вищевказаним договором. (а.с.4).

Відповідно до ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких подружжя наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, та відповідає їх дійсній волі, не зачіпає та не порушує їх особисті та майнові права, та права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, досягли спільної згоди щодо поділу майна та участі у виховані батьками дитини та сплати аліментів, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 24, 105, 109, 110 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1,4, 10, 58, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 03 вересня 2004 року (актовий запис №1171) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «ОСОБА_2», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_1».

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я