ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької
О.Р.

при секретарі - Цибулюк
М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору про позбавлення
батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги мотивує тим,
що відповідач, ОСОБА_3 є батьком
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з липня 2002 року
відповідач свої батьківські обов`язки
не виконує, про стан її здоров`я,
фізичний та духовний та моральний
розвиток не піклується, участі у
вихованні дитини не бере, жодного разу
з 2002 року відповідач не відвідав сина
за місцем його постійного проживання,
не сплачує аліменти, внаслідок чого
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника. Всі
питання щодо виховання сина
вирішуються нею самостійно без участі
та підтримки батька, дитина
знаходиться на її повному утриманні.
Відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини, ніяким чином не
піклується про сина, не проявляє
заінтересованості в його подальшій
долі, не цікавиться його успіхами,
станом здоров'я, не піклується про
фізичний і духовний розвиток дитини,
його навчанням, підготовкою до
самостійного життя, не спілкується з
дитиною, не відвідував і не відвідує
дитину вдома та жодного разу у школі.
Більш того не дає дозволу на
відвідування дитиною своєї бабусі,
дідуся та тітки, які вже багато років
проживають у Швеції та запрошують
дитину до себе. Це дуже негативно
впливає на сина так як він телефонує до
відповідача як до свого батька та
просить, щоб він надав дозвіл, проте
весь цей час син отримує від нього
тільки відмови, за таких обставин
створились умови, які шкодять
інтересам дитини, у зв'язку з чим
позивачка звернулася до суду з позовом
та просила суд позбавити ОСОБА_3
батьківських прав.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечив та просив
відмовити, посилаючись на те, що з 2005
року страждає на тяжке захворювання
нирок, з 15.01.2013 року йому встановлена 1
група інвалідності, тому протягом року
перебуває то на амбулаторному, то на
стаціонарному лікуванні, мінімум тричі
на тиждень проходить сеанси
програмного гемодіалізу в
амбулаторному режимі. Відсутність
постійного і достатнього заробітку
позбавила його можливості сплачувати
аліменти на утримання сина. Зазначає,
що позивачка, з якою син залишився
проживати після припинення відносин,
будучи повністю обізнана про його
тяжкий стан здоров'я, умисно вживала
усіх заходів, аби перешкодити його
спілкуванню з сином.

Представник третьої особи -
Органу опіки та піклування
Дніпровської РДА м. Києва в судове
засідання не з'явився, направив на
адресу суду заяву про розгляд справи
без їх участі та висновок органу опіки
та піклування про можливість
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
відповідача, покази допитаних в
судовому засіданні свідків, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, вважає встановленим
наступні обставини.

Відповідно до ст. 11 Закону
України «Про охорону дитинства»
батько і мати мають рівні права та
обов'язки щодо своїх дітей. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу
України (далі по тексту - СК України)
встановлено обов'язок батьків щодо
виховання та розвитку дитини.
Визначено, зокрема, що батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною освіти, готувати її до
самостійного життя. Передача дитини на
виховання іншим особам не звільняє
батьків від обов'язку батьківського
піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» передбачено,
що на кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Ті ж самі принципи закріплені
Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості. Якнайкраще
забезпечення інтересів дитини має бути
керівним принципом для тих, хто
відповідає за її освіту і навчання; ця
відповідальність лежить насамперед на
її батьках.

Судом встановлено, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі, 22
квітня 2001 року у них народився син
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Деснянського районного
управління юстиції у м. Києві 14 квітня
2006 року. З липня 2002 року стосунки між
сторонами припинилися.

Судом встановлено, що дитина -
ОСОБА_4, проживає з матір'ю, не змінюючи
адреси в АДРЕСА_1 та знаходиться на
повному її утриманні. Згідно
характеристики № 311 від 31.10.2013 року,
наданої ОСОБА_4, учню 7-А класу, батько
за всі роки навчання у школі не
з'являвся. Згідно вимоги державного
виконавця заборгованість по аліментам
на користь ОСОБА_2 на 01.10.2013 р. складає 36
177,08 грн.

За змістом ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Ухилення
батьків від виконання батьківських
обов'язків є підставою для покладення
на них відповідальності, встановленої
законом.

У відповідності до п. 2 частини 1
ст. 164 СК України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» встановлено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Відповідач проживає окремо, не
працює, згідно виписок з історії
хвороби, виписки № 126 із медичної
картки амбулаторного (стаціонарного)
хворого хворіє на хронічний
гломерулонефрит, згідно довідки до
акту огляду МСЕК № 799514 встановлена
перша група інвалідності з 15.01.2013р.

В судовому засіданні пояснив, що
останній раз бачив дитину в 2005 році,
проте позивачка постійно змінювала
місце проживання і він не мав
можливості бачитися з дитиною, проте до
Служби у правах дітей з проханням
усунути перешкоди у спілкуванні та
вихованні дитини з того часу не
звертався.

Водночас Пленум Верховного Суду
України в п. 15 зазначеної вище
постанови роз'яснив, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав.

Допитаний у судовому засіданні
син сторін, ОСОБА_4 пояснив, що за своє
життя бачив батька двічі під час
проведення засідання у Службі у
справах дітей, після закінчення якого
батько накинувся на нього з докорами,
зазначивши, що «це не я повинен тобі
телефонувати, а ти мені». Пояснив
також, що чотири роки назад дзвонив
батькові та просив гроші, щоб купити
шкільну форму, але батько відмовив.
Більше з батьком ніколи не спілкувався,
не розмовляв по телефону, батько не
цікавився його життям, успіхами у школі
та ніколи його не бачив, хоча постійно
проживає з матір'ю за відомою батьку
адресою та ходить в ту ж саму школу.

Допитана в судовому засіданні
свідок - ОСОБА_5, сестра відповідача
надала свідчення про те, що з 2005 року
захворів її брат, який потребує
лікування, а позивачка створює
відповідачу перешкоди у спілкуванні з
сином.

Згідно висновку Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації №103008-533 від 20.02.2014 року,
наданого в ході розгляду питання щодо
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
відносно малолітнього сина ОСОБА_4,
відповідно до рекомендацій комісії за
питань захисту прав дитини засвідчено,
що відповідач самоусунувся від
виконання своїх батьківських
обов'язків. Тому орган опіки та
піклування вважає за доцільне
позбавити батьківських прав
відповідача відносно малолітнього
сина.

Частиною першою ст. 60 ЦПК кодексу
України встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні відповідач
будь-яких належних та допустимих
доказів про те, що позивачка створює
йому перешкоди у спілкуванні з дитиною,
чи постійно змінює місце проживання
суду не надав.

Суд також критично ставиться до
тверджень відповідача про
неможливість спілкування з сином у
зв'язку із хворобливим станом, так як
батько не був позбавлений можливості
спілкуватися з сином по телефону чи
будь-яким іншим чином, цікавитися його
життям. Крім того, під час судового
засідання відповідач жодного разу не
сказав, що любить свою дитину і бажає
приймати участь у її вихованні.

Обставини справи свідчать про
небажання відповідача займатися
вихованням дитини, а саме відсутність
будь-яких дій, які б свідчили про його
намір змінити обставини свого життя та
вчинити дії, спрямовані на виховання
дитини, спілкування з нею. Доказів щодо
спростування таких обставин в
матеріалах справи немає.

Наведене свідчить про ухилення
відповідача - ОСОБА_3 від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини -
сина ОСОБА_4.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, покази допитаного у
судовому засіданні свідка ОСОБА_4,
вимоги чинного національного та
європейського законодавства, що
регулюють спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що відповідач по
справі внаслідок винної поведінки та
свідомого нехтування покладених на
нього, як батька, обов'язків, ухилявся
від їх виконання, у зв'язку з чим вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК
України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, Постановою Пленуму ВСУ від
30.03.2007 року № 7 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав -
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Київ, батьківських прав
відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

СУДДЯ
О.Р.
ЛУЖЕЦЬКА