СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
12 листопада 2013р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення трьох відсотків річних
та моральної шкоди,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернулася до суду
з позовом про стягнення з відповідача
трьох відсотків річних від
простроченої суми у розмірі 3404,73грн. та
моральної шкоди у сумі 1000грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що рішенням суду від
25 квітня 2012р. з відповідача на її
користь стягнуто матеріальну та
моральну шкоду у сумі 110 464,62грн.,
завдану залиття квартири. Однак,
відповідач у добровільному порядку
відмовилася відшкодувати завдану
шкоду. Після відкриття виконавчого
провадження відповідач також не
сплачує заборгованість, тому
відповідно до положень ст. 625 ЦК України
повинна сплатити три відсотки річних,
які за період з 21 червня 2012р. по 30 червня
2013р. становлять 3 404,71грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди, позивач
посилається на те, що 14 січня 2013р. з вини
відповідача у черговий раз залито її
квартиру, що завдало їй моральних
страждань.

Рішенням суду від 12 листопада
2013р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на
безпідставне не застосування судом
норм ст. 625 ЦК України та не надання
оцінки акту від 14 січня 2013р. про залиття
квартири позивача з вини відповідача.

Відповідач та її представник,
будучи належним чином повідомленими
про день та час розгляду апеляційної
скарги, двічі у судове засідання не
з'явилися, тому колегія суддів
відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України провела судовий розгляд у
відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта та її
представника, які підтримали
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
25 квітня 2012р., яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
20 червня 2012р.,

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/1476/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Набудович
І.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.задоволено позов
ОСОБА_1 і стягнуто на її користь з
ОСОБА_2 завданої залиттям

- 2 -

квартири 103442грн. матеріальної шкоди,
5000грн. моральної шкоди, та судові
витрати, а всього 110 464,62грн.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачем на
стадії виконання судового рішення, не є
грошовими зобов'язаннями у розумінні
ст. 625 ЦК України, тому застосування
даної норми є неможливе, а заподіяння
позивачу моральної шкоди належним
чином не доведено.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи, ґрунтується на наданих
сторонами доказах та нормах
матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з ураху-ванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З матеріалів справі вбачається,
що між позивачем та відповідачем не
існувало грошового зобов'язання, а
рішенням суду від 25 квітня 2012р.
відповідач зобов'язаний відшкодувати
завдану позивачу залиттям її квартири
шкоду, тобто між сторонами виникли
позадоговірні (деліктні) зобов'язання.

Завдана позивачу шкода була
стягнута з відповідача на підставі ст.
1166 ЦК України, тому підстав для
застосування ст. 625 ЦК України не має.

Доводи апелянта про те, що між
сторонами виникли грошові зобов'язання
після рішення суду, яким стягнуто з
відповідача на користь позивача суму
завданої шкоди, тому між сторонами
виникли грошові зобов'язання і є
підстави для застосування положень ч. 2
ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає
необґрунтованим, так як це суперечить
поняттю зобов'язання, яке зазначено у
статті 509 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Підставою для застосування
такого виду відповідальності є
наявність у діях особи складу
цивільного правопорушення, елементами
якого є: шкода, протиправна поведінка
та причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою. Відсутність
хоча б одного з цих елементів виключає
відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом. Протиправною є
поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
збитків. Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком.

В деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, відповідно до ст. 1167 ЦК
України позивач повинна була довести
не тільки протиправність поведінки
відповідача, на підтвердження чого нею
був наданий акт від 14 січня 2013р. про
залиття її квартири з вини відповідача,
а й наявність самої моральної шкоди та
причинний зв'язок між поведінкою
відповідача та заподіяною шкодою.

Суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що позивачем не було
надано доказів наявності моральної
шкоди та заподіяння її внаслідок
протиправної поведінки відповідача.

Доводи апеляційної скарги
вказаних висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Судом повно встановлені
обставини справи, оцінені надані
сторонами докази, правиль-

- 3 -

но застосовані норми матеріального
права, не допущено порушень норм
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 12 листопада 2013р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: