печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8126/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Бортницька
В.В.,

при секретарі - Клименко О. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного
управління МВС України в місті Києві,
Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_2, Головного
управління МВС України в місті Києві,
Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці, в якому
просить суд визнати незаконними діяння
відповідачів, якими порушено права,
свободи і законні інтереси позивача, а
також принижено його честь, гідність та
ділову репутацію; на підставі
встановленого факту правопорушення,
наявності деліктного зобов'язання,
захистити честь, гідність і ділову
репутацію позивача, присудивши до
виплати моральну шкоду за наклеп,
образу та приниження його честі,
гідності та ділової репутації, шляхом
солідарного стягнення з відповідачів
165 000,00 грн. на користь позивача;
стягнути з відповідачів (солідарно)
суми, сплачені у зв'язку з наданням
правової допомоги, в розмірі 39 675,00 грн.
на користь позивача; стягнути з
відповідачів (солідарно) суму
невиплаченого (недоотриманого)
заробітку, як втрачені позивачем
доходи (упущена вигода) у розмірі 35 100,00
грн. на користь позивача; загалом
розмір матеріальної та моральної
шкоди, завданої позивачу відповідачами
становить 239 775,00 грн.; зарахувати період
часу з моменту вимушеного звільнення
позивача з роботи і до моменту його
наступного працевлаштування на новій
посаді через 6,5 місяців, а саме з 01.04. по
19.10.2010 року до загального стажу роботи
за спеціальністю та безперервного
стажу проходження державної служби.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.07.2013 провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Міністерства
внутрішніх справ України про захист
честі гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням прав і свобод і
законних інтересів в частині вимог про
зарахування позивачу періоду часу з
моменту його вимушеного звільнення з
роботи і до моменту йогоь наступного
працевлаштування на новій посаді, а
саме з 01.04.2010 року по 19.10.2010 року до
загального стажу роботи за
спеціальністю та безперервного стажу
проходження державної служби закрито.

У судовому засіданні 27.01.2014
позивач ОСОБА_1 повністю підтримав
заявлені ним позовні вимоги, просив
заявлену до стягнення суму
матеріальної та моральної шкоди
стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явлений до
нього позов не визнає з підстав його
необґрунтованості та безпідставності.

Представники відповідачів ГУ МВС
України в м. Києві, Печерського РУ ГУ
МВС України в м. Києві, Управління МВС
України на Південно-Західній залізниці
також не визнають пред'явлений позов, у
його задоволенні просять відмовити.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судовим розглядом, 12.05.2010
старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС України
в м. Києві Любивцем П.В. винесено
постанову про порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, по
факту вчинення ним таємного викрадення
чужого майна (крадіжки) в особливо
великих розмірах, за ознаками складу
злочину, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК
України; кримінальна справа прийнята
до провадження слідчого та розпочато
розслідування.

Під час проведення розслідування в
рамках даної кримінальної справи, були
проведені необхідні слідчі дії, за
результати яких складені відповідні
процесуальні документи: протокол
обшуку від 12.05.2010, протокол про
затримання по підозрі у вчиненні
злочину від 12.05.2010, протокол особистого
обшуку затриманого (ної) або взятого
(тої) під варту і огляду речей, які були
при ньому (ній) від 12.05.2010.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ
ГУМВС України в м. Києві Любивця П.В. від
15.05.2010 підозрюваного в кримінальній
справі № 06-11765 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звільнено з ІТТ ГУМВС України в м.
Києві; обрано відносно ОСОБА_1
запобіжний захід - підписку про
невиїзд.

21.05.2010 старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС
України в м. Києві Любивцем П.В.
винесено постанову про припинення
кримінального переслідування, за якою
кримінальне переслідування відносно
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в кримінальній
справі № 06-11765 по факту вчинення
злочину, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК
України, припинено.

Підставою звернення до суду з
відповідним позовом стало, за
твердженнями позивача), неналежне
(жорстоке, образливе, таке, що принижує
честь і гідність особи) поводження з
боку відповідачів, зокрема і особливо
під час перебування позивача у
розпорядженні співробітників
Управління, грубе порушення
встановленої процедури провадження
досудового розслідування у
кримінальній справі, а також
застосування недозволених методів
слідства, вимушеним звільненням з
роботи, перебування під слідством у
якості підозрюваного за наклепницьким
звинуваченням.

Враховуючи зміст заявлених позовних
вимог, позивач відповідно до положень
ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України повинен
підтвердити належними та допустимими
доказами саме факт порушення органами
слідства його прав, свобод та інтересів
в ході проведення відповідних слідчих
дій.

Статтею 56 Конституції України
визначено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян. У
випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

У судовому засіданні 27.01.2014 за
клопотанням позивача його було
допитано як свідка, в ході пояснень
позивач пояснив, які саме, на його
думку, незаконні дії були допущені
органами слідства під час проведення
слідчих дій, в рамках розслідування
кримінальної справи, за підозрою
позивача у вчинені злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України

На запитання суду чи може позивач
надати суду докази, що можуть
підтвердити незаконність вчинення
процесуальних дій з боку органів
досудового слідства, як-то: незаконне
порушення кримінальної справи,
незаконне затримання, незаконне
проведення обшуку, та будь-яких інших
слідчих дій, які позивач вважає
незаконними.

Разом з тим, з пояснень, наданих
позивачем, вбачається, що позивач не
оскаржував у встановленому законом
порядку (ст. ст. 110, 234, 235 КПК 1960 р., який
був чинний на той період) постанови
слідчого, за якими було порушено
кримінальну справу щодо нього, було
його затримано за підозрою у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК
України, та вчинено інші слідчі дії.
Доказів протилежного матеріали даної
цивільної справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
не доведено обов'язкової спеціальної
умови, необхідної для настання
цивільної відповідальності за
неправомірні дії відповідачів:
Головного управління МВС України в
місті Києві, Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, Управління МВС
України на Південно-Західній залізниці
- незаконності постанов, на які
посилається позивач та копії яких
долучені до матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
позивачем у цій частині вимоги до даних
відповідачів про стягнення в
солідарному порядку матеріальної та
моральної шкоди за незаконні дії
останніх не підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог, заявлених у
тому числі до відповідача ОСОБА_2, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Однак, позивачем не надано доказів
того, що відповідачем ОСОБА_2 були
вчинені дії, які містять у собі
юридичний склад правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову. Твердження
того, що свідченням порушення
відповідачем ОСОБА_2 честі, гідності та
ділової репутації позивача, є
розповсюдження ОСОБА_2 у трудовому
колективі інформації про вчинення
позивачем певного злочину, не може бути
підставою для задоволення позову,
оскільки, як вбачається з пояснень
ОСОБА_2, жодної інформації щодо ОСОБА_1 у
трудовому колективі ним не
розповсюджувалось, якщо така
інформація і могла дійти до відома
колективу, то тільки через проведення
слідчими органами в приміщенні
будинку, де було вчинено злочин, певних
слідчих дій. Доказів розповсюдження
ОСОБА_2 інформації у будь-яких засобах
масової інформації, мережі інтернет,
тощо, позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 269-276, 1176 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Головного управління МВС України в
місті Києві, Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, Управління МВС
України на Південно - Західній
залізниці про захист честі, гідності та
ділової репутації, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
В.В. Бортницька