Номер провадження № 22-ц/785/2112/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Гірняк Л.А., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання
Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Суворовського районного суду
м.Одеси від 16 грудня 2013 року про
визнання неподаною та повернення
скарги ОСОБА_2 на дії старшого
державного виконавця Другого
Приморського ВДВС Одеського МУЮ
Долинського Миколи Миколайовича та
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича про відмову
у відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

До Суворовського районного суду
м.Одеси звернулась ОСОБА_2 зі скаргою на
дії старшого державного виконавця
Другого Приморського ВДВС Одеського
МУЮ Долинського Миколи Миколайовича та
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 04 грудня 2013 року (суддя
Шепітко І.Г.) скаргу ОСОБА_2 на дії
старшого державного виконавця Другого
Приморського ВДВС Одеського МУЮ
Долинського Миколи Миколайовича та
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича про відмову
у відкритті виконавчого провадження
було залишено без руху (а.с.4).

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 16 грудня 2013 року (суддя
Шепітко І.Г.) скаргу ОСОБА_2 на дії
старшого державного виконавця Другого
Приморського ВДВС Одеського МУЮ
Долинського Миколи Миколайовича та
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича про відмову
у відкритті виконавчого провадження
було визнано неподаною та повернуто
(а.с.7).

20.12.2013 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану ухвалу суду, яка
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 січня 2014 року була
залишена без руху. Після усунення
недоліків ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 04.02.2014 року було
відкрито апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Суворовського районного суду м.Одеси
від 16 грудня 2013 року про визнання
неподаною та повернення скарги ОСОБА_2
на дії старшого державного виконавця
Другого Приморського ВДВС Одеського
МУЮ Долинського Миколи Миколайовича та
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича про відмову
у відкритті виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав подану апеляційну
скаргу.

Представники ВДВС в судове засідання
не з'явились, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлялись належним чином. У
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України, неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвала суду
першої інстанції скасуванню виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03
грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Суворовського районного суду м. Одеси
зі скаргою на дії старшого державного
виконавця Другого Приморського ВДВС
Одеського МУЮ Долинського Миколи
Миколайовича та державного виконавця
Першого Суворовського ВДВС Одеського
МУЮ Пушкар Ярослава Кириловича та
просила суд визначити який з двох ВДВС
повинен проводити примусове стягнення
з ОСОБА_5 на користь апелянта, а також
скасувати одну з двох постанов про
відмову в відкритті виконавчого
провадження або ВП №40104237 (Другого
Приморського ВДВС Одеського МУЮ) або ВП
№40478905 (Першого Суворовського ВДВС
Одеського МУЮ).

Залишаючи скаргу ОСОБА_2 без руху суд
першої інстанції виходив з вимог ст.119
ЦПК України, відповідно до якої позовна
заява повинна містити ім'я
(найменування) відповідача, а також
зміст позовних вимог. Оскільки, в
скарзі, на думку суду, не зазначено
конкретну особу та конкретні дії, що
підлягають оскарженню, ухвалою від
04.12.2013 року позов було залишено без руху
(а.с. 4). Так само було звернуто увагу
скаржника на положення ст. 11 ЦПК
України щодо диспозитивності
цивільного процесу.

З таким мотивуванням не погодився
скаржник, який в заяві від 12.12.2013 року,
що була зареєстрована за № 46563,
повідомив суд про помилковість
висновків суду щодо оцінки поданої ним
скарги. Зокрема вважав подану скаргу
такою, що містить конкретну вказівку в
частині вимог щодо осіб, чиї дії
оскаржуються, та вимоги - який документ
оскаржується.

Колегія суддів не погоджується з
такими діями суду та заявника виходячи
з наступного.

Звертаючись до суду зі скаргою,
скаржниця мала право оскаржити обидві
постанови держаних виконавців, у разі
незгоди з ними. Як вбачається з
матеріалів справи, таке право було
реалізовано ОСОБА_2 шляхом направлення
скарги до начальника Першого відділу
ВДВС Одеського МЮУ щодо постанови
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС Одеського МУЮ
Пушкар Ярослава Кириловича, проте в
задоволенні скарги було відмовлено.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Судом
першої інстанції було прийнято рішення
про повернення поданої скарги через
невиконання вимог суду, оскільки, суд
вважав, що виходячи з дизпозитивності
процесу скаржниця повинна була
визначити одну з двох постанов, яка нею
оскаржується та вказати одного з
державних виконавців, відділів щодо
яких вона просить суд вчинити
відповідні дії - зобов'язати. Проте таке
мотивування відсутнє в ухвалі про
залишення без руху, а редакція самої
ухвали про залишення без руху робить
акцент на відсутності вказівки в
скарзі на конкретний акт та особу, що за
сенсом суттєво відрізняється від
вищевказаного тлумачення, яке було
зроблено суддями судової колегії під
час ознайомлення з текстом ухвали.
Водночас існує суттєва різниця за
сприйняттям інформації професійним
суддею, представником учасника процесу
та пересиченим громадянином.

Згідно з роз'ясненнями п. 8 Постанови
ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК України, і обов'язково містити
вступну, описову, мотивувальну та
резолютивну частини. Разом з тим,
рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Таким чином, процесуальне рішення суду
повинно бути чітким, зрозумілим, що
буде сприяти його однозначне
сприйняття всіма категоріями
учасників цивільного провадження.
Отримавши ухвалу суду про залишення
без руху скаржниця не зрозуміла її
змісту, та вважала, що всі реквізити -
тобто посадовці, чиї дії оскаржуються
та прийняті ними рішення вказані в
скарзі, хоча йшло про неможливість суду
самостійно визначати предмет
оскарження (один з двох).

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
того, що розгляд скарги за правилами
розділу VII ЦПК України є формою
судового контролю за виконанням
судових рішень, яке характеризується
особливим порядком розгляду звернення
громадянина до суду, зокрема в
скорочені строки, а чинне цивільне
процесуальне законодавство не
забороняє заявляти в одній скарзі
декілька вимог щодо різних державних
виконавців та їх постанов, які при
цьому пов'язані єдиним предметом
виниклих між сторонами правовідносин -
виконавчим листом, за яким було
відмовлено в порушенні виконавчого
провадження.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод від
04.11.1950 р., права людини вважаються
захищеними лише після повного
виконання рішення суду. Невиконання
судового рішення є порушенням права
особи на суд і стаття 6 Конвенції
втрачає свій сенс. Згідно з
запропонованим Європейським судом з
прав людини підходу до обов'язковості
виконання рішення суду та з
врахуванням вказаного вище щодо
можливості об'єднання вимог в межах
скаржного провадження, пріоритету прав
людини в суспільних відносинах (ст. 3
Конституції України), колегія суддів
вважає, що хоча заявлена редакція
скарги і не в повному обсязі відповідає
устояної практиці розгляду такого роду
справ судом, проте за своїм сенсом
могла бути предметом судового розгляду
у разі якщо скаржниця уточнивши свою
скаргу вкаже прямо на оскарження обох
постанов або вкаже на одну з двох
постанов, якої вона вважає було
порушено її право стягувача.

Колегія суддів звертає увагу апелянта
на те, що можливість вибору за
стягувача, особи, яка порушила її
права, ставить під сумнів об'єктивність
суду та призводить до підміни сторони
провадження судом, що є неприпустимим.

Таким чином, оскільки встановлені інші
підстави для скасування прийнятого
процесуального рішення судом першої
інстанції, ніж заявлені стороною,
зокрема встановлено порушенні норм
процесуального права, колегія суддів
виходить за межи доводів апеляційної
скарги та скасовує прийняте
процесуальне рішення суду першої
інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК
України.

На підставі та керуючись ст.ст. 303, 304, 307,
311, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Суворовського районного суду м.Одеси
від 16 грудня 2013 року - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду
м.Одеси від 16 грудня 2013 року скасувати.

Питання про прийняття скарги повернути
на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та подальшому оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

Л.А. Гірняк

М.В. Процик