Справа № 444/1250/13
Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/454/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.
Категорія справи:27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і
Ванівського О.М.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4;
Ковальчук Л.О. - представника ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4, на рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 22 жовтня 2013
року,

В С Т А
Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_4
відмовлено у задоволенні її позову до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» (в подальшому -
Банк") про: 1) визнання договору поруки №
014/7299/82/53494, укладеного 09.11.2007 року між
нею та Банком в порядку забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором від 09.11.2007 року, припиненим; 2)
зупинення стягнення за виконавчим
листом № 2-379/11, виданим Жовківським
районним судом Львівської області
15.07.2011 року; 3) визнання виконавчого
листа № 2-379/11, виданого Жовківським
районним судом Львівської області
15.07.2011 року, таким, що не підлягає
виконанню (а.с. 61-62).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 -
представник позивачки ОСОБА_4

Апелянт просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Вважає неправомірним відхилення судом
клопотання про витребування доказів, а
саме: кредитного договору разом з
графіком повернення кредиту та сплати
інших платежів.

Вважає, що судом не було дано належної
оцінки доказам, які було долучено до
позовної заяви, а саме: розрахунку
заборгованості боржника ОСОБА_7 за
кредитним договором,
вимозі-попередженню № 02-05/06-4802 від
27.08.2009 року, рішенню Жовківського
районного суду Львівської області від
27.05.2011 року, договору поруки тощо.

Вважає, що судом при ухваленні
оскаржуваного рішення не було
враховано роз'яснень, які містяться у п.
24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
згідно яких відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Вважає, що судом при вирішенні позовних
вимог про зупинення стягнення за
виконавчим листом та визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, було проігноровано норму,
яка передбачена ч.4 ст. 369 ЦПК України і
якою встановлено, що у випадку, коли
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, відповідний суд визнає
виконавчий документ таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково.

Звертає увагу на те, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 14.06.2010 року задоволено позов
ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 014/7299/82/53494 від
09.11.2007 року та стягнуто зі згаданого
позичальника на користь позивача 138 046
грн. 29 коп., а відтак вважає, що
стягнення за рішенням Жовківського
районного суду Львівської області від
27.05.2011року з ОСОБА_4, як з поручителя, на
користь Банку 150 401 грн. 34 коп. є
подвійною цивільно-правовою
відповідальність «одного й того ж виду
за одне й те ж порушення договірного
зобов'язання».

Вважає неправомірним посилання суду на
пункт 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 року № 9, у якому
міститься роз'яснення про
недопустимість забезпечення позову
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили,
оскільки позивач заяви про
забезпечення позову до суду не
подавала (а.с. 77-85).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги та заперечення цих
доводів зі сторони представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

В той же час, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права.

Зокрема, ст. 4 ЦПК України встановлено
що, здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Спосіб захисту порушеного права
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Статтею 14 ЦПК України встановлено, що
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами (ч.1), і що невиконання
судового рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом (ч.2).

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Жовківського
районного суду Львівської області від
27 травня 2011 року задоволено позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 та
стягнуто з останньої, як поручителя за
договором поруки № 014/7299/82/53494,
укладеним 09.11.2007 року між нею та Банком
в порядку забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором від
09.11.2007 року, на користь Банку 150 401 грн. 34
коп. (а.с. 17).

Згадане заочне рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
27 травня 2011 року відповідачкою ОСОБА_4
не оскаржувалося (що визнала в суді
апеляційної інстанції її представник)
та набрало законної сили і на його
виконання 15.07.2011 року згаданим судом
було видано виконавчий лист № 2-379/11,
який і знаходиться на виконанні.

За наведених обставин ОСОБА_4 вправі
була заперечувати дійсність договору
поруки лише в ході судового розгляду
вище згаданої справи за позовом Банку
до неї, як до поручителя, шляхом подачі
заперечень проти позову (ст. 128 ЦПК
України) або відповідного зустрічного
позову (ст. 123 ЦПК України), а не шляхом
подачі іншого позову (про визнання
згаданого договору поруки припиненим,
а виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню) - через майже 22
місяці після набрання рішенням
Жовківського районного суду
Львівської області від 27 травня 2011 року
(на виконання якого і було видано цей
виконавчий лист) законної сили.

За логічним та системним змістом
статті 369 ЦПК України (якою позивачка
обґрунтовує свої позовну вимогу про
визнання виконавчого листа, виданого
на виконання заочного рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 27 травня 2011
року, таким, що не підлягає виконанню),
розгляд заяви про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
не є окремим видом судового
провадження, так як здійснюється судом
в порядку вирішення процесуальних
питань, які пов'язані з виконанням вже
існуючих судових рішень, які набрали
законної сили, тобто - в рамках вже
існуючого процесу, який є завершальною
стадією цивільного процесу.

Тобто, розгляд питання про визнання
виконавчого листа, який було видано на
виконання заочного рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 27 травня 2011
року, таким, що не підлягає виконанню,
можливий лише в рамках саме цієї, а не
будь-якої іншої справи.

За вище наведених обставин колегія
суддів приходить до висновку про те, що
у суду першої інстанції були відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги висновків
оскаржуваного рішення не спростовують,
а відтак підстави для його скасування
відсутні і апеляційну скаргу на нього
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4, відхилити та
залишити рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
22 жовтня 2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: