РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, третьої особи -
ОСОБА_4, представника органу опіки та
піклування Жалюка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом

ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

до ОСОБА_3,

АДРЕСА_2,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -

Орган опіки та піклування Житомирської
міської ради,

10014, м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова,
буд. 4/2,

та ОСОБА_4,

АДРЕСА_1,

про визначення місця проживання
неповнолітньої дитини разом з батьком,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить
визначити місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., з його батьком, ОСОБА_1, за адресою:
АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що спільний із
відповідачкою син ОСОБА_6 хоче
проживати разом із ним. Однак коли
хлопець перебуває у батька ОСОБА_3
вчиняє сварки та викликає міліцію, не
дивлячись на те, що сину виповнилося 14
років і він має право самостійно
обирати місце проживання (з батьком або
матір'ю).

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог
заперечила, посилаючись на те, що добре
поводиться із сином та підстав для
зміни місця проживання дитини не має.

Представник органу опіки та піклування
повідомив про те, що позивач має хороші
умови для проживання дитини, що хлопцю
у такому віці необхіден батько та
надав висновок органу опіку та
піклування про доцільність визначення
місця проживання дитини разом із
батьком.

ОСОБА_4 просила позов задовольнити,
оскільки батько може надати хлопцю
гарне виховання та умови проживання.

Заслухавши учасників судового
засідання, свідків та дитину,
дослідивши та оцінивши докази по
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, з урахуванням меж
заявлених позовних вимог, керуючись
законом, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Сторони перебували у шлюбі. Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 07.07.2008 р. шлюб між ними
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу від
30.07.2008 р.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., що підтверджується
свідоцтвом про народження від 06.10.1999 р.

Відповідно до рішення суду про
розірвання шлюбу дитину залишено на
подальше проживання з відповідачкою.

23.09.2011 р. позивач одружився зі ОСОБА_4 і
проживає з нею у її будинку по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. син ОСОБА_6 пішов від
матері жити до батька. Проте ОСОБА_3
одразу звернулася до міліції із
заявами про викрадення у неї батьком
дитини.

При цьому, працівники УМВС України в
Житомирській області не залишають
дитину у батька, мотивуючи тим, що
рішенням суду сина залишено на
проживання з матір'ю.

Спроби батька мирним шляхом вирішити
питання місця проживання дитини
закінчуються сварками із відповідачем.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов 'язки
щодо дитини.

Статтею 153 СК України закріплено, що
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той
із батьків, з ким проживає дитина, не
має права перешкоджати тому з батьків,
хто проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо
батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

За таких обставин, законодавцем
визначений вік, з якого дитина може
самостійно визначати місце свого
проживання з одним із батьків.

У судовому засіданні син сторін ОСОБА_6,
якому ІНФОРМАЦІЯ_2 р. виповнилося 14
років, повідомив, що бажає проживати зі
своїм батьком ОСОБА_1

За таких обставин, підстави для
прийняття відповідного судового
рішення, яким би закріплювалось місце
проживання дитини із батьком, відсутні.

Суд наголошує на тому, що дитина, яка
досягла 14 річного віку, сама обирає
місце свого проживання з батьком чи
матір'ю, а у разі вчинення одним із
батьків перешкод у цьому порушене
право підлягає захисту в судовому
порядку.

Оскільки позивач обрав саме такий
спосіб захисту як визначення місця
проживання дитини, яка досягла 14 років,
та сама може вибирати місце свого
проживання, у задоволенні позову
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215, ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.О. Корицька

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2014
р.