Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/29/14
Головуючий у 1 інстанції: Трофимова
Суддя-доповідач: Бабак
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.,

Суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 22 грудня 2010 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Мотор-Банк»
до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорізький
машинобудівний завод», ОСОБА_4, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року Публічне
акціонерне товариство «Мотор-Банк»
(далі ПАТ «Мотор-Банк») звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
який уточнював під час розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначав, що 01
жовтня 2009 року між ВАТ "Мотор-Банк",
правонаступником якого є ПАТ
«Мотор-Банк» та ОСОБА_5 укладено
договір поручительства в якості
виконання зобов'язань ТОВ
«Запорізький машинобудівний завод» за
кредитним договором № К-15 від 05 вересня
2008 року зі змінами та доповненнями,
згідно якого ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод» отримав від
Банку кредит в сумі 8 000 000,00 гривень
строком повернення 02 вересня 2011 року.

Надання ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод» кредиту було
здійснено шляхом списання грошових
коштів з позичкового рахунку ТОВ
«Запорізький машинобудівний завод», що
підтверджується Випискою з поточного
рахунку боржника, відкритого в ВАТ
"Мотор-Банк" м. Запоріжжя.

Додатковим угодами б/н від 10.03.2009 р. та
б/н від 25.03.2009 p., укладеними між Банком
та ТОВ «Запорізький машинобудівний
завод», сума заборгованості по
кредитному договору була зменшена до
суми 7 916 000,00 гривень у зв'язку із
погашенням боржником частини кредиту.

Згідно п.3.1. кредитного договору ТОВ
«Запорізький машинобудівний завод»
зобов'язався сплачувати проценти за
користування кредитом у розмірі 20,5 %
річних. У липні, серпні і вересні 2009
року позичальник не сплатив у
встановленому п.3.1. кредитного договору
розмірі процентів за користування
кредитом за червень, липень і серпень
2009 року, що підлягали сплаті,
відповідно, до 10 липня 2009 року включно,
до 10 серпня 2009 року включно, до 10
вересня 2009 року включно, в сумі 350 352,31
грн.

Відповідно до п. п. 9.3., 9.4. кредитного
договору, у разі несвоєчасного
погашення позичальником кредиту,
процентів за користування кредитом,
він сплачує кредиторові (позивачу) пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на дату сплати пені, від
суми заборгованості за кожний день
прострочення відповідного
зобов'язання.

Станом на 02 жовтня 2009 року відповідач
має заборгованість перед позивачем у
розмірі 354 359,56 грн., з яких:350 352,31 грн. -
прострочені проценти за користування
ТОВ «ЗМЗ» кредитом у
червні-липні-серпні 2009 року; 7007,25 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів
за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
солідарно відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в сумі 354 349,56 грн.

12 листопада 2009 року позивач уточнив
позов, подавши заяву про залучення у
справі інших співвідповідачів - ТОВ
«Запорізький машинобудівний завод» та
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, пред'явивши позов до
них та обґрунтовуючи його тим, що між
Банком та ОСОБА_3 був укладений договір
поручительства № 16/9 від 14.04.2009 року та з
ОСОБА_4 договір поручительства № 19/9 від
07.07.2009 року з метою забезпечення
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод».

Враховуючи, що відповідачі є
солідарними боржниками, а станом на
12.11.2009 року виникла заборгованість у
сумі 587 255,71 грн., що складається із
прострочених процентів у сумі 567110,67
грн. та пені за прострочення сплати
процентів у сумі 20 145, 04 грн., просив
стягнути суму заборгованості з
відповідачів.

Протягом розгляду справи позивач
збільшував позовні вимоги 18 січня 2010
року та 11 березня 2010 року, відповідно
яких станом на 10 березня 2010 року
заборгованість за кредитним договором
становила 9334661,97 грн., що складається з
7916000,00 грн. - заборгованість за кредитом,
1153979,05 грн. - заборгованість за
простроченими відсотками та 264682,92 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів
за користування кредитом, яку просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року
позов ПАТ «Мотор-Банк» в частині
стягнення заборгованості з ОСОБА_5
залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року
позов ПАТ «Мотор-Банк» до ТОВ
«Запорізький машинобудівний завод»,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, задоволено. Стягнуто
солідарно з ТОВ «запорізький
машинобудівний завод», ОСОБА_4, ОСОБА_3
на користь ПАТ «Мотор-Банк» в рахунок
відшкодування заборгованості за
кредитним договором 9334661,97 грн.,
державне мито у сумі 1700,00 грн., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 120,00 грн.

Із рішенням суду не погодилися ОСОБА_3
та ОСОБА_4, подали апеляційні скарги, в
яких посилаючись на те, що рішення суду
є незаконним та необґрунтованим
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_3 зазначає, що розгляд справи був
проведений без нього, без належного
повідомлення, судом неправильно
застосовані норми ст. 527, ч.3 ст. 554 ЦК
України, оскільки з кожним із
поручителів був укладений окремий
договір поруки, а тому вони не несуть
спільну відповідальність за боргами
боржника. ОСОБА_4 зазначає, що судом
стягнута пеня за прострочення суми
кредиту, однак таких позовних вимог
банк не заявляв, тому стягнувши вказану
суму, суд вийшов за межі позовних вимог.
Крім того, підстав для стягнення з
нього суми боргу за кредитний
договором суд взагалі не мав, так як з
ним був укладений договір поруки за
зобов'язаннями за кредитним договором
№ К-15 від 05 вересня 2009 року, а не від 05
вересня 2008 року. Просять скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

У відповідності до ч.3 п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 12
від 24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», оскільки
рішення суду оскаржується лише ОСОБА_3
і ОСОБА_4, рішення суду переглядається
в частині задоволення позовних вимог
про солідарне стягнення з них суми
боргу за кредитним договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, оскаржуване судове рішення
зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно ч.3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Мотор-Банк»
та стягуючи солідарно з поручителів
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, заборгованість за
кредитним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що у разі
порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Проте таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому колегія
суддів з ними погодитися не може.

З матеріалів справи вбачається, що 05
вересня 2008 року між ВАТ «Мотор-Банк»
правонаступником якого є ПАТ
«Мотор-Банк» та ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод» укладений
кредитний договір № к-15, за яким банк
надав грошові кошти у вигляді
відкличної відновлювальної лінії у
сумі 8000000 гривень. Погашення кредиту
відбувається відповідно графіку, який
визначений сторонами та є додатком № 1
до договору. До вказаного договору 10
березня 2009 року та 25 березня 2009 року
були укладені додаткові угоди (т.1 а.с.
8-13).

В п.3.1.частини 3 Кредитного договору
сторони визначили, що за користування
кредитом, позичальник сплачує
кредитору проценти у розмірі 18,5%
річних. Крім того, сторони встановили
порядок сплати процентів. Такі
проценти нараховуються щомісяця на
суму фактичної заборгованості за
кредитом із розрахунку фактичної
кількості днів в поточному місяці на
основі банківського року (який складає
365 (366) днів у валюті кредиту і
підлягають сплаті з 1 по 10 число кожного
місяця на рахунок банку. (т.1 а.с. 8 зв).

Основна сума кредиту погашається у
строки визначені графіком, що є
додатком до кредитного договору (т.1
а.с.12).

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором між ПАТ
«Мотор-Банк» та ОСОБА_3 14 квітня 2009 року
укладений договір поручительства № 16/09
та між ПАТ «Мотор-Банк» і ОСОБА_4 07 липня
2009 року укладений договір
поручительства № 19/09 за якими ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, зобов'язалися нести солідарну
відповідальність в повному обсязі за
невиконання Божником його зобов'язань
за кредитним договором (т.1 а.с.44-45).

Договором поруки, який укладений між
позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, в п.7.4. передбачено, що порука
припиняється після повного виконання
основного зобов'язання.

Однак, така умова договору не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 Цивільного кодексу
України, згідно якої строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. Цього в договорі поруки не
встановлено.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору
від 05 вересня 2008 року проведення
платежів - процентів за користування
кредитом здійснюється в строк з 1 по 10
число кожного місяця (а.с.8 зв.).

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
урегульовані ст. 554 Цивільного кодексу
України. Відповідно ч.1 даної статті, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК встановлено, що
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язання не пред'явить вимогу до
поручителя.

Якщо строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні таких
спорів суд має враховувати, що згідно
зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Звертаючись до суду, позивач в позові
вказав, що порушення умов кредитного
договору та несвоєчасне погашення
процентів за кредитом ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод» виникло 10 липня
2009 року у зв'язку з невиконанням
зобов'язання позичальником та
порушенням прийнятих на себе
зобов'язань за кредитним договором, так
як чергові платежі по сплаті процентів
за користування кредитом не поступили.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
залишив поза увагою, що позивач не
надав доказів щодо направлення вимоги
поручителям. Такі вимоги на момент
ухвалення рішення в матеріалах справи
відсутні та не досліджувалися судом
першої інстанції.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України,
за якою суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, суд
апеляційної інстанції зобов'язав
позивача надати до суду докази на
підтвердження направлення вимог про
погашення боргу до поручителів.

Дослідивши надані представником
позивача ксерокопії вимог, які
направлялися поручителям, суд
апеляційної інстанції встановив, що 21
січня 2010 року ПАТ «Мотор-Банк» на ім'я
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 направив вимоги щодо
погашення боргу ТОВ «Запорізький
машинобудівний завод» на загальну суму
8927909,84 грн., яка виникла станом на 20
січня 2010 року. Такі вимоги отримані
особисто ОСОБА_3 і ОСОБА_4 21 січня 2010
року (т.4 а.с. 140-141).

Представник апелянтів заперечує проти
того, що такі вимоги виставлялися та
були отримані ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вважає
їх сфабрикованими, оскільки ні ОСОБА_3
ні ОСОБА_4 таких вимог не отримували, а
підписи на вимогах не відповідають їх
підписам. На підтвердження вказаних
заперечень доказів не зазначила та не
надала.

Надати оригінали вимог представник
банку не має можливості, оскільки за
його поясненнями у апеляційному суді -
вони не збереглися, так як з моменту їх
пред'явлення пройшло більше 3-х років.

Приймаючи до уваги ксерокопії вимог,
судова колегія дійшла наступного
висновку. Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення процентів повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця з 1 по 10 число, тому
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань, у даному випадку з 10
липня 2009 року.

Із наявних ксерокопій вимог
вбачається, що вони пред'явлені до
поручителів 21 січня 2010 року, тобто
понад 6 місяців з моменту недотримання
боржником строку погашення процентів
за кредитом.

Враховуючи, наведене, у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

У зв'язку з визначенням умовами
договору щомісячних окремих
самостійних зобов'язань з погашення
процентів і виникненням права вимоги
до позичальника, одночасно у позивача
виникло право вимоги до поручителів,
строк пред'явлення якої обмежений
визначеним законом строком, і сплив на
час звернення до суду.

Вимоги про погашення боргу пред'явлені
поручителям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 21.01.2010 року.
У вимозі зазначено, що заборгованість
визначена станом на 20.01.2010 року та не
співпадає із заборгованістю, яка
стягнута рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у
визначений законом 6-ти місячний строк
з дня настання строку виконання
зобов'язання банк не пред'явив вимогу
поручителям. Пред'явлені банком вимоги
від 21.01.2010 року є такими, що пред'явлені
несвоєчасно, а тому в силу ч.4 ст. 559 ЦК
України договори поруки є припиненими.

Суд першої інстанції, в порушення вимог
ст. 212 ЦПК України, дав неналежну оцінку
даним доказам, та дійшов
необґрунтованого висновку про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, відсотків та пені з
поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність
передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції в частині солідарного
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, відсотків та пені
з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні позову ПАТ «Мотор-Банк»
про стягнення суми боргу за кредитним
договором з поручителів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 та судових витрат.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «Мотор-Банк» в
рахунок відшкодування заборгованості
за кредитним договором у сумі 9334661,97
грн., державного мита у розмірі 1700,00 грн.
та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі
120,00 грн. скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Мотор-Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: