Справа № 1328/7351/12
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1632/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

з участю: секретаря: Глинського
О.А.,

з участю: прокурора Лящука Т.І.,
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Львівської міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи - відділ
Держземагенства у м. Львові,
Рясно-Руська сільська рада
Яворівського району Львівської
області, про визнання недійсним
договору дарування земельної ділянки,
Державного акту на право приватної
власності на землю, витребування
земельної ділянки та зобов'язання до
вчинення дій, -

встановила:

рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 грудня 2013 року
вищевказаний позов задоволено
частково. Визнано недійсним Державний
акт про право власності на земельну
ділянку, виданий ОСОБА_2 серії ЯД № 520629
від 29.09.2008 р. Витребувано земельну
ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №
:11:005:0024 у ОСОБА_2 та зобов'язано
ОСОБА_2 повернути спірну земельну
ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1,
кадастровий номер :11:005:0024 у
розпорядження Львівської міської ради.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить
рішення скасувати й ухвалити нове, яким
у задоволенні вимог відмовити,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним, прийнятим з порушенням
норм процесуального права та без
належного з'ясування обставин, які
мають значення для справи. Так, зокрема
апелянт посилається на те, що суд
безпідставно прийшов до висновку, що
ОСОБА_2 набув земельну ділянку без
достатньої правової підстави, що
державний акт на право приватної
власності на землю серії ЛВ № 7186 ОСОБА_4
не видавався, оскільки, як зазначає
апелянт, вказаний вище державний акт
підписаний головою Рясне-Руської
сільської ради, а підпис
інженера-землевпорядника не може бути
умовою, яка може свідчити про видачу чи
невидачу акта. Крім того, апелянт
посилається на те, що не може бути
доказом висновок експерта щодо того, що
відтиск круглої печатки на Державному
акті виконаний не гербовими печатками
Рясне-Руської сільської ради, оскільки,
як вказує апелянт, акт був виданий
ОСОБА_4 06 липня 1999 року, а документи, на
яких були вільні зразки відтисків
печаток сільської ради, брались за
листопад, грудень 1994 р. та січень,
квітень, травень 2001 р.

Інші учасники процесу у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомили, заяви
про відкладення розгляду справи не
подали.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - відповідача ОСОБА_2 на
підтримання апеляційної скарги,
прокурора ЛящукаТ.І. на заперечення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
та обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

В вересні 2012 року прокурор
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради звернувся до суду із
зазначеним позовом про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, визнання недійсним
Державного акту, витребування
земельної ділянки, зобов'язання до
вчинення дій.

На обґрунтування вимог прокурор
посилався на те, що заступник
начальника відділу земельних ресурсів
у Яворівському районі Львівської
області Чех В.І., неналежно
поставившись до виконання свої
службових обов'язків, 14 березня 2007 року,
за відсутності технічної документації
до державного Акту на земельну ділянку
серії ЛВ № 7186 від 06 липня 1996 року, склав
та підписав довідку № 46 від 14 березня
2007 року «Про визначення нормативної
грошової оцінки земельної ділянки»,
довідку № 955 від 14 березня 2007 року «Про
обмеження та обтяження на використання
земельної ділянки», що у подальшому
призвело до незаконного
переоформлення права власності на
вказану земельну ділянку шляхом
договору-дарування ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,1000 га ОСОБА_2, чим
спричинено шкоду Львівській міській
раді на суму 567 950 грн. Крім того,
прокурор посилався на те, що відсутня
будь-яка технічна документація,
необхідна для видачі Державного акту
про право власності на земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_4 та те, що спірна
земельна ділянка відноситься до земель
м. Львова, а відтак Рясно-Руська
сільська рада Яворівського району не
вправі була вирішувати питання про
передачу такої у приватну власність.

Задовольняючи частково позовні вимоги
прокурора та визнаючи недійсним
Державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 520629 від 29
вересня 2008 р., кадастровий №
:11:005:0024, виданий на ім'я ОСОБА_2, для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,1000 га, та
вилучаючи цю земельну ділянку у ОСОБА_2,
яку він придбав на підставі угоди
(договору дарування від 31 липня 2007 р.),
районний суд вірно виходив з наданих
сторонами доказів та норм
матеріального права.

Відповідно до п. «а» ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад.

Підставою набуття права на землю є
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень (ч.1 ст.116, ч.1 ст.122,
ст.123 ЗК України).

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Рясне-Руської сільської ради
від 19.ХІІ.1994 р. № 112, на підставі якого
був виданий ОСОБА_4 Держаний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,10 га для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована, як зазначено в державному
акті, на території Рясне-Руської
сільської ради, земельна ділянка
ОСОБА_4 не надавалась. За номером 2788,
який значиться в Державному акті на
право приватної власності на землю,
який виданий ОСОБА_4, як номер, за яким
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю зазначений
Державний акт, в дійсності в Книзі
мається зареєстрований Державний акт
на право приватної власності на землю,
який виданий ОСОБА_6 на підставі
рішення Рясне-Руської сільської ради №
243 від 20.11.1997 р. (а.с.6-9, 14, 86, 108, 109).

Відповідно до повідомлення Управління
держкомзему у Яворівському районі
Львівської області технічна
документація по виготовленню
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЛВ
№ 7186 ОСОБА_4 відсутня (а.с.13).

Крім того, як свідчить повідомлення
відділу Держземагентства у м. Львові
Львівської області, згідно
земельно-кадастрових даних, земельна
ділянка площею 0,1000 га, на яку було
присвоєно кадастровий номер
:11:005:0024, станом на грудень 2004 року
(на час винесення виконкомом
Рясне-Руської сільської ради рішення
від 19.ХІІ.1994 р. № 112 та видачі державного
акта ОСОБА_4) та на червень 2008 р. та на
даний час, знаходилась в межах м. Львова
(а.с.72).

Таким чином встановлено, що спірна
земельна ділянка незаконно вибула із
власності територіальної громади м.
Львова, рішення про надання ОСОБА_4
спірної земельної ділянки ні
Рясне-Руською сільською радою, ні її
виконавчим комітетом, ні власником
земельної ділянки - Львівською міською
радою, не приймались.

Частиною першою статті 116 ЗК України
визначено правові підстави набуття
громадянами і юридичними особами права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності.
Такими підставами є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, а також те, що
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, яке
б установлювало право власності на
земельну ділянку за відповідачкою
ОСОБА_4, відсутнє, видача їй державного
акта на право власності на спірну
земельну ділянку без визначеної
законом (ч.1 ст.116 ЗК України) підстави є
неправомірною, а державний акт, виданий
з порушеннями вимог ст.ст. 116, 118 ЗК
України, є недійсним.

Вказана правова позиція виклепана і в
постанові Верховного Суду України від
24 квітня 2013 року у справі № 6-14 цс13.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі придбання
за договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами; безплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності; приватизації
земельних ділянок, що були раніше
надані їм у користування; прийняття
спадщини; виділення в натурі (на
місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Встановлено, що 31 липня 2007 року ОСОБА_4,
відповідно до договору дарування,
подарувала спірну земельну ділянку
ОСОБА_2 (а.с.10, 11).

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчуються державними актами.

На підставі зазначеного договору
дарування ОСОБА_2 29 вересня 2008 року був
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 520629 (а.с.4, 5).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» судам
підсудні справи, зокрема, про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки чи про звільнення
земельної ділянки особою, що займає її
без належних на те підстав.

Згідно зі ст.152 ЗК власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Установивши, що спірна земельна
ділянка первинному власнику (ОСОБА_4) за
встановленим законом порядком не
надавалася; рішення сільської ради, на
підставі якої відповідачці ОСОБА_4
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку, було
підробленим; спірна земельна ділянка
відноситься до земель Львівської
міської ради, тому не могла надаватися
для зазначеного в державному акті
цільового призначення іншим органом
місцевого самоврядування; спірна
земельна ділянка незаконно вибула з
власності Львівської міської ради,
районний суд правильно задовольнив
позов про витребування земельної
ділянки від ОСОБА_2, застосувавши
положення статі 388 ЦК України.

За таких обставин, посилання апелянта
на те, що те, що суд безпідставно
прийшов до висновку, що ОСОБА_2 набув
земельну ділянку без достатньої
правової підстави, що державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЛВ № 7186 ОСОБА_4 не видавався, є
безпідставними.

Посилання апелянта на те, що вказаний
вище державний акт підписаний головою
Рясне-Руської сільської ради, а підпис
інженера-землевпорядника не може бути
умовою, яка може свідчити про видачу чи
невидачу акта, та те, що не може бути
доказом висновок експерта щодо того, що
відтиск круглої печатки на Державному
акті виконаний не гербовими печатками
Рясне-Руської сільської ради, оскільки,
як вказує апелянт, акт був виданий
ОСОБА_4 06 липня 1999 року, а документи, на
яких були вільні зразки відтисків
печаток сільської ради, брались за
листопад, грудень 1994 р. та січень,
квітень, травень 2001 р., не можуть бути
підставою для скасування рішення
районного суду з наведених апелянтом
вище підстав, оскільки незаконність
набуття земельної ділянки
відповідачами та вибуття земельної
ділянки поза волею власника доведена
вказаними вище доказами, а доведення ще
й іншими доказами цих фактів, додатково
не вимагається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Враховуючи, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг немає.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 грудня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.