Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/657/14 Головуючий у 1
інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 23 грудня
2013 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа: Вільнянський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя
особа: Вільнянський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку.

Зазначила, що в вересні 1986 року сторони
уклали шлюб, від шлюбу мають
повнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 1993 року
зареєстровані та проживали за адресою
АДРЕСА_1. Зазначена квартира не є
приватизованою та значиться у
державному житловому фонді.

Спільне життя з відповідачем не
склалось, з 2011 року ОСОБА_3 за місцем
реєстрації не мешкає, заяви про
продовження терміну відсутності від
нього не надходили. Оплата комунальних
послуг та квартплата здійснюється нею
одноособово.

Добровільно виселятися та зніматися з
реєстрації відповідач не бажає, чим
створює їй перешкоди в користуванні
квартирою.

На підставі ст.ст. 71, 72, 109 ЖК УРСР
просила визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житлом
(квартирою), яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та зобов'язати Вільнянський
районний сектор Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області зняти з реєстрації
ОСОБА_3 за зазначеною адресою.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 23 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житлом (квартирою), яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Знято ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку у квартирі
АДРЕСА_1.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, а також
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов про визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, суд
виходив з доведеності того, що він не
проживає у спірній квартирі більше 2,5
років.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користування інакше
ніж з підстав і в порядку, визначених
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

ОСОБА_3 набув права користування жилим
приміщенням в установленому законом
порядку, є наймачем спірної квартири, і
відповідно до зазначених правових норм
має обґрунтовану презумпцію своїх
прав.

А відтак, позовні вимоги, направлені на
позбавлення відповідача права на
користування житлом могли бути
задоволені лише на підставі
переконливих, взаємоузгоджених і
неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд
і вирішення справ в порядку цивільного
судочинства здійснюється на засадах
змагальності та свободи сторін у
наданні доказів і у доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, для визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням з передбачених ст.71 ЖК
України підстав, необхідно встановити
строк та причини непроживання.

Між тим, суд, визнаючи ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, не встановив, з якого часу
відповідач був відсутній у спірному
жилому приміщенні і чи була ця
відсутність понад шість місяців
підряд, що є обов'язковим у
відповідності до ст.71 ЖК України. Не
визначена в рішенні і конкретна
причина не проживання.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

У підтвердження висновку про
непроживання відповідача у спірному
жилому приміщенні позивачка надала акт
від 09.08.2013 р. Суд першої інстанції
прийняв наданий позивачем доказ без
його оцінки відповідно до правил ст.212
ЦПК України.

Між тим, акт не містить відомостей з
якого конкретного часу не проживає та
на підставі яких конкретних даних
зроблено висновок, що ОСОБА_3 не
проживає у жилому приміщенні, та
причини цього.

Інших доказів щодо не проживання
ОСОБА_3 позивачка не надала. Позов за
ст.107 ЖК України позивач не
пред'являвляла і докази про проживання
відповідача за іншим постійним місцем
не надавала.

Факт свого непроживання у квартирі
ОСОБА_3 не визнає, посилається на те що
квартира є єдиним місцем постійного
проживання, а тимчасове періодичне
залишення квартири обумовлювалося
сварками з ОСОБА_4

На а.с. 26,27,28 приєднані висновки за
результами звернення ОСОБА_4 до
Вільнянського РВ ГУМВД, проте у
порушення ст.212 ЦПК України, вирішуючи
спір, суд не дав їм оцінки.

Між тим, з їх змісту вбачається, що у
разі перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
спірному жилому приміщенні між ними
виникали конфлікти, що призводило до
неодноразових звернень до
правоохоронних органів.

Таким чином, доводи позивача про
відсутність відповідача у спірному
жилому приміщенні понад шести місяців
підряд без поважних причин не
підтверджені безспірними доказами, які
позивачка повинна була надати
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, а тому відсутні передбачені
ст. 71 ЖК України підстави для
задоволення позову.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції на підставі п.п.1,4 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 23 грудня 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: