Справа № 149/3397/13-ц Провадження №
22-ц/772/688/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вергелес В. О.Категорія:
45Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 13 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
порушень права власності на землю та
скасування державних актів на право
власності на земельні ділянки, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що рішенням Хмільницького
міськрайонного суду від 04 вересня 1998
року їй виділено в користування
земельну ділянку площею 948 кв.м. по
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 виділено в
користування земельну ділянку площею
1114 кв.м. по АДРЕСА_3. Зобов'язано ОСОБА_3 в
місячний термін з дня вступу рішення в
законну силу перенести пліт довжиною
13,8 м на точку позначену на схемі
літерою «Б». Залишено існуючий проїзд
площею 190 кв.м. у загальному
користуванні.

06 серпня 2003 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, що розташована по АДРЕСА_2.

07 серпня 2003 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0121 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована по
АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідач
порушує правила добросусідства,
отримав державні акти на право
власності на земельні ділянки без
погодження з нею меж земельних ділянок,
ОСОБА_2 просила зобов'язати ОСОБА_3
усунути порушення права власності на
земельну ділянку, шляхом встановлення
окремого виходу зі сторони ОСОБА_3 та
скасувати державні акти на земельні
ділянки.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 13 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити. При цьому просила
скасувати два державні акти на право
власності на земельні ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем не доведено обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо).

Установлено, що ОСОБА_2 є власником
будинковолодіння по АДРЕСА_4 (а.с. 53-54, 84),
а також недобудованого житлового
будинку по АДРЕСА_3 (а.с.92).

Відповідно до свідоцтва про право
особистої власності від 25 жовтня 1983
року ОСОБА_3 на праві особистої
власності належить домоволодіння,
розташоване по АДРЕСА_2, яке
складається з одного житлового будинку
(а.с.56).

Рішенням Хмільницького міського суду
від 04 вересня 1998 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та встановлення порядку
користування земельною ділянкою (а.с.
53-54), яке набрало чинності 14 вересня 1998
року, виділено ОСОБА_2 в користування
земельну ділянку площею 948 кв.м. по
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 виділено в
користування земельну ділянку площею
1114 кв.м. по АДРЕСА_3. Зобов'язано ОСОБА_3 в
місячний термін з дня вступу рішення в
законну силу перенести пліт довжиною
13,8 м на точку позначену на схемі
літерою «Б». Залишено існуючий проїзд
площею 190 кв.м. в загальному
користуванні. Розподіл провести по
схемі землекористування в існуючих
межах розроблених головним
архітектором та начальником відділу
земельних ресурсів (а.с.78).

Актом комісії Хмільницької міської
ради від 17 вересня 2013 року (а.с. 84)
встановлено, що комісія не вбачає
грубого порушення рельєфу території
двору загального користування при
проведенні ОСОБА_3 його благоустрою
шляхом влаштування проїзду (проходу) з
твердим покриттям; на земельній
садибній ділянці громадянки ОСОБА_2
житловий будинок за рельєфом
місцевості знаходиться нижче поверхні
двору загального користування, тому
збір поверхневих осадів зі всієї площі
її ділянки можливий; садибна ділянка
громадянки ОСОБА_2 майже повністю
занята будівельними матеріалами,
дровами, що становить пожежну
небезпеку для її житлового будинку,
покриття даху якого виконане із
руберойду; між двома зазначеними
сторонами громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
добросусідські стосунки відсутні.

Згідно до витягу з рішення № 124 від 13
вересня 1990 року, врахувавши тривалі
несприятливі відносини між
громадянином ОСОБА_3 та громадянкою
ОСОБА_2 власниками сусідніх
будинковолодінь АДРЕСА_1, які
ускладнюються між ними з року в рік та
можливість вирішення під'їзду до
будинковолодіння АДРЕСА_4 з другої
сторони, громадянину ОСОБА_3 дозволено
організувати під'їзд шириною 3,5 м до
свого будинковолодіння з південної
сторони від території проектуємого
пляжу за рахунок рівновеликих площ
городів свого землекористування та
громадянки ОСОБА_2 (а.с. 58).

Відповідно до витягу з рішення № 100 від
16 травня 1991 року відмінено рішення
міськвиконкому від 13 вересня 1990 року
про організацію під'їзду шириною 3,5 м з
боку річки Південний Буг до
будинковолодіння АДРЕСА_4 ОСОБА_3
внаслідок складання значних затрат в
його проведення, відстрочки з початком
будівництва міського пляжу на річці
Південний Буг та відхилення плану
індивідуального будівництва за
рахунок землекористування громадян
(а.с. 58).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
рішення Хмільницького міського суду
від 04 вересня 1998 року виконано, а відтак
відповідач правомірно користується
двором загального користування для
під'їзду/проходу до свого будинку,
іншого проїзду до господарства
відповідача облаштувати неможливо

На думку колегії суддів, ОСОБА_2 не
надала доказів того, що відповідач
ОСОБА_3 порушує правила добросусідства
та створюює загрозу порушення права
власності та користування позивачем
земельною ділянкою.

20 червня 2002 року рішенням 2 сесії 24
скликання № 34 Хмільницької міської
ради ОСОБА_3 передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд за рахунок земель
житлової і громадської забудови площею
1114 кв.м., згідно свідоцтва про право
власності № 318 від 11 вересня 1983 року та
рішення Хмільницького суду від 6 квітня
1999 року (а.с.85-88).

06 серпня 2003 року на підставі рішення
Хмільницької міської ради від 20 червня
2002 року ОСОБА_3 видано державний акт
серії ВН № 039484 відповідно до якого, він
є власником земельної ділянки площею
0,100 га АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с. 64).

07 серпня 2003 року на підставі рішення
Хмільницької міської ради від 20 червня
2002 року ОСОБА_3, видано державний акт
серії ВН № 039485, відповідно до якого він
є власником земельної ділянки площею
0,0121 га АДРЕСА_2 для ведення особистого
селянського господарства (а.с. 65).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю; власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного акту на
право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього акту та визнання дій
щодо цього факту є незаконними не
передбачено законом.

Тобто, визнання такого акту недійсним
може бути наслідком скасування
розпорядження, на підставі якого
державний акт видано.

Звернувшись до суду з даним позовом
позивач не оспорювала підстави видачі
відповідачу державних актів на право
власності на земельні ділянки, а
обмежилася лише доводами, що
відповідач ОСОБА_3 незаконно отримав
державні акти на право власності на
землю, що на її думку є порушенням вимог
Закону та підставою для припинення
набутого ним права власності на землю.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позивачем ОСОБА_2 не
доведено, що видачею вказаних
державних актів порушено її права та
законні інтереси, а також те, що
державні акти видані з порушенням
діючого на той час законодавства
України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 13 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/
В.В. Оніщук

/підпис/
В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: