Справа № 370/1962/13-ц Головуючий у І
інстанції Тандир О.В.Провадження №
22-ц/780/489/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Олійника В.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 20 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з додатковою
відповідальністю "Санленд" про
скасування рішення загальних зборів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, розмір
якого збільшив в ході судового
розгляду справи і в якому посилався на
те, що з 13 листопада 2004 року він був
обраний на посаду генерального
директора ВАТ "Макарівський
льонозавод", яке 22 грудня 2010 року було
реорганізовано в Товариство з
додатковою відповідальністю
"Макарівський льонозавод", яке в даний
час перейменоване в Товариство з
додатковою відповідальністю "Санленд".
На цій посаді він працював до 15 січня 2013
року. Після цього учасники товариства
не допустили його до його робочого
місяця, а 7 березня 2013 року йому вручили
наказ № 1а-5 від 17 січня 2012 року про його
звільнення з посади з 15 січня 2013 року за
ч. 3 ст. 40 КЗпП України на підставі
статуту товариства та рішення
загальних зборів ТДВ "Макарівський
льонозавод" від 15 січня 2013 року.

Вважає, що його звільнення проведено з
грубим порушенням чинного
законодавства, яке полягає в тому, що 15
січня 2013 року загальні збори учасників
товариства в установленому законом
порядку не проводились. Крім того,
жодних підстав, передбачених ч. 3 ст. 40
КЗпП України у загальних зборів, які
взагалі не проводились, не було,
оскільки фактів систематичного не
виконання ним без поважних причин
обов'язків генерального директора
товариства взагалі не було.

23 жовтня 2013 року при ознайомленні з
матеріалами справи йому стало відомо
про те, що рішенням загальних зборів
товариства № 3/12 від 12 грудня 2012 року на
нього накладено дисциплінарне
стягнення за порушення трудової
дисципліни у відповідності з п. 10.8.2, ч. 4
п. 10.8.5 статуту у вигляді догани з 09
січня 2013 року у разі відсутності його
письмового пояснення до цього терміну
у відповідності зі ст. 149 КЗпП України.
Вважає, що жодних підстав для
накладення цього дисциплінарного
стягнення у відповідача не було, жодних
пояснень від нього ніхто не вимагав і
не відбирав, копію цього рішення він не
отримував і фактів порушення ним
трудової дисципліни взагалі не було.

Крім того, відповідач в порушення ч. 1
ст. 149 КЗпП України до застосування
дисциплінарного стягнення не відібрав
від нього письмового пояснення і в
порушення частини четвертої цієї
статті не оголосив про це в наказі
(розпорядженні) і не повідомив йому під
розписку.

Просив скасувати рішення загальних
зборів учасників ТДВ «Макарівський
льонозавод», правонаступником якого є
ТВД «Санленд», № 3/12 від 12.12.2012 року в
частині накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, скасувати рішення загальних
зборів учасників ТДВ «Макарівський
льонозавод» від 15.01.2013 року № 1/2013 в
частині звільнення його з посади
генерального директора ТДВ
«Макарівський льонозавод», скасувати
наказ ТДВ «Макарівський льонозавод» №
І а-к від 17.01.2012 року в частині
звільнення позивача з посади
генерального директора ТДВ
«Макарівський льонозавод» з 15.01.2013 року
за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити його
на посаді генерального директора ТДВ
«Санленд», перейменованого з ТДВ
«Макарівський льонозавод», стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 52967,46 грн., починаючи з 15.01.2013
року по 20.11.2013 року, та стягнути
моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 20 листопада 2013
року позовні вимоги залишено без
задоволення.

У апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, посилаючись
на неповне з"ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що
позивач не надав доказів на
підтвердження того, що загальні збори
не проводилися та не вказав жодної
правової підстави для визнання
незаконними рішень загальних зборів
товариства від 12.12.2012 року про
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у виді догани та від 15.01.2013
року про його звільнення з посади
генерального директора ТДВ
«Макарівський льонозавод».

Крім того, в порушення ст. 233 КЗпП
України позивач без поважних причин
пропустив місячний строк звернення до
суду за вирішенням даного трудового
спору, а його посилання на те, що з 13.03.2013
року по 12.04.2013 року він хворів та
перебував на амбулаторному лікуванні,
не є підставою для поновлення
вказаного строку, оскільки позивач не
був позбавлений можливості по
закінченню лікування одразу
звернутися до суду із вказаним позовом.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до вимог ст. 142 КЗпП України
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним органу
і виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником) на
основі типових правил. У деяких галузях
народного господарства для окремих
категорій працівників діють статути і
положення про дисципліну.

За правилами ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення. Законодавством,
статутами і положеннями про дисципліну
можуть бути передбачені для окремих
категорій працівників й інші
дисциплінарні стягнення.

Згідно ч. 3 ст. 147-1 КЗпП України
працівники, які займають виборні
посади, можуть бути звільнені тільки за
рішенням органу, який їх обрав, і лише з
підстав, передбачених законодавством.

За змістом ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно ч. 1 ст. 233 та ст. 234 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Відповідно до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно роз'яснень п. п. 4, 22 та 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року з
наступними змінами та доповненнями
встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Розглядаючи трудові спори після їх
попереднього розгляду в КТС, суд
з'ясовує і обговорює додержання і
причини пропуску як для десятиденного
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, так і тримісячного
строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП),
якщо останньою він не був поновлений.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Коли пропущений десятиденний строк не
буде поновлено, заява відповідно до ст.
85 ЦПК і ст. 228 КЗпП залишається без
розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи права і
обов'язки сторін. При пропуску
передбаченого ст. 225 КЗпП десятиденного
строку без поважних причин
необхідності у з'ясуванні інших
обставин справи не має.

У справах про поновлення на роботі
осіб, звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Встановлено, що позивач з 13 листопада
2004 року обраний на посаду генерального
директора ВАТ "Макарівський
льонозавод", яке 22 грудня 2010 року
реорганізовано в Товариство з
додатковою відповідальністю
"Макарівський льонозавод", яке в даний
час перейменоване в Товариство з
додатковою відповідальністю "Санленд".

Встановлено, що згідно наказу № 1а-к від
17 січня 2012 року, копію якого позивач
долучив до позовної заяви, а в копії,
яку долучив відповідач до клопотань
від 03.10.2013 року, виправлено на "2013 року"
(а. с. 8, 27) ОСОБА_1 звільнено з посади
генерального директора ТДВ
"Макарівський льонозавод" з 15 січня 2013
року за ч. 3 ст. 40 КЗпП України на
підставі статуту та рішення загальних
зборів ТДВ "Макарівський льонозавод"
від 15 січня 2013 року.

Встановлено, що звільнення позивача із
займаної посади генерального
директора проведено на підставі
статуту товариства та рішення
загальних зборів ТДВ "Макарівський
льонозавод" від 15 січня 2013 року, яким
вирішено звільнити ОСОБА_1 із займаної
посади з 15 січня 2013 року у
відповідності з п.п в) п. 10.7 статуту
товариства, а рішенням загальних
зборів товариства № 3/12 від 12 грудня 2012
року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне
стягнення за порушення трудової
дисципліни у відповідності з п. п 10.8.2 та
п. 10.8.5 статуту у вигляді догани з 09
січня 2013 року у разі відсутності його
письмового пояснення до цього терміну
у відповідності зі ст. 149 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з додатковою
відповідальністю «Макарівський
льонозавод» 22.05.2013 року перейменовано в
Товариство з додатковою
відповідальністю «Санленд» та є його
правонаступником, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Згідно п.п в) п. 10.7, п. 10.8.2 та абзацу 4 п.
10.8.5 Статуту Товариства з додатковою
відповідальністю "Макарівський
льонозавод", на підставі яких прийнято
рішення загальних зборів товариства
про звільнення позивача з займаної
посади та накладення дисциплінарного
стягнення за порушення ним трудової
дисципліни у вигляді догани, до
виключної компетенції зборів
учасників належать обрання та
звільнення генерального директора.
Генеральний директор підзвітний
загальним зборам учасників і
організовує виконання їх рішень.
Генеральний директор має право
організовувати та забезпечувати
виконання рішень загальних зборів
учасників товариства.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідач провів
його звільнення з займаної посади
генерального директора ТДВ
"Макарівський льонозавод" з грубим
порушенням ч. 3 ст. 40 та ст. 149 КЗпП
України, оскільки фактів
систематичного невиконання ним без
поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку не було і до нього раніше не
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

У запереченні на позов та в судових
засіданнях представник відповідача
пояснила, що рішенням загальних зборів
товариства від 12 грудня 2012 року на
ОСОБА_1 накладено дисциплінарне
стягнення за порушення трудової
дисципліни, яке полягало у невиконанні
ним рішень загальних зборів товариства
від 2 листопада 2012 року та від 11 грудня
2012 року, а звільнений він із займаної
посади генерального директора
товариства за невиконання зазначених
рішень.

Суд першої інстанції у порушення вимог
статей 213, 215 ЦПК України на зазначене
уваги не звернув, пояснень сторін
належним чином не перевірив, у
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин,
погодився з тим, що позивач пред'явив
позов з порушенням встановленого ст. 233
КЗпП України місячного строку, однак,
не з"ясував і не встановив та не
зазначив у рішенні чи був пропущений
вказаний строк з поважних причин, чи є
підстави для його поновлення, та чи
дійсно мало місце систематичне
невиконання позивачем без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку і чи
раніше застосовувалися до нього заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Як убачається із матеріалів справи,
рішенням загальних зборів товариства
№ 3/12 від 12 грудня 2012 року на ОСОБА_1
накладено дисциплінарне стягнення за
порушення трудової дисципліни у
відповідності з п. п 10.8.2 та п. 10.8.5
статуту у вигляді догани з 09 січня 2013
року у разі відсутності його
письмового пояснення до цього терміну
у відповідності зі ст. 149 КЗпП України.

Однак, зазначене рішення загальних
зборів в частині накладення на ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани неможливо визнати законним,
оскільки п. 10.8.2 Статуту Товариства з
додатковою відповідальністю
"Макарівський льонозавод", на підставі
яких прийнято це рішення, передбачено,
що генеральний директор підзвітний
загальним зборам учасників і
організовує виконання їх рішень, а п.
10.8.5 статуту товариства передбачено
право, а не обов'язок генерального
директора в тому числі організовувати
та забезпечувати виконання рішень
загальних зборів учасників товариства.
п. 10.8.5 Статуту Товариства з додатковою
відповідальністю "Макарівський
льонозавод" передбачено право, а не
обов'язок генерального директора в
тому числі організовувати та
забезпечувати виконання рішень
загальних зборів учасників товариства.

Крім того, в порушення ст. 149 КЗпП
України відповідач до застосування
даного дисциплінарного стягнення не
зажадав від позивача письмових
пояснень, не оголосив його в наказі
(розпорядженні) та не повідомив про
нього позивачеві під розписку.

Інших належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що ОСОБА_1
систематично не виконував без поважних
причин обов'язків генерального
директора, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, та
що раніше до нього застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення, відповідач
всупереч вимогам ст. ст. 10, 57-60 ЦПК
України суду не надав.

З урахуванням наведеного, оскільки в
судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження те, що позивач
систематично не виконував без поважних
причин обов'язків генерального
директора, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, та
що раніше до нього застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення, то суд першої
інстанції дійшов безпідставного
висновку про відмову в позові.

Судом першої інстанції встановлено, що
копію наказу про звільнення позивачу
вручено 7 березня 2013 року, а з 13.03.2013 року
по 12.04.2013 року він перебував на
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується наданою поліклінікою
№ 1 Солом'янського району м. Києва
випискою із амбулаторної карти ОСОБА_1
(а. с. 35)

Однак, суд дійшов помилкового
висновку про те, що оскільки позивач не
був позбавлений можливості по
закінченню лікування одразу
звернутися до суду із вказаним позовом,
тому в порушення ст. 233 КЗпП України він
без поважних причин пропустив місячний
строк звернення до суду за вирішенням
даного трудового спору, не звернувши
уваги на те, що місячний строк позивач
пропустив з поважних причин і цей строк
підлягає поновленню з підстав,
передбачених ст. 234 КЗпП України.

За таких обставин, оскільки позивач був
звільнений з займаної посади
генерального директора ТДВ
"Макарівський льонозавод" у порушення
вимог ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 147-1 та ст. 149 КЗпП
України, то колегія суддів вважає, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Тому рішення загальних зборів
учасників ТДВ «Макарівський
льонозавод» № 3/12 від 12.12.2012 року в
частині накладення на ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, рішення загальних зборів
учасників ТДВ «Макарівський
льонозавод» від 15.01.2013 року № 1/2013 в
частині звільнення його з посади
генерального директора ТДВ
«Макарівський льонозавод» та наказ ТДВ
«Макарівський льонозавод» № І а-к від
17.01.2012 року в частині звільнення
позивача з посади генерального
директора ТДВ «Макарівський
льонозавод» з 15.01.2013 року підлягають
скасуванню, як такі, що суперечать
чинному законодавству, а позивач
підлягає поновленню на роботі на
посаді генерального директора ТДВ
«Макарівський льонозавод» з 15.01.2013
року, як звільнений без законної
підстави.

Також у відповідності з вимогами ст. 235
КЗпП України підлягають до задоволення
позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу і з відповідача
необхідно стягнути на користь позивача
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з 15 січня 2013 року по
20 листопада 2013 року в розмірі 52967,46 грн.,
що складає 242,97 грн. середньоденна
заробітна плата (а. с. 63) помножена на 218
днів.

Крім того, підлягають до часткового
задоволення позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди у
відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП
України, оскільки порушення
відповідачем законних трудових прав
позивача призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, і у її відшкодування
необхідно стягнути 3000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, судом неповно
з"ясовані обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК
України та Закону України "Про судовий
збір" підлягає стягненню з відповідача
на користь держави судовий збір у
розмірі 529,67 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 20 листопада 2013
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
додатковою відповідальністю "Санленд"
про скасування рішення загальних
зборів, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди
задовольнити частково.

Скасувати наказ Товариства з
додатковою відповідальністю
«Макарівський льонозавод» № 1а-к від 17
січня 2012 року.

Скасувати рішення загальних зборів
учасників Товариства з додатковою
відповідальністю "Макарівський
льонозавод" № 3/12 від 12 грудня 2012 року в
частині накладення на ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення.

Скасувати рішення загальних зборів
учасників Товариства з додатковою
відповідальністю "Макарівський
льонозавод" від 15 січня 2013 року в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
генерального директора Товариства з
додатковою відповідальністю
«Макарівський льонозавод».

Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального
директора Товариства з додатковою
відповідальністю «Макарівський
льонозавод».

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Санленд» на користь
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 15 січня 2013 року по
20 листопада 2013 року в розмірі 52967
гривень 46 коп. та моральну шкоду в
розмірі 3000 грн. В решті позову
відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Санленд» на користь
держави судовий збір в розмірі 529,67 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді