АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2023/К/14 Головуючий в суді першої
Справа № 441/6039/12 інстанції - ОСОБА_1
Категорія 5 ( 1 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Публічного акціонерного товариство «Криворіжгаз» - Котенко Валентини Андріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»), про усунення перешкод в користуванні житлом та визначення порядку користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про усунення перешкод в користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого сторони мають сина ОСОБА_5 У квартирі АДРЕСА_1, яка під час шлюбу придбана відповідачем, він, ОСОБА_2, та ОСОБА_5 були зареєстровані, мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство. В 2003 році ОСОБА_2 з вищезазначеної квартири вибралася, а він з сином залишивися проживати в спірній квартирі. Проте, восени 2009 року син попросив у нього ключі від квартири під приводом того, що свої загубив, і в подальшому їх так йому і не повернув, впускавши позивача деякий час у квартиру. На початку 2012 року в квартиру заселилася відповідач ОСОБА_2 та заборонила позивачу приходити у квартиру, незважаючи на те, що він там зареєстрований та його власні речі до теперішнього часу ще знаходяться там. Крім відповідачів - його сина ОСОБА_5 та колишньої дружини ОСОБА_2, у спірній квартирі мешкає чоловік відповідача - ОСОБА_6 Тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд встановити факт його проживання однією сімєю з ОСОБА_2, як чоловіка та дружини, які проживають без реєстрації шлюбу, у період з 09 квітня 1991 року по 26 травня 1995 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2; усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, надати ключі від вхідних дверей; виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6; вселити ОСОБА_4 в вищезазначену квартиру; визначити порядок користування житловим приміщенням, виділивши ОСОБА_4 у користування ізольовану кімнату розміром 8,1 кв.м., кімнати розміром 17,8 кв.м. та 12,1 кв. м.залишити у користуванні відповідачам, кухню 7,8 кв.м., приймальню 5,4 кв. м., лоджію та балкон залишити сторонам у загальне користування; зобов'язати ТОВ «УЮТ - 2011», ВАТ «Криворіжгаз», КПТМ «Криворіжтепломережа» укласти окремий договір з ОСОБА_4 на користування кімнатою площею 8,1 кв.м. та ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користування кімнатами житлового площею 17,8 кв.м., та 12,1 кв. м., відкривши окремі рахунки; стягнути з відповідачів витрати у справі - за судовий збір, за послуги адвоката та витрати при витребуванні доказів.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1, яка придбана особисто нею. З 2003 року відповідач з ними не проживає та не спілкується, оскільки одружився з другою жінкою та мешкає за іншою адресою.Факт реєстрації відповідача у квартирі завдає їй та її сім'ї перешкоди, оскільки вони змушені сплачувати за нього комунальні платежі. Уточнивши позовні вимоги, просила суд усунути перешкоду у користуванні її приватним житлом, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково, усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселено ОСОБА_4 у спірну квартиру; зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкоди в користуванні квартирою, та зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1; стягнуто з відповідачів на користь позивача по 35,76 грн. з кожного судовий збір та 300грн в солідарному порядку витрати на правову допомогу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.А також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_4 Так, судом не взято до уваги, що вона на підставі договору міни квартир від 24 квітня 1995 року є власником квартири АДРЕСА_1, яка придбана нею під час розірвання її шлюбу з позивачем та за яку вона з власних коштів і в повному обсязі сплачує комунальні послуги. Крім того, суд не звернув уваги й на ту обставину, що вдруге з позивачем зареєстровано шлюб 26 травня 1995 року та розірвано 26 серпня 2003 року, проте з березня 2000 року до кінця 2003 року позивач взагалі не перебував у місті, оскільки знаходився в Росії, а в 2003 році після розірвання шлюбу з нею, проживав з іншою жінкою, з якою потім одружився та мешкав за іншою адресою. Перешкоди у користуванні житлом вона йому не чинила, замки не змінювала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 двічі перебували у зареєстрованому шлюбі: вперше - з 05 листопада 1975 року по 09 квітня 1991 року та вдруге - з 26 травня 1995 року по 26 серпня 2003 року (а.с.7-8).

Згідно ордеру № 61 від 09 січня 1984 року ОСОБА_2 та її членам сімї у користування надана квартира АДРЕСА_3 (а.с.77).

Згідно договору купівлі-продажу від 02 березня 1992 року ОСОБА_2 дану квартиру купила (а.с.58) та, згідно договору міни від 04 квітня 1995 року обміняла її на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.37).

Відповідно до свідоцтв про одруження відповідач ОСОБА_2 знаходиться з 10 жовтня 2003 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6.(а.с.115), а позивач ОСОБА_4 з 10 червня 2011 року - з ОСОБА_8 (а.с.39; 233-234).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність ОСОБА_4 у спірній квартирі понад встановлених законом строків з поважних причин, у звязку з чим усунув перешкоди в користуванні спірної квартири; вселив його у спірну квартиру та зобов'язав ОСОБА_2 передати йому ключі від вхідних дверей квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують та не містять підстав для їх задоволення.

Так, посилання ОСОБА_2 на неврахування судом першої інстанції того, що з березня 2000 року до кінця 2003 року позивач взагалі не перебував у місті, оскільки знаходився в Росії, а в 2003 році, після розірвання шлюбу з нею, проживав з іншою жінкою, у зв'язку з чим, на її думку, позивача повинно бути визнанно таким, що втратив право користування спірною квартирою, не може бути взятим до уваги з огляду на наступне.

За правилами статей 71,72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин проводиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанцї, позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1975 року по 09 квітня 1991 року.

У цей період відповідачу ОСОБА_2та її членам сім'ї - чоловіку ОСОБА_4 та сину ОСОБА_5надано квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується ордером № 61 від 09 січня 1984 року, де вони усі були зареєстровані.

Згідно договору купівлі-продажу від 02 березня 1992 року ОСОБА_2 викупила вищезазначену квартиру у Північного гірничо-збагачувального комбінату м.Кривого Рогу та 04 квітня 1995 року обміняла її на спірну квартиру.

26 травня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вдруге зареєстрували між собою шлюб та 06 червня 1995 року зареєструвались за адресою: АДРЕСА_1.

За даною адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, розірвавши шлюб вдруге 26 серпня 2003 року.

З 10 жовтня 2003 року ОСОБА_2 по теперішній час перебуває у шлюбі із ОСОБА_6, який також мешкає за вищевказаною адресою.

З'ясувавши, такі обставини, врахувавши, що шлюб сторонами розірвано вдруге 26 серпня 2003 року, а шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_6- укладено 10 жовтня 2003 року, взявши до уваги пояснення свідків про те, що позивач користувався спірною квартирою до 2009 року, після чого йому чинилися перешкоди у користуванні житлом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо поважності причин непроживання позивача в спірній квартирі та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4, вселивши його у неї, і відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_2 щодо відсутності поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись спірною квартирою, оскільки вони спростовуються показаннями свідків, які були допрошенні у судовому засіданні та підтвердили наявність факту про те, що відповідач не мав можливості тривалий час проживати в квартирі через те, що, відповідачі чинили йому перешкоди у її користуванні. Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що саме ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, яку придбала під час розірвання шлюбу з позивачем, не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, а місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Оскільки в спірній квартирі зареєстроване постійне місце проживання позивача, він має право користуватись усіма правами членів сім'ї власника квартири.

Безпідставними є й посилання ОСОБА_2 на те, що позивач не сплачує за комунальні послуги, які продовжують нараховуватись на нього, оскільки ця обставина не має правового значення для вирішення даної справи.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів