АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3901/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Колдіна О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 рокупозивач звернувся в
суд із зазначеним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача завдану
його злочинними діями матеріальну
шкоду в розмірі 1203,69 грн. та моральну
шкоду в розмірі 55000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
результаті дій відповідача, що були
кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України,
йому було завдано шкоду, яка підлягає
стягненню в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 229 гривень 40
копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що у зв'язку з нанесеними
тілесними ушкодженнями погіршився
загальний стан його здоров'я, що
зумовило необхідність звернення й до
інших лікарів терапевта та кардіолога,
а не тільки ортопеда. Вказане
підтверджується записами в медичній
картці прийому та відповідними
призначеннями додаткових ліків
лікарями - спеціалістами.

Крім того, порушення функції
пошкодженого суглобу призвело до
ускладнення при роботі за комп'ютером,
яка є невід'ємною частиною професії та
основою повсякденної роботи.

В свою чергу, ОСОБА_2 також подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
зміну рішення в частині розміру
моральної шкоди, оскільки визначаючи
її розмір, суд в повній мірі не врахував
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Вказує на те, що позивач вводив в оману
суд, надаючи фіскальні чеки на
препарати, які не мають жодного
відношення до лікування ним травми.

В судовому засіданні апелянти свої
скарги підтримали

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що відповідачем було
завдано позивачу моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню у судовому
порядку.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

При розгляді справи про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, що набрав
законної сили, або постанову суду у
справі про адміністративне
правопорушення, це судове рішення є
обов'язковим для суду лише щодо
з'ясування питань, чи мали місце такі
дії та чи вчинені вони цією особою. Тому
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може лише вирішувати питання про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями ст. 212 ЦПК України. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру збитків у рішенні, крім
посилання на вирок у кримінальній
справі чи постанову у справі про
адміністративне правопорушення,
необхідно також вказати докази, подані
сторонами при розгляді цивільної
справи (наприклад, врахування
матеріального становища відповідача
або вини потерпілого).

Судом встановлено, що 09.11.2011 p.
Голосіївським районним судом м. Києва
винесена постанова про звільнення
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у
зв'язку із застосуванням до нього
положень п.»в» ст.1 Закону України «Про
амністію» від 08.07.2011 p.

Так, з матеріалів справи убачається, що
внаслідок протиправних дій ОСОБА_2
позивачу були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді закритого
перелому-вивиху проксимального між
фалангового суглобу 2 пальця лівої
кисті, які згідно висновку
судово-медичної експертизи № 1049e від
23.11.2010 p. могли утворитись внаслідок
різкого викручування пальця та
відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеня тяжкості (за
критерієм тривалості розладу здоров'я).

З конструкції статтей КПК України
убачається, що реабілітація - процес
відновлення прав і свобод особи, що
зазнала кримінального переслідування,
але визнаної у встановленому законом
порядку, невинною у вчиненні злочину.
Законодавством встановлений чіткий
перелік реабілітуючих обставин, який
не підлягає розширеному тлумаченню,
відповідно до якого усунення особою
допущених порушень вимог
законодавства не є реабілітуючою
обставиною, яка дає підстави вважати
особу, такою, що не вчиняла
інкриміновані їй дій.

Закриття кримінальної справи
внаслідок Закону України «Про
амністію» не є реабілітуючою
обставиною, а тому, в даному випадку,
наявність вини в діях відповідача щодо
заподіяння позивачу тілесних
ушкоджень є доведеною.

Відповідно до наказу Міністерства
охорони здоров'я від 26.07.1999 № 184 «Про
затвердження форм облікової
статистичної документації, що
використовується в стаціонарах
лікувально-профілактичних закладів»
обов'язковою документацією, що
використовується в стаціонарах
лікувально-профілактичних закладів,
зокрема, є форма Медична карта
стаціонарного хворого , форма № 003-4/о
«листок лікарських призначень», форма
№ 005/о «Листок реєстрації переливання
трансфузійних рідин» тощо.

Зазначена документація являється
основними медичними документами
стаціонару, які заповнюються на
кожного хворого. Ведеться у всіх
лікарнях, стаціонарах диспансерів,
клініках ВУЗів та НДІ, а також
санаторіях.

Дані медичної карти стаціонарного
хворого дають можливість контролювати
правильність організації лікувального
процесу і використовуються для видачі
довідкового матеріалу за запитами
відомчих закладів (суд, прокуратура,
експертиза тощо).

Позивач був непрацездатним в зв'язку з
отриманою травмою з 22.03.2010 p. по 30.04.2010 p.
включно, що підтверджується листком
непрацездатності.

З матеріалів амбулаторної картки
хворого ОСОБА_1 вбачається, що лікарем
ортопедом йому були призначені
наступні лікарські засоби: кальцемін,
нейрорубін, ризендрон, препарати
кальція.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін і враховуючи обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається, необхідно в
судовому засіданні дослідити кожний
доказ, наданий сторонами на
підтвердження своїх вимог або
заперечень, який відповідає вимогам
належності та допустимості доказів (п.
27 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції").

Проте, пред'явлені позивачем до
відшкодування медичні засоби і
препарати не входять до переліку
засобів, призначених лікарем ортопедом
в зв'язку з отриманою травмою, а
необхідність їх прийняття у судовому
порядку не доведена.

Крім того, деякі фіскальні чеки містять
дату як от «15.12.2010», «17.12.2010», «..08.2010»,
«09.12.2010» (а.с 7), «20.12.2010», «12.12.2010» (а.с 8),
тобто травма у позивача сталася у
березні 2010 року, а препарати були
придбані у грудні 2010 року, а тому
колегія суддів ставить під сумнів
придбання їх саме для лікування,
визначеного лікарем.

З конструкції ст.ст. 23 ч. 2 п. 1, 1167 ч. 1 і
ч. 2 ЦК України убачається, що моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
моральної шкоди» під моральною шкодою
слід розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

При з'ясуванні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен з'ясувати чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
або втрат немайнового характеру, за
яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Апеляційна інстанція погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром моральної шкоди, оскільки
подія у вигляді отримання позивачем
тілесних ушкоджень мала місце, що
призвело до притерпіння останнім
фізичного болю та страждань,
проходження курсу лікування від
отриманої травми.

Крім того, визначений позивачем розмір
моральної шкоди є недоведеним.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржники
не надали будь - яких переконливих
доказів на спростування висновків
суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді