Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/237/2014р.
інстанції Єзерський П.О.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Володіної Л.В.,
Лівінського С.В.

за участю секретаря - Івченка М.О.,

позивача - ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_6,

представника відповідача - ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Нахімовського районного суду міста
Севастополя від 19 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визначення порядку
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до
районного суду з позовом до
відповідачів та, згідно уточненої
позовних вимог, просив визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, виділивши у користування
ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 9,9 кв.м.
з вбудованою шафою 0,3 кв.м., ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 житлові кімнаті площею 13,5 кв.м.
та 10,8 кв.м., у загальному користуванні
позивача та відповідачів залишити -
коридор 7,2 кв.м., кухню 6,1 кв.м., ванну
кімнату 2,0 кв.м., туалет 0,8 кв.м., лоджію
4,97 кв.м.

Вимоги позову мотивовані тим, що
позивачу на праві власності належить 3/8
частки вищевказаної квартири, інші 3/8
частки та 1/4 частки останньої належать
відповідачам по справі. Загальна площа
квартири складає 55,57 кв.м., в якій є 3
кімнати, кухня, ванна кімната, туалет,
коридор, лоджія. У зв'язку з тим, що між
сторонами не досягнуто згоди з приводу
користування та утримання спірною
квартирою, а остання не підлягає
реальному розподілу, позивач був
вимушений звернутись до суду з даним
позовом.

Рішенням Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 19.11.2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено
порядок користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Виділено у користування ОСОБА_4 жилу
кімнату 4, площею 9,9 кв.м., з вбудованою
шафою 5, площею 0,3 кв.м. Виділено у
користування ОСОБА_6, ОСОБА_8 жилу
кімнату 2, площею 13,5 кв.м. і жилу кімнату
3, площею 10,8 кв.м., лоджію, площею 4,97 кв.м.,
яка примикає до кімнати 2. Коридор 1,
площею 7,2 кв.м., кухню 6, площею 6,1 кв.м.,
ванну кімнату 7, площею 2 кв.м., туалет 8,
площею 0,8 кв.м., залишено у загальному
користуванні. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого суду, відповідач ОСОБА_6
подала апеляцій скаргу, в якій ставить
питання про скасування останнього та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог. Апелянт
вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим,
постановлене з порушенням норм
матеріального та неправильним
застуванням норм процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, висновки
місцевого суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
їх обґрунтованості.

З таким висновком місцевого суду
погоджується і колегія суддів.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного із них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Пленум Верховного Суду України в п. 14
Постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про
судову практику в справах за позовами
про захист прав приватної власності»
роз'яснив, що в разі неможливості
поділу в натурі квартири, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірною є трьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про
право власності на житло вказана
квартира належить сторонам на праві
спільної часткової власності у
наступних частках - ОСОБА_4 - 3/8 частки,
ОСОБА_8 - 1/4 частки, ОСОБА_6 - 3/8 частки
(ар.с.10-13). Як вбачається з технічного
паспорту на спірну квартиру, вона
складається з трьох житлових кімнат,
площею 13,5 кв.м. та 10,8 кв.м., 9,9 кв.м. та
допоміжних приміщень.

Враховуючи відсутність взаємної згоди
сторін на здійснення права спільної
часткової власності та встановлення
порядку володіння і користування
спільним майном за домовленістю, а
також право позивачів на судовий
захист, встановлення судовим рішенням
порядку користування квартирою не
суперечитиме положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК
України.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
встановлення порядку користування
квартирою, при якому позивачу
виділяється у користування - житлову
кімнату площею 9,9 кв.м. з вбудованою
шафою 0,3 кв.м., ОСОБА_6 та ОСОБА_8 житлові
кімнаті площею 13,5 кв.м. та 10,8 кв.м., у
загальному користуванні позивача та
відповідачів залишити - коридор 7,2 кв.м.,
кухню 6,1 кв.м., ванну кімнату 2,0 кв.м.,
туалет 0,8 кв.м., лоджію 4,97 кв.м. При цьому,
остання вважає обґрунтованим
виділення позивачу саме кімнати жилою
площею 9,9 кв.м, враховуючи його частку у
спільній частковій власності та
відповідні частки відповідачів в
останній.

Посилання апелянта на незаконне
встановлення порядку користування
спірною квартирою судом першої
інстанції, враховуючи те, що кімнати,
які передані відповідачам, є не
ізольовані, а останні є різностатевими
особами, колегія суддів вважає такими,
що не тягнуть за собою скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Як встановлено в суді першої та
апеляційної інстанції, відповідачі є
рідною матір'ю та сином, фактично
проживають однією родиною, оскільки її
син є інвалідом та потребує постійного
догляду.

За наведених обставин, у їх сукупності,
колегія суддів вважає, що виділення
останнім у користування суміжних
кімнат не порушує прав відповідачів на
користування спірною квартирою.

Також, на думку колегії суддів, не
тягнуть за собою скасування або зміни
рішення посилання апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права за наступних
обставин.

Висуваючи такі вимоги апелянт послався
на те, що суд першої інстанції не
повідомляв його про час слухання
справи, у зв'язку з чим він був
позбавлений можливості надати суду
докази на спростування вимог позивача.

При розгляді справи в апеляційному
порядку, відповідачу було надано
можливість надати докази на
спростування вимог позивача, але
такого зроблено не було, більш того, під
час розгляду справи апелянт та його
представник заявили про те, що такі
права були забезпечені при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Нахімовського районного
суду міста Севастополя від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ Л.В.
Володіна

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов