2/258/237/14 258/8256/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м. Донецьк

Кіровський районний суд м. Донецька у
складі:

головуючого - судді
Леонова О.С.,

при секретарі - Свіріній Д.О.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Кіровського
районного суду м. Донецька з позовом
про визнання права на спадкування
разом із спадкоємцями тієї черги, яка
має право на спадкування (а.с. 4-7). В
обґрунтування своїх вимог він
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла
ОСОБА_7, яка до смерті постійно
проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. Ще при житті ОСОБА_7 двічі
робила заповіт, згідно яких усе своє
майно вона заповіла ОСОБА_8 - матері
позивача, але у зв'язку з трагічною
смертю ОСОБА_8 в ІНФОРМАЦІЯ_6, ще при
житті ОСОБА_7, вона зробила новий
заповіт на ім'я ОСОБА_1 При зверненні до
нотаріальної контори позивач дізнався,
що окрім нього на спадщину претендують
онуки померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 16.10.2012 року заповіт на ім'я
ОСОБА_1 визнано недійсним.

За життя ОСОБА_7 страждала на тяжкі
захворювання, тому знаходилась у
безпорадному стані і потребувала
допомоги. Ці обставини були
встановлені рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 16.10.2012
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним.

У 2000 році, по причині свого похилого
віку та потребуючи постійної турботи,
догляду та матеріальної допомоги,
ОСОБА_7 звернулася до своєї племінниці
ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 з
проханням про спільне проживання з
метою постійного догляду за ОСОБА_7 та
надання матеріальної і моральної
допомоги. ОСОБА_1, будучи неповнолітнім
разом з батьками проживав разом із
спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю, за
адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 всі тяжби з догляду
та надання допомоги лягли на ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_9, позивач
залишився круглим сиротою, іншого
місця проживання не має.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31.05.2013 року встановлено, що
ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги
після смерті ОСОБА_7, оскільки останні
п'ять років проживав однією сім'єю з
ОСОБА_7, яка знаходилась у безпорадному
стані.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд визнати за ним ОСОБА_1 право
на спадкування майна ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, разом із
спадкоємцями за законом ОСОБА_2, ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, надав
пояснення аналогічні вищевикладеним
та просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, у
судовому засіданні, підтримали позовні
вимоги ОСОБА_1 та викладену в позові
правову аргументацію.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_6 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
посилались на обставини, зафіксовані
засобами технічної фіксації процесу та
викладені в наданому до суду 07.08.2013 року
письмовому запереченні на позовну
заяву та їх правову аргументацію (а.с.
29-31), зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла
ОСОБА_7 Після її смерті залишилося
спадкове майно - домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1. Іншого спадкового
майна немає. Батько відповідачів -
ОСОБА_10, був сином ОСОБА_7 Таким чином,
померла є бабусею позивачів по батьку.
ОСОБА_10 був єдиною дитиною спадкодавця.
Однак ОСОБА_10 помер раніше відкриття
спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 року.
Відповідачі у встановлений законом
шестимісячний строк звернулися із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори. Таким чином,
спадщину прийняли. Позивач ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, є далеким родичем
відповідачів. Після смерті ОСОБА_7 він
проживав в даному будинку, відповідачі
не заперечували і не поспішали
оформити свої спадкові права. Вважають
позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким
що не підлягає задоволенню, оскільки
позивач в силу свого малолітства не міг
у віці від 10 до 15 років протягом
тривалого часу опікуватися,
матеріально забезпечувати, надавати
іншу допомогу ОСОБА_7, а навпаки сам
потребував такої допомоги.

Суд, розглянувши й дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
сторін, допитавши свідків, вважає, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у віці 90 років
померла ОСОБА_7, про що в Книзі
реєстрації смертей зроблено актовий
запис за № 343 від 13.02.2006 року, причина
смерті: хронічна судинно-мозгова
недостатність з гіпертензією, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2006 року,
виданого відділом РАЦС Кіровського
районного управління юстиції м.
Донецька та довідкою про причину
смерті № 01/1407 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на все майно, яке їй належало,
зокрема, на будинок за адресою АДРЕСА_1.,
загальною площею 60,70 м. кв, на прийняття
якого, в строки, встановлені законом, до
Четвертої Донецької державної
нотаріальної контори подали заяви
спадкоємці: ОСОБА_1 за заповітом
посвідченим державним нотаріусом
Четвертої Донецької державної
нотаріальної контори від 21.10.2005 року за
реєстровим №2-3077, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як
онуки тому, що їх батько ОСОБА_10 - син
померлої, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 році, що
підтверджується копією спадкової
справи № 495/2006, наданої на запит суду
Четвертою Донецькою державною
нотаріальною конторою (а.с. № 71-79).

На запит суду з архіву Кіровського
районного суду м. Донецька була
витребувана цивільна справа №2-0525/28/12
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання заповіту недійсним, з
матеріалів якої вбачається, що при
житті ОСОБА_7 двічі робила заповіт,
згідно яких усе своє майно вона
заповіла ОСОБА_8 - матері позивача, але у
зв'язку з трагічною смертю ОСОБА_8 в
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7 зробила новий
заповіт на ім'я ОСОБА_1 Останній заповіт
був оскаржений відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 16.10.2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 06.12.2012 року, заповіт визнано
недійсним (а.с. 50-53).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Сторони такої заяви не робили.

Як вбачається з довідки № 4030/02-14 від
23.08.2013 року, наданої на запит суду
Четвертою Донецькою державною
нотаріальною конторою, свідоцтво на
право на спадщину після смерті ОСОБА_7
не видавалось (а.с. 68, 90-93 ).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31.05.2013 року встановлено, що
ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги
після смерті ОСОБА_7 (а.с. 54-60).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1259 ЦК України,
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Згідно з п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Диспозиція ч.2 ст.1259 ЦК України
встановлює можливість суду змінити
своїм рішенням черговість одержання
права на спадкування за умови, що
позивач протягом тривалого часу
опікувався спадкодавцем, матеріально
його забезпечував, надавав іншу
допомогу спадкодавцеві, внаслідок
похилого віку, тяжкої хвороби чи
безпорадного стану, тому для
застосування зазначеної статті
позивачем повинні бути надані докази
саме тривалого опікування
спадкодавцем, матеріального
забезпечення ОСОБА_7, надання іншої
допомоги спадкодавцеві.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування вимог щодо визнання за
ОСОБА_1 права на спадкування майна
ОСОБА_7 разом із відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3, позивач та його представники
наводять факти спільного проживання в
АДРЕСА_1 позивача разом з ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року, і те, що ОСОБА_7 знаходилась у
безпорадному стані.

При цьому суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання за ним права на
спадкування майна ОСОБА_7, разом із
спадкоємцями за законом ОСОБА_2, ОСОБА_3
є такими, що не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Суд приймає до уваги похилий вік
спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_4) та приймає до
уваги, що спадкодавець потребувала
сторонньої допомоги, особливо, коли
самостійно не піднімалася з ліжка. Факт
безпорадного стану ОСОБА_7
підтверджено, висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи №
306а/23а/241а, яка проводилась з 30.05.2012 року
по 05.06.2012 року та на підставі якої у
рішенні Кіровсько районного суду м .
Донецька від 16.10.2012 року суд прийшов до
висновку, що на час складання заповіту
ОСОБА_7 мала хронічний стійкий
психічний розлад - судинну деменцію,
який істотно впливав на її здатність
розуміти значення своїх дій і керувати
ними.

Судом встановлено, що в період життя
ОСОБА_7 будь-яких заяв про стягнення з
своїх онуків ОСОБА_2 та ОСОБА_3
аліментів на утримання чи надання
матеріальної допомоги, ОСОБА_7 нікуди
не подавала і до суду не зверталася.
Матеріальної допомоги ОСОБА_7 при житті
не потребувала, отримуючи пенсію за
віком. В останні місяці життя, вона
потребувала сторонньої допомоги,
оскільки була похилого віку, тяжко
хворіла і не піднімалась з ліжка. Таку
допомогу їй посильно надавали ОСОБА_9
та неповнолітній ОСОБА_1, які постійно
проживали разом з ОСОБА_7 і могли
доглядати за нею. Дані обставини
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не
потребують доказуванню, як такі що
встановлені рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 31.05.2013
року.

Допитані в якості свідків ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, приведені до присяги
відповідно до вимог ЦПК України
пояснили, що ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1
разом з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, але в силу свого
малолітнього віку матеріальної
допомоги спадкодавцю не надавав.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
приведена до присяги відповідно до
вимог ЦПК України пояснила, що вона є
сусідкою ОСОБА_7 Остання запросила до
себе жити племінницю - ОСОБА_8 з сім'єю,
яка не мала засобів до існування.
ОСОБА_8 підробляла продавцем, а її
чоловік ОСОБА_9 офіційно не працював та
пенсії не отримував. Тимофій на той час
навчався у школі, йому було приблизно 10
років він був ще зовсім дитиною та
постійно грався у мяча. Жили вони
переважно на дохід від пенсії ОСОБА_7 та
на кошти отримані від продажу
предметів домашнього побуту та
устаткування домашньої майстерні, що
залишилась після смерті ОСОБА_10
Останні місяці перед смертю ОСОБА_7
хворіла та майже не вставала з ліжка.

Таким чином, за період спільного життя
з ОСОБА_7 позивач - ОСОБА_1 був
малолітньою дитиною (10-15 років),
матеріального доходу не мав та був на
опікуванні батьків та ОСОБА_7, також
судом встановлено те, що ОСОБА_7 лише
останні місяці життя, потребувала
сторонньої допомоги, оскільки була
похилого віку, тяжко хворіла і не
піднімалась з ліжка. Матеріальної
допомоги ОСОБА_7 при житті не
потребувала, отримуючи пенсію за віком.
Оскільки стаття 1259 ч.2 ЦК України
пов'язує можливість зміни черговості
одержання права на спадкування із
тривалим часом опікування
спадкодавцем, матеріальним його
забезпеченням, наданням іншої допомогу
спадкодавцеві, а у даному випадку такі
обставини відсутні, тому підстав для
застосування статті 1259 ч.2 ЦК України
немає.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження тривалого часу
опікування спадкодавцем, матеріально
його забезпечував, надання іншої
допомогу спадкодавцеві, а тому суд
вважає за необхідним відмовити в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10 ,11, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК
України, ст.ст. 3, 16, 392, 405, 1222, 1224, 1261, 1264, 1268
ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Леонов О.С.