Справа № 462/3423/13
Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/1088/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявами від 16.09.2013
року, 26.09.2013 року позовні вимоги
уточнила та в кінцевому просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 в
твердій грошовій сумі - 1 300 грн.

Рішенням Залізничного районного
суду м. Львова від 26 вересня 2013 року
позов задоволено. Ухвалено стягнути з
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1 300 грн. щомісячно, але не менше
тридцяти відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 25.04.2013 року до досягнення
дитиною повноліття. Рішення в частині
стягнення коштів за один місяць
допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач.
Вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим без
всебічно і повно з'ясованих всіх
обставин справи.

Просить рішення скасувати та
ухвалити нове. Мотивує тим, що
визначений судом розмір аліментів
становить 48% його середньомісячного
заробітку. Із довідки про доходи,
виданої ПрАТ «Львівський
локомотиворемонтний завод»
убачається, що заробітні плата є
регулярною але нестабільною та
залежить від визначених роботогодин,
які щомісячно обраховуються в
залежності від наявності підписаних
договорів на обслуговування чи ремонт.
А тому вважає недоцільним призначення
аліментів в твердій грошовій сумі. У
позивача взагалі не було підстав на
звернення до суду, так як справно
сплачує аліменти за попереднім
рішенням суду та попри них завжди дбав
за своїх дітей, забезпечуючи їх по мірі
можливості всім необхідним. Окрім того,
на його утриманні знаходиться його
батько, який є інвалідом другої групи
по зору, а тому обов'язки по утриманні
його фінансово обтяжують. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою позивач ОСОБА_2
заперечила проти доводів апеляційної
скарги, просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт в судове засідання не
з«явився, належно повідомлений про
розгляд справи за апеляційною скаргою,
про що до справи долучено розписку про
отримання судової повістки. Про
причини неявки апелянт не повідомив. З
врахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає можливим
продовжувати розгляд справи у
відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд
керувався положеннями ст. 180 СК
/обов»язок батьків утримувати дитину/,
ст. 182 СК / обставини, які враховуються
судом при визначенні розміру
аліментів/, ст. 183 СК/ визначення розміру
аліментів у частці від заробітку /
доходу / матері, батька дитини/ та ст. 192
СК України / зміна розміру аліментів/.

З мотивувальної частини
рішення суду першої інстанції
вбачається, що судом враховано норми
ст. 184 СК / визначення розміру аліментів
у твердій грошовій сумі / і саме ця
норма фактично застосована судом,
оскільки такі мотиви рішення суду
відповідають його висновкам. З такими
висновками суду першої інстанції
колегія суддів не погоджується.

Судом вірно враховано положення
ст. 180, 182, СК України, за змістом яких -
батьки зобов"язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття. При
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров"я та матеріальне
становище дитини; стан здоров"я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення аліментів, суд виходив із
взаємовиключаючих положень: ст. 183 СК
України, яка передбачає визначення
розміру аліментів у частці від
заробітку /доходу/ матері, батька
дитини та ст. 184 СК України, яка
передбачає визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення.

З посиланням на вказані вище норми та з
врахуванням наведених вище мотивів
рішення суду - суд першої інстанції
дійшов висновку про стягнення з
відповідача аліментів у твердій
грошовій сумі на користь позивачки на
утримання неповнолітнього сина
сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1300
гривен.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1989
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, в якому у них народилося двоє
дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи зміст заяви позивачки
від 26.09.2013 року вбачається, що остання в
день судового засідання у якому
ухвалене рішення змінила позовні
вимоги та просила ухвалити про
стягнення з відповідача аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі -
1300 гривен при цьому не змінювала
мотиви позову, які викладені у
попередніх її заявах від 24.04.2013 року та
16.09.2013 року / а.с. 2-3 , 16-17/. Заявою
позивача 26.09.2013 року змінено лише
прохальну частину вимог і саме такі
вимоги підтримано нею при розгляді
справи і такі вимоги вирішені судом з
участю сторін.

Із змісту обох позовних заяв
вбачається , що позивач первинно, без
посилання на будь-які правові норми
звернулась з вимогами про стягнення з
відповідача аліментів на сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
заробітку / доходу / відповідача та
проводити оплату аліментів до
досягнення цим сином 23 років у разі
поступлення дитини на навчання. / а.с. 2-3/
.В подальшому ці вимоги уточнила
заявою поданою суду 16.09.2013 року та з
посиланням на ст. 180 , 182, 183 , 192 Сімейного
кодексу України просила стягувати з
відповідача аліменти на цього ж сина
в розмірі ? частини доходу відповідача
до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Заявою 26.09. 2013 року позивач змінила
лише прохальну частину позовних вимог.
За відсутності мотивів такої заяви,
необхідно брати до уваги мотиви,
викладені позивачем у первинних
заявах які остання підтримала при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції.

За змістом мотивувальної
частини позову убачається, що позивач
звернулась з вимогою саме про
стягнення аліментів з відповідача,
первинно у частці від заробітку, що
врегульовано ст. 183 СК України, на яку
посилається в заяві від 16.09.2013 року та
в подальшому у твердій грошовій сумі.
Одночасно в заяві від 16.09.2013 року мало
місце посилання на ст. 192 СК України /
зміна розміру аліментів/, хоча мотиви
позову цій нормі не відповідають.

Задовольняючи вимоги позивача,
які підтримані останньою згідно заяви
від 26.09.2013 року, поза увагою суду
залишились наступні обставини.

З змісту позовних вимог убачається,
що з 2003 року за рішенням суду
відповідач зобов»язаний сплачувати
аліменти в розмірі 1/3 частини
заробітку на користь позивачки на
утримання двох дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішення суду виконується, про що
ствердила позивач при розгляді справи
за апеляційною скаргою. Крім того, із
долученої до справи довідки про
доходи, виданої ПрАТ «Львівський
локомотиворемонтний завод» 20.08.2013 року
№526 убачається, що ОСОБА_3 займає посаду
машиніста тепловоза та отримує
щомісячну заробітну плату, яка за
період з серпня 2012 року по липень 2013
року становить 39 890 грн. 09 коп. Також із
даної довідки убачається про щомісячне
стягнення з його доходів аліментів на
утримання сина ОСОБА_4

При досягненні старшим сином
повноліття, аліменти продовжують
стягуватися на сина сторін ОСОБА_4 у
частці від заробітку відповідача, про
що також ствердила позивач суду
апеляційної інстанції . Однак суд
першої інстанції цих обставин не
перевірив та не врахував, що за
наявності судового рішення про
стягнення аліментів відсутні правові
підстави для повторного звернення до
суду.

Якщо оцінювати вимоги позивачки,
які за своєю суттю є фактично про зміну
розміру аліментів, що врегульовано ст.
192 Сімейного кодексу України, то суд не
вправі був ухвалювати рішення про їх
стягнення не навівши у рішенні жодних
мотивів, а також не зазначивши про
долю виконавчого документу про
стягнення аліментів з того ж
відповідача на ту саму дитину за
чинним рішенням суду.

Суд першої інстанції не врахував,
що аліменти у твердій грошовій сумі, в
тому числі при вирішенні питання зміни
розміру аліментів можуть бути
визначені судом з врахуванням вимог ст.
184 Сімейного кодексу України.

Згідно із статтею 184 СК України -
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Заявляючи таку вимогу, позивач
зобов»язаний довести наявність
отримання відповідачем мінливих
доходів, або одержання їх в натурі в
розмірах достатніх для щомісячної
сплати ним аліментів в певній сумі, а
відповідач подати докази про його
матеріальне становище, наявність у
нього інших дітей або непрацездатних
батьків чи інших членів сім»ї, яких він
зобов»язаний утримувати або інші
обставини, які мають істотне значення
для справи.

З матеріалів справи убачається, що
відповідач має постійне місце праці -
ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний
завод» з 01.09.1988 року та отримує
щомісячно заробітну плату.

Із довідки про доходи, про яку
зазначено вище, ОСОБА_3 отримує
щомісячну заробітну плату, яка за
період з серпня 2012 року по липень 2013
року становить 39 890 грн. 09 коп.

За таких обставин судом безспірно
встановлено, що підстав для ухвалення
рішення про стягнення аліментів у суду
не було за наявності чинного рішення у
справі та не було правових підстави
для ухвалення про їх стягнення в
твердій грошовій сумі при наявності
даних про регулярний заробіток
відповідача.

Позивач не позбавлена права заявлення
вимог про зміну розміру аліментів за
наявності підстав передбачених ст. 192
СК України.

Враховуючи пояснення позивачки при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції про понесення нею витрат на
оздоровлення дитини з врахуванням його
стану здоров»я, про що долучено копії
медичних документів, то остання не
позбавлена права звернення до суду з
вимогами про участь відповідача у
додаткових витратах на дитину, що
регламентовано ст. 185 СК України.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до переконання про
задоволення апеляційної скарги
відповідача. Рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2. ч.1 ст.307, п.3
ч.1.ст.309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити .

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 вересня 2013 року скасувати
та ухвалити у справі нове рішення, яким
в позові ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на неповнолітнього ОСОБА_4 у
твердій грошовій сумі відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді