АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/951/14 Справа
№189/1522/13-ц Категорія
Головуючий у 1 й інстанції - Лукінової
Доповідач - Каратаєва Л.О Р І Ш Е Н Н Я
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
головуючого - Каратаєвої Л.О.
суддів: - Козлова С.П.,
при секретарі - Кочержинській А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 13
вересня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
Державна реєстраційна служба
Покровського РУЮ Дніпропетровської
області про визнання недійсним
договору купівлі - продажу, -
в с т а н о в и л а:
13 вересня 2013 року Покровським
районним судом Дніпропетровської
області ухвалено рішення про
задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, треті особи - приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, Державна
реєстраційна служба Покровського
районного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання частково недійсним договору
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі -
автозапровочний комплекс, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 10.10.2011
року № 1527 в частині продажу ОСОБА_6 -
(автозаправочний комплекс), а саме: А-1
нежитлова будівля (автозаправочна
станція), Б-1 вбиральна, № 1 навіс, № 2
місткості ПММ, № 3 огорожа, І
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.
Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції не мотивував своє рішення, а
лише навів норми матеріального права,
які визначають підстави набуття права
власності та загальні підстави
визнання угод недійсними. Суд першої
інстанції не визначився з
правовідносинами, що склалися між
сторонами, не застосував належні норми
матеріального права, та ухвалив
рішення, яке їм суперечить, що є
підставою для його скасування та
ухвалення нового, відповідно до вимог
п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК.

З матеріалів справи вбачається, що 10
жовтня 2011 р. ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4
купив нежитлову будівлю -
автозапровочний комплекс, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Договір посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
від 10.10.2011 року № 1527 (а.с.5). Відповідно до
п.3, 4 договору - сторони виконали свої
зобов'язання, продавець засвідчив, що
нерухоме майно нікому іншому не
належить та відсутні обмеження щодо
його відчуження. Договір пройшов
державну реєстрацію, що
підтверджується витягом з реєстру про
державну реєстрацію прав від 11.10.2011
(а.с.6). Вказаний договір відповідає
вимогам ст.ст.655, 657 ЦК.

Позивачка вважає вказаний договір
недійсним з тих підстав, що начебто
20.01.2011 р. між нею та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу 69100 частин
нежитлової будівлі (автозаправочний
комплекс), а саме: А-1 нежитлова будівля
(автозаправочна станція), Б-1 вбиральна,
№ 1 навіс, № 2 місткості ПММ, № 3
огорожа, І приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (договір в
матеріалах справи відсутній). Договір
нотаріально не посвідчувався, державна
реєстрація не здійснювалась. Як
пояснила позивачка - ОСОБА_6 відмовився
від нотаріального посвідчення
договору. Через це вона звернулась до
суду з позовом про визнання угоди
дійсною. Рішенням Покровського
районного суду Дніпропетровської
області від 16 лютого 2011 р. визнано
дійсним договір купівлі-продажу від
20.01.2011 р. нерухомого майна 69100 частин
нежитлової будівлі (автозаправочний
комплекс), а саме: А-1 нежитлова будівля
(автозаправочна станція), Б-1 вбиральна,
№ 1 навіс, № 2 місткості ПММ, № 3
огорожа, І приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за
ОСОБА_5 право власності на вказане
нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року N 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст. ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 28.01.2013, № 24-150/0/4-13 "Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав"
вирішуючи спір про визнання дійсним
правочину, який підлягає нотаріальному
посвідченню, необхідно звертати увагу
на те, що норма ч. 2 ст.220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними,
а отже, не створюють прав та обов'язків
для сторін.

Матеріали справи свідчать про те,
що позивачкою рішення суду від 16 лютого
2011 р. державну реєстрацію не пройшло,
таким чином, навіть за умови визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
права власності за ОСОБА_5 рішенням
суду, остання таке право не набула.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 р. скасовано рішення Покровського
районного суду Дніпропетровської
області від 16 лютого 2011 р., яким визнано
дійсним договір купівлі-продажу від
20.01.2011 р. нерухомого майна 69100 частин
нежитлової будівлі (автозаправочний
комплекс), а саме: А-1 нежитлова будівля
(автозаправочна станція), Б-1 вбиральна,
№ 1 навіс, № 2 місткості ПММ, № 3
огорожа, І приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за
ОСОБА_5 право власності на вказане
нерухоме майно.

Як пояснив ОСОБА_4 в судовому
засіданні вказані спори виникли
внаслідок його розлучення з ОСОБА_5 та
вирішення питання щодо розподілу
спільно майна подружжя. ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 є дочкою та батьком відповідно,
які мають за мету не дати можливість
розподілити майно.

За наявних підстав, колегія судді
вважає, що судом першої інстанції
ухвалено незаконне рішення про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10 жовтня 2011 р., за
яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купив
нежитлову будівлю - автозапровочний
комплекс, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 що цілком відповідає вимогам
чинного законодавства.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з подальшою відмовою у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Покровського районного суду
Дніпропетровської області від 13
вересня 2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
Державна реєстраційна служба
Покровського РУЮ Дніпропетровської
області про визнання недійсним
договору купівлі - продажу відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді