У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГОЛІНКО А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом прокурора Іршавського
району Закарпатської області в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Вільхівської сільської ради
Іршавського району Закарпатської
області та Управління
Держземагентства в Іршавському районі
Закарпатської області про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Іршавського районного суду від
1 червня 2012 р. -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Іршавського району 14.04.2011 р.
звернувся в інтересах ОСОБА_4 до
Іршавського районного суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2 Суд 24.06.2011
р. залучив до участі в справі в якості
співвідповідачів Вільхівську сільську
раду Іршавського району та
Міськрайонне управління Держкомзему у
місті Іршава та Іршавському районі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла,
ІНФОРМАЦІЯ_1 суд залучив до участі в
справі ОСОБА_1 як правонаступника
ОСОБА_4 Прокурор мотивував позов тим, що
проведеною перевіркою встановив
порушення відповідачкою ОСОБА_2
земельного законодавства. Так, остання
самовільно зайняла частину належної
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,01 га,
розташованої в с. Вільхівка в урочищі
«Біля траси», і розпочала там
будівництво житлового будинку, зняла
верхній родючий шар ґрунту з площі 0,0012
га без спеціального дозволу. 21.03.2011 р.
державним інспектором управління
Держкомзему відповідачці видано
припис із вимогою звільнити ділянку до
24.03.2011 р., її притягнуто до
адміністративної відповідальності.
Вимоги припису відповідачка не
виконала і продовжила незаконне
будівництво, тому 28.03.2011 р. був виданий
повторний припис із аналогічною
вимогою та ОСОБА_2 знову притягнуто до
адмінвідповідальності, однак і цей
припис не був виконаний. Посилаючись на
ці обставини, на положення ст. 212 ЗК
України, прокурор просив зобов'язати
ОСОБА_2 повернути зазначену земельну
ділянку власнику і привести її у
придатний для використання стан шляхом
знесення будівлі.

Рішенням Іршавського районного суду
від 01.06.2012 р. позов задоволено:
зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_5
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,01 га, розташовану в с. Вільхівка
Іршавського району Закарпатської
області в урочищі «Біля траси», і
привести ділянку у придатний для
використання стан шляхом знесення
самочинно збудованої будівлі; стягнуто
з ОСОБА_2 на користь держави 8,50 грн.
судового збору і 37,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

ОСОБА_2 порушує в апеляції питання про
скасування рішення суду та закриття
провадження в справі. Зазначає, що
спірною земельною ділянкою
користувалася на законних підставах, а
покійна ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_1 не
мали, а остання - не має і зараз жодних
претензій щодо ділянки. Суд не врахував
доказів, які свідчать на користь
відповідачки.

Інші учасники процесу рішення суду не
оскаржують.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 21.01.2014 р.
залучено до участі в справі Управління
Держземагентства в Іршавському районі
Закарпатської області як
правонаступника Міськрайонного
управління Держкомзему у місті Іршава
та Іршавському районі Закарпатської
області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
відповідачки ОСОБА_2 та її представника
адвоката ОСОБА_6, які апеляцію
підтримали, прокурорів Пантя М.М.,
Романа М.С. і Переца Б.В., представника
відповідача Вільхівської сільської
ради Горзова О.Д., які апеляцію не
визнали, розглянувши справу за
правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності інших учасників процесу,
обговоривши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України щодо диспозитивності судового
процесу, апеляційний суд не робить
висновків щодо судового рішення по
суті в частині вирішення позову щодо
відповідачів Вільхівської сільської
ради та Управління Держземагентства в
Іршавському районі та бере до уваги
відповідні факти остільки, оскільки це
необхідно для розгляду апеляції.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності
фактів самовільного захоплення
відповідачкою належної позивачці
земельної ділянки та здійснення на цій
землі будівництва. Рішення суду вірне
по суті, справедливе та відповідає
обставинам справи.

Встановлено, що ОСОБА_4 був 12.12.2003 р.
виданий Державний акт серії IV-ЗК № 041049
на право приватної власності на землю,
який посвідчував право власності на
земельну ділянку площею 0,68 га,
призначену для виробництва товарної
сільськогосподарської продукції,
розташовану на території с. Нижнє
Болотне, що була надана на підставі
рішення 13-ї сесії 23-го скликання
Вільхівської сільської ради
Іршавського району від 16.02.2001 р. № 99 та
Сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії ЗК № 0106805 (а.с. 7 т. 1).

Складеними державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
земель Міськрайуправління Держкомзему
у місті Іршава та Іршавському районі
Закарпатської області Батрином В.В.
Актом обстеження земельної ділянки від
21.03.2011 р. № 004, Актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 21.03.2011 р. № 22,
протоколом про адміністративне
правопорушення від 21.03.2011 р. № 005 (а.с. 8-10
т. 1) стверджуються факти самовільного
зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,01 га в с. Вільхівка в урочищі
«Біля траси» у межах земельної ділянки,
що належить ОСОБА_4, зняття з площі 0,0012
га верхнього родючого шару ґрунту без
спеціального дозволу та початку
будівельних робіт зі зведення будинку
розмірами 10 х 10 м. Приписом від 21.03.2011 р.
№ 015 зобов'язано ОСОБА_2 усунути
порушення зі звільненням земельної
ділянки до 24.03.2011 р. (а.с. 15 т. 1).
Постановою про накладення
адміністративного стягнення від 28.03.2011
р. № 005 за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 53-1
КУпАП, притягнуто ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
та самовільне будівництво у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 11 т. 1).

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 28.03.2011 р.
№ 30, протоколом про
адмінправопорушення від 28.03.2011 р. № 009
встановлено, що ОСОБА_2 не виконала
вимоги припису від 21.03.2011 р. № 015,
продовжує порушувати земельне
законодавство та зводити будинок, тому
28.03.2011 р. їй вчинено повторний припис
про усунення порушень зі звільненням
земельної ділянки до 31.03.2011 р. (а.с. 16-18 т.
1). Постановою про накладення
адмінстягнення від 31.03.2011 р. № 009 за
вчинення адмінправопорушення,
передбаченого ст. 188-5 КУпАП, притягнуто
ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за
невиконання припису у вигляді штрафу в
розмірі 170,00 грн. (а.с. 19 т. 1).

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 31.03.2011 р.
№ 33 зафіксовано невиконання ОСОБА_2
повторного припису (а.с. 20 т. 1).

Постанови про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності не
оскаржувалися. Чинною постановою
Іршавського районного суду від 22.08.2011 р.
у кримінальній справі про
обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК
України, встановлено, що підсудна в
період з 15.04.2011 р. по червень 2011 р. умисно
не виконувала ухвалу Іршавського
районного суду від 15.04.2011 р. про
заборону здійснювати роботи по
будівництву будівлі на самовільно
зайнятій земельній ділянці,
розташованій в с. Вільхівка в урочищі
«Біля траси», і всупереч судовому
рішенню продовжувала проводити
будівництво, зокрема, було зведено
зовнішні стіни першого поверху,
зроблено внутрішню стіну з шиферу (а.с.
44-45 т. 2). Підсудна свою вину у вчиненні
злочину визнала і була звільнена від
кримінальної відповідальності на
підставі акту амністії.

Окрім указаних документів факти
самовільного захоплення земельної
ділянки, часткового зведення на ній
будівлі, розташування і конфігурація
захопленої частини ділянки
стверджуються планом-схемою, складеним
держземінспектором Батрином В.В. (а.с. 37
т. 2), іншими матеріалами справи і
відповідачкою не спростовані. Її
доводи стосовно того, що ділянка не є
самовільно захопленою і
використовується на законних
підставах, посилання на факт надання
ділянки встановленим порядком не
можуть бути враховані.

Так, Виконком Вільхівської сільської
ради 26.10.2001 р. прийняв рішення № 42 «Про
розміщення торгової точки», яким дав
ОСОБА_2 дозвіл на попереднє погодження
з відповідними інстанціями в
установленому порядку розміщення та
будівництва торгової точки на
території сільської ради біля
встановленого знаку розмежування
Іршавського та Виноградівського
районів (а.с. 51 т. 1). 16-а сесія 4-го
скликання Вільхівської сільської ради
рішенням від 18.11.2005 р. вирішила повторно
повернутися до розгляду заяви ОСОБА_2
про виділення земельної ділянки під
будівництво житлового будинку в
урочищі «Біля траси» згідно ст. 121 п. «г»
ЗК України після розробки кварталу
забудови в цьому урочищі та вирішила
поставити ОСОБА_2 в чергу для виділення
ділянки (а.с. 56 т. 2). У той же час,
Виконком Вільхівської сільради 28.02.2011
р. за вих. № 02-10/87 видав ОСОБА_2 довідку, у
якій зазначив, що «не заперечує проти
рішення виконавчого комітету… № 42 від
26.10.2001 року «Про дозвіл на будівництво
магазину біля встановленого знаку
розмежування районів (Іршавського,
Виноградівського) площею 0,02 га» (а.с. 57
т. 2).

ОСОБА_2 в серпні-жовтні 2005 р. виготовила
графічні матеріали попереднього
погодження місця розташування
магазину змішаних товарів, погодила з
окремими органами виконавчої влади та
місцевого самоврядування питання щодо
відведення 0,02 га в с. Вільхівка біля
вищезгаданого знаку на автодорозі
Мукачево-Куровичі для розташування
магазину (а.с. 52, 53, 80, 84-93 т. 1). Утім,
повного комплекту документів щодо
відведення земельної ділянки, рішення
про затвердження проекту відведення та
про надання ОСОБА_2 відповідної
земельної ділянки у справі немає, а з
адресованого ОСОБА_2 листа начальника
Іршавського районного відділу
земельних ресурсів від 07.11.2006 р. № 1480 у
сукупності з іншими матеріалами справи
випливає, що земельна ділянка, яка була
обрана ОСОБА_2 для будівництва магазину
і щодо якої вона розпочала оформлення
документів, знаходиться за межами
населеного пункту в контурі 973 і
належить до земель, які розпайовані між
громадянами, в т.ч., і ОСОБА_4, тому
ОСОБА_2 було запропоновано звернутися
до Вільхівської сільради по земельну
ділянку, передбачену для будівництва
згідно з генпланом села (а.с. 83 т. 1).

Вільхівський сільський голова листом
від 02.12.2012 р. за вих. № 02-10/340 повідомив
апеляційному суду, що ОСОБА_2 з 2004 р. не
отримувала ніяких рішень Вільхівської
сільради про виділення земельної
ділянки та дозволів на будівництво, а
ділянка, яку вона зайняла і забудувала
самовільно, знаходиться у власності
для ведення сільськогосподарського
товарного виробництва як пай у ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була матір'ю
ОСОБА_1 (а.с. 68 т. 2).

Управління регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Закарпатської облдержадміністрації
листом від 20.07.2011 р. за вих. № Г-32/01-18
повідомило ОСОБА_2, що рішення
Виконкому Вільхівської сільради від
26.10.2001 р. № 42 втратило чинність 26.10.2003 р.;
дозвіл на будівництво житлового
будинку з магазином відсутній;
документ, який посвідчує право
власності забудовника на землю, де
побудовано будівлю, відсутній; не
надано погоджений головним
архітектором району проект; не надано
дозвіл на виконання будівельних робіт;
об'єкт не здано в експлуатацію (а.с. 204 т.
1).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за заявою
її доньки ОСОБА_1 як спадкоємиці за
заповітом приватним нотаріусом
Іршавського районного нотаріального
округу ОСОБА_10 заведено спадкову
справу № 9/2012 (а.с. 151-153, 182 т. 1).

ЗК України (1990 р.) передбачав, зокрема,
що земельні ділянки надаються в
користування для
несільськогосподарських потреб за
рішенням відповідної ради в порядку
відведення; тимчасове користування
земельною ділянкою оформлюється
шляхом укладення договору оренди;
приступати до використання ділянки, в
тому числі на умовах оренди, до
встановлення меж ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право користування землею,
забороняється; право користування
земельною ділянкою, наданою для
несільськогосподарських потреб, чи її
частиною припиняється у разі
невикористання ділянки протягом двох
років (ст.ст. 19, 21, 22, 24, ст. 27 ч. 1 п. 8).
Аналогічні правила щодо надання в
користування земельної ділянки та
виникнення відповідного права
установлені і ЗК України (2001 р. ) (ст.ст.
116, 123-126 та ін.).

На час видачі ОСОБА_4 Державного акту на
право приватної власності на землю
відповідачка ОСОБА_2 не мала рішення
про надання їй у користування
земельної ділянки, договору оренди
землі, немає таких документів і на
даний час, як відсутні й докази
відведення відповідачці установленим
порядком спірної земельної ділянки.
Понад те, на час видачі указаного акту
втратило чинність і рішення виконкому
сільради про надання ОСОБА_2 дозволу на
попереднє погодження розміщення та
будівництва торгової точки.

За відсутності рішення про надання
земельної ділянки (її частини) в
користування, укладеного договору
оренди зайняття і використання ділянки
є за своїм змістом самовільним.
Будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу, проекту (ст. 376 ч. 1 ЦК
України). Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього; якщо власник
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила
самочинне будівництво, або за її
рахунок (ст. 376 ч.ч. 2, 4 ЦК України).
Прокурор в інтересах ОСОБА_4 звернувся
до суду за захистом права власності на
землю шляхом повернення земельної
ділянки із приведенням її у стан, що
існував до порушення права (ст. 90 ч. 2,
ст.ст. 152, 212 ЗК України), вимоги
пред'явлені із зазначених підстав,
ОСОБА_1 з огляду на положення ст.ст. 316-319,
386, 1216, 1218, ст. 1225 ч. 1, ст.ст. 1268, 1269 ЦК
України має право підтримувати цей
позов.

Заперечуючи позов, відповідачка
посилалася, крім іншого, на те, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_1 дозволили їй
користуватися частиною земельної
ділянки та будувати на ній магазин. У
цьому зв'язку колегія суддів констатує
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
спочатку ОСОБА_4, а потім ОСОБА_1
вказували письмово, що ОСОБА_2 не
захоплювала земельну ділянку, потім -
що не мають претензій до ОСОБА_2 і
дозволяють їй користуватися землею,
будувати на ній магазин тощо. Попри це,
у справі містяться заяви ОСОБА_1 від
23.05.2012 р., якими вона повідомила суд про
підтримання позову прокурора та
просила розглянути справу в її
відсутність (а.с. 189, 190 т. 1), водночас
після ухвалення рішення судом заявою
від 10.06.2012 р. (а.с. 205 т. 1) ОСОБА_1
повідомила, що не писала заяву до суду і
дозволяє ОСОБА_2 здійснювати
будівництво на ділянці, а 10.10.2012 р.
ОСОБА_1 видала ОСОБА_2 нотаріально
посвідчену довіреність на
представництво її інтересів, у т.ч.,
щодо оформлення права на успадковану
земельну ділянку (а.с. 20 т. 2), дію якої
вже 06.11.2012 р. припинила (а.с. 39 т. 2). Таким
чином, дії сторони були суперечливими,
внаслідок чого апеляційний суд 14.11.2012 р.
ухвалив визнати явку ОСОБА_1 в судове
засідання обов'язковою.

Однак, через хворобу ОСОБА_1, що
виключала можливість явки до суду
протягом тривалого часу, провадження в
справі на підставі ст. 202 ч. 1 п. 2, ст. 203 ч.
1 п. 2 ЦПК України було зупинено 07.12.2012 р.
і було відновлено ухвалою від 18.11.2013 р.
після одержання з Відділу охорони
здоров'я Іршавської РДА даних про
спроможність ОСОБА_1 брати участь у
судових засіданнях. Після відновлення
провадження в справі ОСОБА_1, будучи
належно повідомленою про час і місце
розгляду справи в судові засідання не
з'являлася, хоча суд неодноразово
письмово роз'яснював їй процесуальні
права і обов'язки, в т.ч., щодо явки до
суду, висловлення своєї позиції
відповідно до 46 ч. 3 ЦПК України щодо
підтримання або непідтримання
пред'явлених в її інтересах прокурором
вимог.

Особа на власний розсуд
розпоряджається своїми процесуальними
правами, може брати участь у цивільній
справі як особисто, так і через
представника, а прокурор хоча і діє в
інтересах особи, проте, є самостійним
суб'єктом звернення до суду із позовом,
самостійно визначає підстави для
звернення (ст. 3 ч. 2, ст.ст. 10, 11, 27, 31, ст. 38
ч. 1, ст. 45 ч.ч. 1, 2, ст. 46 ч. 1 ЦПК України).
Апеляційний суд вжив усіх можливих
процесуальних заходів для роз'яснення
ОСОБА_1 необхідності особисто з'явитися
в судове засідання, вичерпав такі
заходи, а процесуальних засобів
забезпечення явки позивача в судове
засідання ЦПК України не передбачає,
тому 18.02.2014 р. протокольну ухвалу про
визнання обов'язковою явки ОСОБА_1 в
судове засідання було скасовано. За
таких обставин, апеляційний суд взяв до
уваги достовірно зафіксовану правову
позицію ОСОБА_1 у справі, яку вона
висловила посвідченою 26.12.2013 р.
секретарем Вільхівської сільської
ради О.І. Прокоп за реєстровим № 149
заявою про те, що позовні вимоги
прокурора підтримує повністю (а.с. 67 т.
2).

Відтак, доводи позову про відсутність у
ОСОБА_2 правових підстав для
користування спірною земельною
ділянкою, для зведення на ній будівлі
знайшли своє підтвердження під час
розгляду справи судом, відповідачкою
ці доводи та покладені в їх
обґрунтування факти і обставини не
спростовані, а доводи її апеляції про
протилежне та про те, що ОСОБА_1,
буцімто, не має до неї жодних претензій
щодо використання спірної ділянки -
необґрунтовані. Тож із врахуванням
положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на
підставі ст. 308 цього Кодексу апеляцію
слід відхилити, рішення суду щодо
ОСОБА_2 - залишити без змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст.
308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Іршавського районного суду від
1 червня 2012 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді