Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 лютого 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про надання дозволу на
оформлення документів для тимчасового
виїзду неповнолітніх дітей за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи тим,
що вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем з 19.10.2001 року по
24.05.2011 року, оскільки відповідно до
рішення Подільського районного суду
м.Києва його було розірвано.

Вказує, що в шлюбі у неї з відповідачем
народились двоє дітей: син ОСОБА_3 та
дочка ОСОБА_4, які проживають з нею за
адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на
повному її утриманні і вона належним
чином піклується про їх здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Зазначає, що зверталась до відповідача
з проханням надати згоду на виїзд їх
спільних дітей закордон, проте
отримала безпідставну відмову.

Звертає увагу суду на ту обставину, що
відповідач неодноразово
необґрунтовано відмовляв їй у наданні
згоди на виїзд за кордон їх дітей, в її
супроводі.

В зв'язку з вищевикладеним, оскільки
ухилення відповідача від надання згоди
на виїзд ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 за
кордон у супроводі матері суперечить
інтересам дітей, вона була змушена
звернутись до суду та просить визнати
відмову відповідача на оформлення
індивідуальних проїзних документів та
на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
безпідставною, дозволити їй без згоди
батька - ОСОБА_2, оформити документи для
тимчасового виїзду дітей за кордон та
допустити негайне виконання рішення
суду для оформлення індивідуальних
проїзних документів та документів на
тимчасовий виїзд дітей за кордон.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, про час та місце судового
розгляду повідомлялась належним чином,
однак подала до суду заяву, в якій позов
підтримала та просила його задоволити
з підстав, викладених в ньому та
проводити судовий розгляд без її
участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив, у
зв'язку з чим суд вважає за можливе
розглядати справу у його відсутності
на підставі ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Служба у
справах дітей Подільської районної у м.
Києві державної адміністрації в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином, однак подала до суду
заяву, в якій позов не підтримала та
просила в його задоволенні відмовити,
мотивуючи тим, що чинним
законодавством України не передбачено
надання судом дозволу на оформлення
проїзних документів дитини, а виключно
надання дозволу на виїзд закордон без
дозволу та супроводу другого з батьків.
Крім того, просила проводити слухання
справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка та відповідачка перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19.10.2001 року.

Відповідно до рішення Подільського
районного суду м. Києва від 24.05.2011 року
вищезазначений шлюб було розірвано
(а.с.7).

Від шлюбу з відповідачем у позивачки
народились двоє дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвами про народження Серії
НОМЕР_1, актовий запис №397 (а.с.9) та
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження Серії
НОМЕР_2, актовий запис №1141 (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, на
даний час малолітні діти постійно
мешкають з матір'ю - ОСОБА_1, що
підтверджується актом про проживання
№200, виданої КП «Лісове» (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка на підтвердження позову,
посилається на безпідставність відмов
відповідача надати згоду на виїзд їх
спільних дітей закордон.

За приписами ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Громадянин України не може
бути позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Право фізичної особи на свободу
пересування закріплене також у нормі
ч.1 ст.313 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. У випадку, якщо фізична
особа не досягла шістнадцяти років,
вона має право на виїзд за межі України
лише за згодою батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» врегульовано порядок
здійснення громадянами України права
на виїзд з України та в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок.

За змістом ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року за №57, виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, і без згоди та
супроводу другого з батьків може бути
дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі
України громадян, які не досягли
шістнадцятирічного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Ст.141 СК України визначена рівність
прав і обов'язків батьків відносно
дитини.

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного
Кодексу України, батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного
Кодексу України, батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
що їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

З аналізу ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» вбачається,
що даною нормою передбачено можливість
ухвалення судом рішення про надання
дозволу на одноразовий виїзд за кордон
особи, яка не досягла
шістнадцятирічного віку. Такі поїздки
можуть мати разовий характер з певним
часовим проміжком перебування у
відповідній державі. Таким чином, суд
не вправі надавати дозвіл на виїзд
дитини за кордон до досягнення нею
певного віку без згоди батька, який не
позбавлений батьківських прав (дозвіл
на постійні виїзди за кордон). Крім
того, надання такого дозволу в
порушення вимог ст.ст.на153, 157 Сімейного
кодексу України фактично позбавить
батька дитини можливості брати участь
у її вихованні та можливості
особистого спілкування з нею. Тобто
законодавцем надано право суду примати
рішення щодо виїзду дитини за кордон
при умові лише разової поїздки.

Виходячи зі змісту позовних вимог
позивачки, вона просить суд надати
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України неповнолітніх ОСОБА_3 та дочки
ОСОБА_4 без згоди їх батька ОСОБА_2 у її
супроводі, однак без зазначення
часового проміжку перебування дітей у
відповідній державі, що суперечить
нормам ст.4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» та пп.1 п.4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України.

За таких обставин, повно та всебічно
дослідивши обставини справи, оцінивши
зібрані докази у
сукупності, суд приходить до висновку
про відсутність обґрунтованих підстав
для задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст.ст.15, 16, 313 Цивільного кодексу
України, ст.ст.141, 153, 157 Сімейного
кодексу України, ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року за №57, керуючись ст.ст. 4,
10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Служба у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, про надання
дозволу на оформлення документів для
тимчасового виїзду неповнолітніх
дітей за кордон - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва,
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом шляхом ухвалення та письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С. М. Богінкевич