РІШЕННЯ

іменем України

„29" січня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що від шлюбу із
відповідачем має двох неповнолітніх
дітей - сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, які мешкають разом із нею
та перебувають на її утриманні. Як
зазначається позивачем при зверненні
до суду відповідач ухиляється від
виконання батьківського обов'язку
утримувати дітей та жодним чином не
приймає участі у вихованні дітей.

Предмет позову становить вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача аліментів на утримання
неповнолітній дітей в розмірі 1 500,00
щомісяця, починаючи проводити
стягнення з дня подання позову до
суду, та до досягнення дітьми
повноліття, а також про стягнення з
відповідача на користь позивача
аліментів за минулий час в розмірі 22
226,40 грн.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримала повністю,
надала пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просила
суд повністю задовольнити поданий
позов.

За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У судове засідання відповідач,
який був повідомлений належним чином
про розгляд справи, не з'явився, причини
неявки суду не повідомив та не надав
заяви про розгляд справи за його
відсутності, та не скористався правом
надання заперечень проти позову, у
зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК
України вирішує справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Суд, врахувавши заяву позивача та
дослідивши докази в межах заявлених
вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов
до висновку про наявність підстав для
задоволення позову повністю, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та
яка набула чинності для України 27.09.1991
р., батько або (і) інші особи, що
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Разом з тим,
відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції
України та за ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 народилися ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сторони у цій справі є батьками
неповнолітніх, які мешкають разом
із матір'ю та перебуває на її
утриманні.

Оскільки обов'язок по утриманню
дитини є безумовним, виникає в
результаті народження дитини з
моменту її народження та покладається
законом рівною мірою на обох батьків,
не пов'язаний із матеріальним
становищем особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, вбачаються усі
підстави для присудження до стягнення
з відповідача на користь позивача
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини в заявленому у позові розмірі.

Разом з тим, при вирішенні питання
щодо присудження до сплати аліментів,
про яке позивачем було заявлено
відповідне прохання, суд враховує стан
здоров'я та матеріальне становище
дітей, які є малолітніми, мешкають
разом із матір'ю (позивачем), потребують
піклування та утримання, а також те, що
відповідач не скористався правом
брати участь у судових засіданнях та
правом надання заперечень проти
позову, у зв'язку з чим суд мав би змогу
дійти до іншого висновку у справі, яка
розглядалася судом.

Що стосується вимоги позову про
стягнення аліментів за минулий час (з
березня 2011 року по листопад 2013 р.
включно), то для суду відсутні підстави
для задоволення даної вимоги, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України
аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня подання позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки (ч. 2 ст. 191 СК).

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу
(ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Утім, оскільки позивачем на
виконання зазначених вище правових
норм, не було надано доказів щодо
вжиття з його боку заходів щодо
одержання аліментів з відповідача за
минулий строк, та доказів щодо того, що
позивач не міг їх одержати у зв'язку з
ухиленням відповідача від їх сплати,
для суду вбачаються підстави для
відмови в задоволенні вимоги позову у
частині дня початку стягнення
(березень 2011 року) та аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову (06.11.2013 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України суд допускає негайне виконання
рішення в межах суми платежу за один
місяць.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
приписів ч. 3 ст. 88 та ст. 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 3 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215, 218, 224, 226, 367 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей задовольнити
частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 000,00 (однієї
тисячі) грн. щомісяця, які підлягають
індексації відповідно до закону,
починаючи проводити стягнення з 06.12.2013
р. та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду у частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

В задоволенні вимоги позову про
стягнення аліментів за минулий час
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України: рішення
може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя