Провадження по справі № 2/260/97/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючого судді:
Бескровної О.Л.

при секретарі:
Яременко Ю.М.

за участю сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Донецька цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку розподілу
спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку розподілу
спільного майна подружжя, уточнивши
його в подальшому зазначила наступне. 09
вересня 2000 року вони з відповідачем
зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів громадянського стану
м.Донецька Донецької області. На
підставі рішення Ленінського
районного суду м.Донецька від 08.08.2013
року вказаний шлюб був розірваний.
Вказала, що за час шлюбу ними було
придбане наступне майно: двокімнатна
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_3; металевий гараж НОМЕР_2,
розташований біля будинку АДРЕСА_4. На
теперішній час у спірній квартирі
мешкає ОСОБА_2, він самостійно
встановив новий замок на вхідних
дверях, тим самим обмеживши її у праві
користуватися власністю, відповідач
також користується вказаним гаражем. З
огляду на викладене, посилаючись на
вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України,
просила суд визнати за нею та,
відповідно за ОСОБА_2 право власності
по ? частини двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 у порядку розподілу майна
подружжя; стягнути з ОСОБА_2 на її
користь 7500 грн. у рахунок компенсації
половини вартості металевого гаражу
НОМЕР_2, розташованого біля будинку
АДРЕСА_4; зобов»язати відповідача
надати їй ключі від спірної квартири;
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1 кімнату площею 15,10
кв.м., а відповідача кімнату площею 11,40
кв.м., кухню, коридор та службові
приміщення залишити в загальному
користуванні сторін.

Ухвалою суду від 21 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7500
грн. у рахунок компенсації половини
вартості металевого гаражу НОМЕР_2,
розташованого біля будинку АДРЕСА_4
залишено без розгляду за заявою
позивача.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги про визнання
права власності на ? частини квартири
АДРЕСА_1, зобов»язання відповідача
надати дублікат ключів від вхідних
дверей та визначення порядку
користування спірною квартирою у
повному обсязі, надала аналогічні
пояснення, що викладені у позові. Крім
того просила суд врахувати, що вона
займається вихованням їхнього з
відповідачем сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який з нею мешкає та виділити в її
користування кімнату площею 15,10 кв.м.,
залишивши у користуванні ОСОБА_2
кімнату площею 11,40 кв.м., інші кімнати
просила залишити у загальному
користуванні (кухню, коридор, службові
приміщення).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково, вказавши, що згодний на
розподіл спільного майна - квартири
АДРЕСА_1, але не погоджується на
запропонований позивачем ОСОБА_1
порядок користування спірної квартири.
Вважає, що місце мешкання дитини не
визначене судом, у подальшому дитина за
бажанням може проживати з ним, тому
просив залишити у його користуванні
кімнату площею 15,10 кв.м. Крім того
зазначив, що у позивача є дублікат
ключів від вхідних дверей квартири, він
не чинить їй перешкод у користуванні
власністю. Вважає, що ОСОБА_1 не може
зайти до квартири самостійно оскільки
замок у дверях дуже часто виходить із
ладу.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і наявні у
ній докази, дійшов до наступних
висновків.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі
починаючи з 09 вересня 2000 року, який 08
серпня 2013 року був розірваний на
підставі рішення Ленінського
районного суду м.Донецька (а.с.5)

У судовому засіданні також
встановлено, що від вказаного шлюбу
сторони мають неповнолітню дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як встановлено із наданого
позивачем договору купівлі-продажу
квартири від 16.04.2004р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2
під час шлюбу придбали двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6), право
власності на майно зареєстроване за
позивачем, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №3422657 (а.с. 7).

Зазначена квартира складається з
двох кімнат жилою площею 26,50 кв.м., у
тому числі перша кімната площею 11,40
кв.м., друга кімната площею 15,10 кв.м.;
кухні площею 6,70 кв.м.; туалету площею 1,00
кв.м.; ванної кімнати площею 2,00 кв.м.;
коридору площею 7,00 кв.м.; вбудованих
шафів площею 1,60 кв.м. та 0,40 кв.м. Загалом
площа квартири складає 45,20 кв.м., що
вбачається з технічного паспорту КП
БТІ м.Донецька (а.с. 8 -9)

Як встановлено із пояснень сторін, на
теперішній час у спірній квартирі
мешкає лише відповідач ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 Сімейного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України
передбачено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 372
Цивільного Кодексу України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Статтею 71 Сімейного Кодексу України
визначені спосіб та порядок поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Так, позивач ОСОБА_1 звернувшись з
позовом до суду, просила суд розділити
між нею та відповідачем порівну
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у порядку
розподілу майна, придбаного в період
шлюбу. Зазначені вимоги, на думку суду,
є обґрунтованими і підлягають
задоволенню, оскільки відповідають
положенням вказаних вище положень
закону.

Розглядаючи вимоги позивача про
визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 після її розподілу,
суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України
передбачено рівне право співвласників
користуватися і розпоряджатися майном.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При вирішенні даного спору суд
приймає до уваги інтереси обох сторін,
також враховує інтереси їх
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1., яка як встановлено у
судовому засіданні проживає разом з
позивачем ОСОБА_1 і тому вважає за
необхідне визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в користування ОСОБА_1
кімнату площею 15,10 кв.м., а ОСОБА_2
кімнату площею 11,40 кв.м., кухню, коридор
та службові приміщення залишити в
загальному користуванні сторін.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що доводи відповідача з
приводу можливого у подальшому
проживання дитини разом з ним, які на
його думку є підставою для відмови у
задоволенні вимог про виділення у
користування позивача кімнати площею
15.10 кв.м., є необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст. 11 ЦПК України даний
спір розглядається в рамках заявленого
ОСОБА_1 позову і суд приймає до уваги
обставини, що виникли на день ухвалення
рішення.

Як наслідок, з урахуванням вимог ст.
391 ч.1 ЦК України, суд вважає за
необхідне зобов»язати ОСОБА_2, який
користується спірною квартирою,
самостійно у ній проживає, надати
ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1. Тим самим, суд
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у
повному обсязі.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати на правову допомогу у розмірі
2000 гривень та судовий збір в сумі 229,40
грн., а загалом 2229,40 грн.

На підставі ст. ст.60, 63, 71 СК України,
ст.ст. 372, 369, 391 ЦК України, п.6 постанови
Пленуму Верховного суду України №7 від
04.10.1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209,
212, 214, 215, 224 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
розподілу спільного майна подружжя,
задовольнити.

Провести розподіл спільного майна,
придбаного у період шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на ? частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,20
кв.м., жилою площею 26,50 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на ? частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,20
кв.м., жилою площею 26,50 кв.м.

Зобов»язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі
від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1 кімнату площею 15,10
кв.м, а ОСОБА_2 кімнату площею 11,40 кв.м.,
кухню, коридор та службові приміщення
залишити в загальному користуванні
сторін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ІННОМЕР_3 судові витрати у розмірі 2229
гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Ленінський районний суд м. Донецька
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

21.01.2014