Ухвала

іменем україни

22 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Третя
Миколаївська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 07 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у
якому просила встановити факт
проживання її з ОСОБА_6 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з 01
листопада 2005 року до дня його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з
листопада 2005 року вона з ОСОБА_6,
батьком ОСОБА_4 і дідом ОСОБА_5, не
перебуваючи у шлюбі, проживала однією
сім'єю в належному ОСОБА_6 на праві
приватної власності житловому будинку
АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

23 лютого 2012 року ОСОБА_6 отримав
черепно-мозкову травму голови й
потребував постійного стороннього
догляду, який здійснювала вона.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, у
зв'язку з чим відкрилася спадщина на
належне йому за життя майно.

Спадкоємцем першої черги за законом
майна ОСОБА_6 були ОСОБА_4 та за правом
представлення, після смерті батька
ОСОБА_8, який був сином ОСОБА_6 -
ОСОБА_5

ОСОБА_5 прийняв спадщину, подавши до
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_11
відповідну заяву.

ОСОБА_4 відмовилася від спадщини на її
(позивача) користь.

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої
черги спадкоємців за законом, оскільки
проживала із ОСОБА_6 однією сім'єю
більше п'яти років до часу відкриття
спадщини, та за наявності відмови
ОСОБА_4 від спадщини на її користь
вона також звернулась до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини.

Проте їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину з
підстав відсутності підтвердження
факту проживання із спадкоємцем
однією сім'єю не менше п'яти років до
часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 червня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з
ОСОБА_6 з 01 листопада 2005 року по день
смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 07 жовтня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 12 червня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3
з листопада 2005 року проживала разом з
ОСОБА_6 у будинку останнього по
АДРЕСА_1, вели спільне господарство та
мали спільний бюджет, проте офіційно
свій шлюб не зареєстрували.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
його доведеності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд послався на те,
що її твердження на обґрунтування
позову, окрім самих пояснень, жодними
доказами не підтверджені.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

За загальними положеннями ЦПК України
на суд покладено обов'язок під час
ухвалення рішення вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
якими доказами вони підтверджуються;
перевірити наявність чи відсутність
певних обставин за допомогою доказів
шляхом їх оцінки; оцінити подані
сторонами докази та дійти висновку про
наявність або відсутність певних
юридичних фактів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Проте, відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позову з підстав ненадання
доказів іншого виду доказування, окрім
пояснень свідків, апеляційний суд на
зазначене вище уваги не звернув.

Враховуючи те, що доведення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу може здійснюватися
всіма засобами доказування, в тому
числі показами свідків, які
апеляційним судом необґрунтовано
визнано неналежним доказом, то це
порушення вплинуло на оцінку доказів в
їх сукупності і вплинуло на висновки
суду при ухваленні судового рішення.

Крім того, суд не дав ніякої оцінки тій
обставині, що донька померлого ОСОБА_6 -
ОСОБА_4 відмовилася від спадщини на
користь ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законними і обґрунтованими, у зв'язку
із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342,344 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від
07 жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік