Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/4163/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, відділу приватизації
державного житлового фонду Управління
житлового господарства Житомирської
міської ради, Дочірнього підприємства
«ЖЕК» ВАТ «Верстатуніверсалмаш» про
визнання приватизації жилих приміщень
незаконною та скасування
розпорядження про приватизацію житла

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 21 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом, в якому просив визнати
незаконними приватизацію кімнати
НОМЕР_1 родиною ОСОБА_2 і кімнати НОМЕР_2
родиною ОСОБА_4, розташованих у АДРЕСА_1
та видані розпорядження відділу
приватизації державного житлового
фонду Житомирської міської ради за №
45137 від 25.11.2003 року, № 43533 від 17.02.2003 року,
скасувати видані на їх виконання
свідоцтва про право власності на житло.

В обґрунтування позову зазначав, що на
підставі ордеру № 730 від 31.10.2000 року в
листопаді 2000 року він офіційно
вселився на постійне місце проживання
у кімнату НОМЕР_3 по АДРЕСА_1. Вказаний
будинок був гуртожитком для
малосімейних і відносився до відомчого
житла ВАТ «Верстатуніверсалмаш». Після
набуття гуртожитком статусу житлового
будинку, його мешканцям було дозволено
приватизацію приміщень. Однак,
керівництво ДП «ЖЕК» ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» самоусунулося
від цього процесу, внаслідок чого
мешканці гуртожитку почали самовільно
захоплювати інші кімнати у відсутність
жильців, допоміжні приміщення та
санвузли. Відповідачі - родини ОСОБА_2
та ОСОБА_4 неправомірно приватизували
кімнату НОМЕР_3, в якій він проживає,
безпідставно вважаючи її сушкою.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 21 листопада 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовував тим,
що при вирішенні спору судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Зазначив, що судом помилково не
було прийнято до уваги, що здійснена
відповідачами приватизація є
незаконною, оскільки у власність було
передано житлову кімнату НОМЕР_3. Крім
того, суд при ухваленні рішення
безпідставно вважав кімнату НОМЕР_3
сушкою, хоча на дану кімнату
виготовлено технічний паспорт.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2003 року
відділом приватизації державного
житлового фонду Житомирської міської
ради на підставі розпорядження видано
свідоцтво про право власності на житло
№ 45137, відповідно до якого ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних долях належить на праві
власності квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

17.02.2003 року відділом приватизації
державного житлового фонду
Житомирської міської ради на підставі
розпорядження видано свідоцтво про
право власності на житло № 43533,
відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних долях
належить на праві власності квартира
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Як вказано у примітці до даних свідоцтв
в загальному користуванні знаходяться
коридори, кухня, сушка, постірочна
(туалет, душ), загальною площею 97,85 кв.м,
площа жилих кімнат - 183,3 кв.м.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 жовтня 2012
року по справі № 2-126/12 встановлено, що
ОСОБА_1 на підставі ордеру № 730 від
31.10.2000 року зареєстрований 16 липня 1999
року у кімнаті НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.
Вказаний ордер виданий на підставі
рішення спільного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету від 12.02.1998 року. Проте, як
вбачається із Протоколу №53 спільного
засідання адміністрації і профкому ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» від 12.02.1998 року,
таке питання відносно ОСОБА_1 не
розглядалося.

Згідно рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 02.10.2001
року № 588 гуртожитку по АДРЕСА_1 надано
статус житлового будинку із залишенням
на балансі ВАТ «Верстатуніверсалмаш».

ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, які є мешканцями 2-го поверху
вказаного житлового будинку,
приватизували займані ними житлові
кімнати. Згідно свідоцтв про право
власності в їх спільному користуванні
перебувають також кухня, коридори,
душові, туалети, постірочна, сушка, яку
позивач ОСОБА_1 зазначає, як кімнату
НОМЕР_3.

Також даним рішенням встановлено, що
кімната НОМЕР_3, в якій зареєстрований
ОСОБА_1, за своїм призначенням не є
житловою, а побутовою (сушка), що
підтверджується матеріалами проектної
документації та поверхового плану.
Доказів щодо надання кімнаті НОМЕР_3
статусу житлової на час видачі ордеру
та розгляду справи суду не надано. Із
копії інвентаризаційної справи №17857,
зокрема Журналу внутрішніх обмірів та
розрахунків площ приміщень (2-й поверх),
вбачається, що кімната НОМЕР_3
зареєстрована під номером ХІ, як сушка.
Подальше внесення змін у даний запис
шляхом його закреслення жодним чином
не обумовлено, як то підстави і особа,
яка вчинила ці зміни тощо.

Більше того, із акта від 23.02.2010 року,
складеного представниками ДП «ЖЕК» ВАТ
«Верстануніверсалмаш» вбачається, що
ОСОБА_1 в кімнаті НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 із
2008 року не проживає, там проживає його
дочка.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів інвентаризаційної справи
будівлі «А» будинку АДРЕСА_1, оглянутої
в судовому засіданні, зокрема
поверхового плану та журналу
внутрішніх обмірів та розрахунків площ
приміщень (2-й поверх), вбачається, що
кімната НОМЕР_3 зареєстрована під
номером ХІ, як сушка. Подальше внесення
змін у даний запис шляхом його
закреслення жодним чином не
обумовлено, як то підстави і особа, яка
вчинила ці зміни тощо. Матеріали
інвентаризаційної справи не містять
будь-яких правоустановчих документів
(рішень) щодо зміни призначення кімнати
ХІ та її перенумерацію. Крім того,
згідно поверхових планів будівлі «А»
лише на другому поверсі приміщення ХІ
викреслено та зазначено, як кімната
НОМЕР_3.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд правильно
зазначив, що передача житлових
приміщень у власність мешканців
відповідає вимогам Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а тому його права оскаржуваними
розпорядженнями та свідоцтвами про
право на житло не порушені і відповідно
судовому захисту не підлягають.

Крім того, безпідставними є посилання
апелянта на те, що визнанню незаконними
та скасуванню підлягають
правоустановчі документи на квартири
родин ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки саме
вони постійно мешкають та користуються
побутовими приміщеннями, з огляду на ту
обставину, що останні (побутові
приміщення) перебувають у загальному
користуванні всіх мешканців другого
поверху, а саме: ОСОБА_12 (кімната
НОМЕР_4), ОСОБА_8 (кімната НОМЕР_5),
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 (кімната
НОМЕР_6), ОСОБА_16 (кімнати НОМЕР_7-НОМЕР_8),
ОСОБА_9 (кімната НОМЕР_9), ОСОБА_17
(кімната НОМЕР_10), тощо. Вищевказані
особи до участі у розгляді справи
залучені не були, хоча прийняте по
справі рішення безпосередньо
стосується їх житлових прав та
обов'язків, чим порушено право на
справедливий судовий розгляд, що
передбачено ч. 1 ст. 6 Європейської
конвенції з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду та не впливають на
правильність прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріалами справи та є
наслідком помилкового тлумачення
закону, тому підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 21 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: