У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельний
кооператив № 98С» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по оплаті
послуг на утримання та експлуатацію
житлового будинку та пені, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду м. Севастополя від 07
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Обслуговуючий кооперативу
«Житлово-будівельний кооператив
№ 98С» (далі - ОК «ЖБК № 98С») звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по оплаті
послуг на утримання та експлуатацію
житлового будинку та пені, посилаючись
на те, що багатоквартирний будинок
АДРЕСА_1 є сумісною власністю членів ОК
«ЖБК № 98С», членом якого є відповідач
ОСОБА_3 - власник квартири НОМЕР_1.
Позивач є балансоутримувачем
вказаного будинку та надає споживачам
послуги з експлуатації та утримування
будинку та прибудинкової території в
установленому порядку за цінами і
тарифами, що діють на момент надання
послуг. Відповідно до рішення СМР № 9917
від 13 квітня 2010 року та № 667 від 19 квітня
2011 року оплата за житлові
послуги складає 1,803 грн. за 1 кв. м, а
згідно з рішенням загальних зборів
членів ОК «ЖБК № 98С» № 1 від 01 квітня
2005 року членський внесок складає 06
грн. Проте відповідач вищевказані суми
сплачує не в повному об'ємі, в
результаті чого в нього виникла
заборгованість ‒? 1 712 грн., на яку
відповідно до положень Статуту ОК «ЖБК
№ 98С» нарахована пеня в розмірі 1 635 грн.
09 коп.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 29 серпня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОК «ЖБК №
98С» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 07 жовтня 2013 року
рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 29 серпня 2013
року скасовано, ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОК «ЖБК № 98С»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОК «ЖБК № 98С»
заборгованість по оплаті за послуги з
утримання та експлуатації житлового
будинку в сумі 1 712 грн. та пеню за
несвоєчасну сплату даних послуг у сумі
1 489 грн. 27 коп. Вирішено питання щодо
судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Установлено, що відповідач проживає в
квартирі НОМЕР_1 багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1, балансоутримувачем
якого є ОК «ЖБК № 98С» (а.с. 42‒?45) .

04 квітня 2005 року між ОК «ЖБК № 98С» та
відповідачем було укладено договір про
участь у витратах на утримання будинку
(а.с. 8).

Рішеннями Севастопольської міської
ради № 9917 від 13 квітня 2010 року
та № 667 від 19 квітня 2011 року було
затверджено кошторис ОК «ЖБК № 98С», в
якому оплата за житлові послуги на
підставі рішень Севастопольської
міської ради № 9917 від 13 квітня 2010 року
та № 667 від 19 квітня 2011 року складає 1,803
грн. за 1 кв. м.

Відповідно до вимог п. 8.2 Статуту ОК
«ЖБК №98С» загальні збори ОК «ЖБК
№ 98С» приймають рішення щодо
підвищення (зниження) тарифів на
житлово-комунальні послуги (а.с. 74).

Відповідач відмовляється сплачувати
комунальні послуги за новими тарифами,
вважаючи, що останні відповідно до
Статуту ОК «ЖБК № 98С», необхідно
затверджувати на загальних зборах, що
не було зроблено.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо);

3) послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо). Примірні переліки
житлово-комунальних послуг та їх склад
залежно від функціонального
призначення визначаються центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Отже, вирішуючи спір в частині
стягнення заборгованості по оплаті за
послуги з утримання та експлуатації
житлового будинку, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що на підставі рішення загальних
зборів може бути підвищено або знижено
розмір комунальних виплат не в
будь-якому випадку, а лише в тому разі,
коли останні не відповідають тарифам,
встановленим органами самоврядування
на підставі розділу 7 ст. 31
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Однак не можна погодитися з рішенням
суду апеляційної інстанції в частині
нарахування розміру пені.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду в указаній частині
не відповідає.

Відповідно до п. 3.3. Договору про участь
у витратах на утримання будинку від 04
квітня 2005 року у разі несвоєчасної
сплати комунальних платежів більш чим
на 30 діб, нараховується пеня у розмірі
0,2% від суми платежу за кожний
прострочений день (а.с. 8).

Згідно з довідкою, наданою ОК «ЖБК №
98С», сума нарахованої на ОСОБА_3
відповідної пені за період з 30 квітня
2010 року по 31 січня 2013 року складає 1 635
грн. 09 коп.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, заявник указує на те, що судом
не застосовано відносно пені строк
спеціальної позовної давності в один
рік.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня ‒? це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до повного виконання
зобов'язання.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
не звернувши уваги на зазначені норми
закону, дійшов помилкового висновку,
вирішуючи позовну вимогу щодо
стягнення суми пені.

За таких обставин рішення апеляційного
суду в частині вирішення позовної
вимоги ОК «ЖСК №98С» щодо стягнення
пені підлягає скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 07 жовтня 2013 року в
частині позовних вимог обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельний
кооператив № 98С» до ОСОБА_3 про
стягнення пені скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак