Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/392/14
Головуючий у 1-й інстанції: Нестеренко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
в інтересах яких діє ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
третя особа: Орган опіки та піклування
Якимівської РДА про усунення перешкод
у спілкуванні з онуком та його
вихованні, встановлення способу та
порядку спілкування та виховання
дитини,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5. в інтересах
яких діє ОСОБА_6, звернулися до
Якимівського районного суду
Запорізької області з позовною заявою
до ОСОБА_3, про усунення перешкод у
спілкуванні з онуком та його вихованні,
встановлення способу та порядку
спілкування та виховання дитини. В
обґрунтування позову послалися на те,
що відповідач ОСОБА_3 з їх донькою
ОСОБА_7 мають спільну дитину: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони є рідними бабою та
дідом онука ОСОБА_8, сина їх доньки
ОСОБА_7 Між батьками дитини офіційно
шлюб не укладався. На початку 2011 року
ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 та своїм сином
ОСОБА_8 переїхали проживати до Іспанії.
Коли у березні 2013 року батьки дитини
фактично припинили сімейні відносини,
дитина проживала разом з матір'ю.
Батькові, відповідачу у справі, за
рішенням соціальних служб Іспанії була
встановлена можливість спілкуватися з
дитиною по вихідних днях. У один із
таких вихідних днів ОСОБА_3 дитину
матері не повернув та вивіз дитину, без
згоди матері через кордон, в Україну,
оселився в будинку, належному його
матері - в домоволодінні по АДРЕСА_1
Якимівського району, де з 11 серпня 2013
року по даний час проживає разом із
сином ОСОБА_8. Між батьками дитини
склалися неприязні відносини, через що
відповідач у їх присутності та у
присутності дитини постійно ображає їх
доньку, а також ображає їх самих, не
дозволяє спілкуватися з дитиною,
влаштовує сварки при дитині, чим завдає
моральних страждань дитині, які та
хворобливо переносить. Спілкувалися
вони з дитиною лічені рази, протягом
п'яти чи десяти хвилин, тільки якщо
випадково зустрічали його з батьком
біля магазину або десь у іншому місці.
Кожного разу при зустрічі відповідач
погрожує їм, щоб вони не приїжджали до
нього додому, залякує і їх і дитину.
Підбурює дитину, щоб вона щось казав
погане про свою матір ОСОБА_7 Не
погодившись з порушенням їх сімейних
прав вони 12 вересня 2013 року,
звернулися до Новоданилівської
сільської ради Якимівського району з
заявою про встановлення способу
виховання онука, у звєязку з тим, що
ОСОБА_3 чинить їм перешкоди і не надає
дитину для спілкування. Засідання
присвячене розгляду заяви
неодноразово відкладалося, і тільки 24
вересня 2013 було винесено рішення,
затверджене протоколом №3,яким
рекомендовано батькові дитини не
перешкоджати ъх спілкуванню з онуком, а
їм рекомендовано звернутися до суду
для вирішення вказаного спору.
Враховуючи вік дитини - 8 років, а також
те, що дитина, в силу свого
психологічного стану, швидко
привєязується до оточуючих її людей,
які ставляться до неї відповідно, та в
інтересах самої малолітньої дитини,
вважали , що їм слід надати можливість
спілкуватись з онуком та приймати
участь у його вихованні, визначити час
та період спілкування та встановити
відповідний графік. Просили суд
урахувати, що відсутність зустрічей з
бабою та дідом можуть негативно
впливати на виховання дитини, на її
психологічний стан. Спілкування онука
з дідом та бабою буде позитивно
впливати на виховання дитини та її
психологічний стан. Дуже турбуються за
онука ОСОБА_8, мають бажання виховувати
свого онука, створюючи для цього всі
необхідні умови за місцем їх
проживання. Вони піклуються про дитину,
купують йому одяг та продукти
харчування, передають вказані речі
через відповідача. Відповідач не має
постійного місця роботи, має багато
вільного часу, умисно перешкоджає їх
участі у вихованні дитини. Також не дає
можливості, відповідно до закону
зустрічатись та спілкуватися з дитиною
у його відсутність. Умови, у яких
опинився їх онук, не відповідають
умовам нормального виховання дитини,
оскільки батьком фактично обмежено
спілкування дитини з ними та з матір'ю,
в тому числі. При цьому придбати
необхідні для дитини речі у повному
обсязі вони не можуть, тому що
позбавлені можливості зустрічатися та
спілкуватися з дитиною. При випадкових
зустрічах з дитиною у присутності
батька, він ображає їх, перешкоджає їх
участі у вихованні дитини. На даний час
в своєму життєвому просторі серед
родичів поруч із собою дитина бачить
тільки батька, який навмисно вивіз
дитину з Іспанії, відлучив від матері.
Бажання підтримувати взаємостосунки з
дідом та бабою просліджуються не на
вербальному, а на емоційному рівні.
Крім того, затяжний конфлікт батьків, в
тому числі і на рівні судових процесів,
втягування в нього інших родичів,
образи, відсутність протягом тривалого
часу конструктивного вирішення
питання про визначення способу участі
батьків, діда і баби у вихованні ОСОБА_8
негативно впливають на його
психоемоційний стан і не сприяють
налагодженню його взаємостосунків з
ними. Таким чином позбавлення їх права
щодо їх участі у спілкуванні та
вихованні малолітнього онука може
позбавити останнього родинних зв'язків
з бабою та дідом по лінії матері, любові
та турботи з їхнього боку. Крім того, у
дитини в Україні крім них та
відповідача більше близьких родичів
немає. Бо мати дитини ОСОБА_7 та мати
відповідача ОСОБА_10 (баба по лінії
батька) тимчасово знаходяться в
Іспанії на заробітках. Їх бажання брати
участь у виховані їх єдиного онука
узгоджуються з приписами Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в
якій принциповим положенням є те, що
дитина повинна зростати в умовах
турботи.

Крім того, відповідно до ст.ст.257, 263
Сімейного кодексу України, баба, дід
мають право спілкуватися зі своїми
внуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки, чи інші особи, з якими проживає
дитина, не мають права перешкоджати у
здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо
виховання внуків. Спір, щодо участі
діда, баби у вихованні дитини
вирішується судом відповідно до ст.159
цього Кодексу

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 159
Сімейного кодексу України, якщо той з
батьків, з ким проживає дитина, чинить
перешкоди тому з батьків, хто проживає
окремо, у спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки і
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. Зустрічі за відсутності
батька, в повній мірі будуть
відповідати інтересам дитини з
наведених вище обставин, оскільки
дитина восьмирічного віку є
самостійною, психологічно сформованою
особистістю. Спрогнозувати розвиток
стосунків між ними, бабою, дідом та
онуком на майбутнє є цілком можливим,
тому враховуючи що батько у їх
присутності веде себе досить
неадекватно, для найбільш повного
врахування інтересів дитини побачення
з ними, дідом, бабою слід обумовити без
присутності батька.

Відповідно до ч.3 ст.291 ЦК України
фізична особа має право на підтримання
звєязків з членами своєї сім'ї та
родичами незалежно від того, де вона
перебуває. Такого права, оскільки воно
має немайновий характер, фізична особа
не може бути позбавлена. Оскільки дід,
баба, прадід, прабаба, як з боку матері,
так і з боку батька є її родичами по
прямій висхідній лінії, батьки чи інші
особи, з якими проживає дитина, не мають
права перешкоджати у здійсненні бабою,
дідом, прабабою, прадідом своїх прав
щодо виховання внуків, правнуків.

Статтею 263 СК України визначено, що спір
щодо участі баби, діда, прабаби,
прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима
у вихованні дитини вирішується судом
відповідно до ст. 159 СК України. Згідно
ст. 159 СК України при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини, обов'язковою є участь
органу опіки та піклування. Орган опіки
та піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи (ч. ч.
4, 5 ст. 19 СК України).

Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обгрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Таким чином, позивачі просили
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не
чинити їм перешкоди, як діду і бабі
дитини, у спілкуванні та вихованні
онука ОСОБА_8 у встановлений для
спілкування та виховання час, без
присутності батька. Встановити
наступний спосіб участі у вихованні та
спілкуванні між онуком і бабою з дідом:

А) 4 (чотири) рази на місяць : кожні
вихідні дні (з 09 години суботи до 19
години неділі) з можливістю
відвідувати дитиною місця проживання
бабусі та діда.

Б) один тиждень (з 09 00 годин понеділка до
20 годин у неділю) на шкільні осінні,
весняні, зимові канікули та в літній
період протягом місяця перебування
дитини за місцем проживання бабусі та
дідуся.

Судові витрати, пов'язані з розглядом
справи у суді, просили покласти на
відповідача.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник
ОСОБА_11 надали до суду заперечення
проти позову, в яких визнали позовні
вимоги частково. Так, відповідач не
визнавав вимоги позивачів щодо його
зобов'язання не чинити перешкод бабі та
діду у спілкуванні та вихованні онука -
ОСОБА_8, оскільки він не чинить ніяких
перешкод у спілкуванні діда та баби з
дитиною без присутності батька.
Навпаки, він наполягав на тому, щоб
позивачі брали участь у вихованні
дитини, неодноразово пропонував їм
приїжджати до ОСОБА_8 у вільний від
навчання час, спілкуватись із ним,
брати дитину із собою на прогулянки та
в місця дозвілля. Однак позивачі не
погоджувались на пропозиції батька, а
наполягали на тому, щоб вони забирали
дитину до себе додому на всі вихідні. З
цією вимогою він не міг погодитись,
оскільки сам ОСОБА_8 не бажав
залишатись у діда з бабою на кілька
днів із ночівлею, та просив не залишати
його самого на такий тривалий проміжок
часу. По друге, дитина навчається у
школі, певний час у вихідні дні
присвячує виконанню домашніх завдань,
а умови щодо навчання дитини за місцем
проживання позивачів відсутні. Також, в
разі його згоди на вимоги ОСОБА_7, він,
батько, був би позбавлений можливості
на вихідні дні спілкуватись із сином.
Крім того, на даний час в суді
розглядається спір між ним та матір'ю
дитини ОСОБА_7, яка проживає в Іспанії,
щодо місця проживання дитини. ОСОБА_7
неодноразово погрожувала йому, що
забере дитину, та вивезе її з України
навіть без дозволу батька. Він сам
занепокоєний, що в тому разі, якщо
всупереч волі дитини, він залишатиме
ОСОБА_8 на кілька днів із батьками
ОСОБА_7, вони можуть не повернути
дитину, і він сина в Україні більше не
побачить. Позивачі просили суд
встановити часи побачення з дитиною у
всі вихідні дні, в тому числі і в нічний
час, за їх місцем проживання. Вважає, що
в такому разі, у випадку задоволення їх
позовних вимог, вже він, як батько
дитини, буде позбавлений можливості
належним чином брати участь у її
вихованні. В робочі дні син навчається
у школі, а він працює. Після занять
хлопець вчить уроки. Тобто вільного
часу на спілкування із дитиною в робочі
дні, в батька фактично не залишається.
Він буде позбавлений можливості
провести час із дитиною у вільний від
навчання та роботи вихідний день,
зводити сина до парку, на атракціони,
звозити дитину у місця дозвілля та
відпочинку, навіть повезти дитину на
вихідних на море не зможе, оскільки в
ці дні, його син буде із бабою та дідом.
Те ж саме стосується знаходження
ОСОБА_8 протягом всіх канікул у баби та
діда. Дана вимога не відповідає ні його
інтересам,як Батька дитини, ні
інтересам самої дитини. Тобто, позивачі
вимагали, щоб практично весь свій
вільний час, дитина присвячувала
спілкуванню із ними, при цьому
позбавляючи його, як батька, можливості
в достатній мірі приймати участь у
спілкуванні та вихованні дитини. Крім
відсутності будь-яких доказів в
перешкоджанні ним у спілкуванні дитини
із дідом та бабою, він своєю позицією
по справі, спростовує доводи позивачів
з цього приводу. Так, він визнає позов
частково, та не заперечує, щоб позивачі
брали участь у вихованні онука, та
спілкуванні із ним. Враховуючи
інтереси дитини, її вік, та інші
обставини, згоден на визначення
наступного способу участі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у спілкуванні та вихованні
ОСОБА_8: без присутності батька дитини,
щосуботи, або щонеділі кожного тижня з
09 години до 19 години, із можливістю
брати дитину з місця її проживання, а
також, за тими ж умовами у вільний від
навчання час у будні дні, але не пізніше
ніж до 19 години.

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх
представник позовні вимоги підтримали
та наполягали на їх задоволенні, а
також позивачі пояснили, що в
присутності батька онук з ними не
спілкується. Вже майже три місяці
хлопчик знаходиться на території
України, вони просили відповідача
дозволити їм спілкуватися з онуком, але
він не дозволяє. На вихідні хотіли
забрати дитину до себе додому, але
ОСОБА_3 не дозволив. Вони зверталися до
сільської ради, їм було надано
рекомендацію батькові дитини не
перешкоджати спілкуванню їм з онуком, а
їм рекомендовано звернутися до суду
для вирішення вказаного спору. Їх
донька надсилає для дитини речі, але
відповідач їх не бере. Вони вдвох
проживають у будинку з чотирма
кімнатами, є окрема кімната для онука,
де є іграшки, книги та комп'ютер.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11
визнали позовні вимоги частково,
ОСОБА_3 пояснив, що не заперечує проти
спілкування баби і діда з його сином,
але сама дитина не бажає спілкуватися з
ними. Він не перешкоджав спілкуванню
сина з бабусею та дідусем, але
заперечує проти спілкування дитини
саме в вихідні дні, так як він і сам
бажає спілкуватися з сином у ці дні. Він
не бажає, щоб його сина брали з ночівлею
і два, три дні, це забагато. Позивачі на
нього наговорюють, він є приватним
підприємцем вже 12 років та не викрав
сина, а вивіз законно з Іспанії. На
теперішній час боїться, що його сина
вивезуть до Іспанії. Йому подобається
спілкуватися з дитиною, так, бабуся має
право прочитати казку дитині,
спілкуватися з ним, але він вважає, що
дитину можуть в нього забрати й вивезти
до Іспанії і він сина більше не
побачить, такі висновки він зробив,
оскільки його колишня дружина
неодноразово погрожувала вивезти
дитину.

В судовому засіданні третя особа -
представник органу опіки та піклування
Якимівської РДА - Шереметьєва Г.В.,
пояснила, що дитина у віці восьми років
може вільно спілкуватися з бабусею та
дідусем та має на це право, та вважала,
що доцільно було б надавати батькові
дитину для спілкування з бабусею та
дідусем на повний вихідний день.

В судовому засіданні Гібл О.В., яка
працює психологом в районному
методичному кабінеті відділу освіти,
молоді та спорту Якимівської РДА,
пояснила, що хлопчик добре розвинений
на свій вік, йому вже вісім років та він
вільно може спілкуватися з бабусею та
дідусем без присутності батька і має на
це право, а батько, в свою чергу, не
повинен перешкоджати цьому
спілкуванню.

В судовому засіданні малолітній свідок
- ОСОБА_8 пояснив, що він володіє
українською, російською та іспанською
мовами. В Іспанії він жив разом з
матір'ю. Він любить і маму й тато, але
він хоче жити в Україні, але матері він
не казав про своє бажання. Маму він не
бачив три місяці та скучив за нею. Зараз
він ходить в українську школу. Раніше
він на автобусі приїжджав до бабусі та
діда, але це було давно. Він може до них
приїхати години на три, бо вони його
можуть викрасти та відправити до
матері в Іспанію, а він не хоче туди
їхати, бо коли він там був, мама його не
ображала, а його ображав один хлопчик, з
яким його залишала мама, коли йшла на
роботу. Взагалі спочатку вони жили всі
разом з батьком, а потім батьки
посварилися, та він став жити разом з
мамою окремо. Якби він знав, що його не
викрадуть, то хотів би один день жити
разом з бабусею, а другий з батьком.
Взагалі, він хотів би, щоб бабуся та
дідусь приїжджали до нього, так, як коли
вони раніше приїжджали до них з
батьком, та не сварилися між собою. На
теперішній час він з мамою спілкується,
але батько його ніколи не залишає
одного, вони завжди разом.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах
яких діє ОСОБА_6, до ОСОБА_3, про усунення
перешкод у спілкуванні з онуком та його
вихованні, встановлення способу та
порядку спілкування та виховання
дитини - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити
перешкоди бабі ОСОБА_4 та діду ОСОБА_5, у
спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_8
у встановлений для спілкування та
виховання час, без присутності батька.

Встановлено наступний спосіб
участі у вихованні та спілкуванні між
онуком і бабою з дідом:

А) 2 (два) рази на місяць: перший та
третій вихідні дні (з 10-00 години суботи
до 19-00 години неділі) з можливістю
відвідувати дитиною місця проживання
бабусі ОСОБА_4 та дідуся ОСОБА_5

Б) 5 (п'ять) днів (з 10-00 години понеділка
до 19-00 години п'ятниці) на шкільні
осінні, весінні канікули та в літній
період протягом місяця перебування
дитини за місцем проживання бабусі
ОСОБА_4 та дідуся ОСОБА_5

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частково задовольнивши позов, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для України
27 вересня 1991 року, держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства" батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися усупереч
інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Вирішуючи питання про участь
позивачів, а саме бабусі та дідуся у
вихованні та спілкуванні з дитиною,
суд, крім зазначених вище вимог чинного
законодавства, виходить із наданих
сторонами та досліджених у судовому
засіданні доказів.

Суду не надано належних та
беззаперечних доказів того, що
спілкування малолітнього ОСОБА_8 з
дідом та бабою без присутності батька
буде мати негативний вплив на його
нервову систему і психіку, чи зашкодить
інтересам дитини, оскільки як
пояснював сам батько дитини у судовому
засіданні, в даний час він не бажає
залишати сина одного з батьками своєї
колишньої дружини, оскільки боїться, що
вони заберуть в нього сина, вивезуть до
матері в Іспанію чи будуть
налаштовувати його проти нього.

На думку суду, з урахуванням відносин,
які в даний час склалися між сторонами
по справі, особи позивача, а також
інтересів дитини, вважається за
необхідне дозволити батькам матері
брати участь у вихованні та
спілкуванні з онуком саме без
присутності батька, оскільки побачення
дідуся та бабусі з дитиною у
присутності батька може навпаки
суперечити інтересам дитини та може
зашкодити її психологічному стану
через неприязні відносини колишнього
подружжя.

Відповідно до ст.ст. 257, 263 Сімейного
кодексу України, - баба, дід мають право
спілкуватися зі своїми внуками, брати
участь у їх вихованні. Батьки, чи інші
особи, з якими проживає дитина, не мають
права перешкоджати у здійсненні бабою,
дідом своїх прав щодо виховання внуків.
Спір, щодо участі діда, баби у вихованні
дитини вирішується судом відповідно до
ст.159 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б свідчили про наявність
перешкод для відвідування дитиною без
присутності батька житлового
приміщення, де проживають бабуся та
дідусь. Хоча відповідач і заперечує
проти того, щоб дитина приїжджала та
ночувала за місцем проживання
позивачів, однак доказів їх
неправомірної поведінки, а також того,
що безпосередній контакт з ними і їх
участь у вихованні дитини без
присутності батька негативно вплине на
дитину, він не надав. Навпаки, бабі,
дідові надано не лише право на
спілкування, а й право брати участь у
вихованні онука, право розповісти
онуку на ніч казку, обійняти його та
поцілувати, побажати на добраніч та
добрих снів. Тому на законодавчому
рівні бабі та дідові надано право на
спілкування та виховання онуків, що з
одного боку створює нормальні, родинні
відносини між дитиною та її бабою,
дідом, які реально існують між ними в
абсолютній більшості випадків і
сприяють «вирощуванню» людини, а з
іншого - є застереженням тим, які бажали
би не допустити старше покоління до
участі у вихованні дітей. Відповідно до
Хартії прав сім»ї, сім»я - це щось
більше, ніж просто правова, суспільна
чи економічна одиниця, це спільнота
любові і солідарності, це те місце, де
зустрічаються різні покоління і
допомагають один одному зростати у
людській мудрості та узгоджувати
індивідуальні права з іншими вимогами
суспільного життя.

У відповідності до ч. 3 ст. 291 ЦК України
фізична особа має право на підтримання
зв'язків з членами своєї сім'ї та
родичами незалежно від того, де вона
перебуває.

Оскільки судом не встановлено, що
побачення баби та діда з онуком не
відповідає інтересам дитини, то немає і
підстав обмежувати права позивачів у
спілкуванні та вихованні дитини без
присутності батька.

Враховуючи викладене, з урахуванням
принципу розумності, справедливості,
збалансованості між інтересами всіх
учасників сімейних відносин, та
пріоритетному інтересу дитини,
недопущенням порушення права позивача
на виховання та інтереси самої
малолітньої дитини, на підтримку
зв'язків з бабою та дідом у нормальній
спокійній обстановці, без суперечок та
скандалів, суд прийшов обґрунтованого
висновку, що такий спосіб участі
позивачів у вихованні дитини та
спілкуванні з нею, як періодичні
побачення і зустрічі з онуком ОСОБА_8
без присутності батька дитини за
наступним графіком: 2 (два) рази на
місяць: перший та третій вихідні дні (з
10-00 години суботи до 19-00 години неділі) з
можливістю відвідувати дитиною місця
проживання бабусі ОСОБА_4 та дідуся
ОСОБА_5, що надасть можливість батьку
інші два рази на місяць у вихідні дні
спілкуватись з сином. Окрім того, 5
(п'ять) днів (з 10-00 години понеділка до
19-00 години п'ятниці) на шкільні осінні,
весінні канікули та в літній період
протягом місяця перебування дитини за
місцем проживання бабусі ОСОБА_4 та
дідуся ОСОБА_5 не зашкодить дитині, а
навпаки повністю відповідатиме
можливості дитини в повній мірі
сприймати піклування кожного із
родичів про її здоров'я, фізичний та
духовний розвиток.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на відсутність рішення
органу опіки з вказаного приводу. Це
твердження апелянта спростовуються
копією заяви позивачів до органу опіки
від 12.09.2013 року, та рішенням засідання
ради опіки та піклування при
виконавчому комітеті Новоданилівської
сільської ради Якимівського району
затвердженим протоколом № 3 від 24
вересня 2013 року, (які міститься у
матеріалах справи та додані до
заперечення на апеляційну скаргу).

Крім того, сам факт звернення з
заявою до органу опіки та піклування
свідчить про чинення перешкод у
спілкуванні бабусі та дідусеві з
дитиною, оскільки на вищезазначеній
раді розглядалося вищезазначене
питання у присутності сторін. Рада
рекомендувала батькові не
перешкоджати бабі та діду спілкуватися
з онуком. А бабі та діду рекомендували
звернутися до суду з питань щодо участі
у вихованні онуки.

Апелянт вказує що не має доказів у
справі того що він чинить перешкоди
позивачам у вихованні дитини. Однак
таке твердження апелянта не відповідає
дійсності, оскільки відповідач
підтвердив у судовому засіданні, ним
було фактично визнано факт чинення ним
перешкод бабусі та дідусеві у
спілкуванні з дитиною у його
відсутність, оскільки як він особисто
пояснював (під звукозапис судового
процесу від 17.10.2013, від 26.11.2013 р.) та
зазначав (з особистих міркувань що не
дозволяє дитину брати до помешкання
бабусі та дідуся, а дозволяє дитину
побачити тільки в його присутності,
оскільки за його думкою вони (бабуся та
дідусь) налаштують дитину проти нього,
а також викрадуть вивезуть дитину до
Іспанії. Він не заперечував той факт що
при зустрічах з позивачами у
присутності дитини він постійно
ображає їх та лається.

Вказаний факт підтверджується
звукозаписом судового процесу а також
про це відображено у рішенні.

Апелянт також посилається на те, що суд
фактично встановив однакову кількість
вихідних днів та спілкування з дитиною
для батька і для діда з бабою, не
врахувавши інтереси баби по лінії
батька та матері дитини.

Разом з тим, баба по лінії батька
ОСОБА_10 та матір дитини ОСОБА_7 живуть
за межами України, в Іспанії. Вони не
зверталися до суду з приводу їх
порушеного права на спілкування з
дитиною.

На території Україні у дитини ОСОБА_8
крім батька - відповідача, є єдині
родичі - це позивачі дід та баба по
лінії матері. Дитина має право на
спілкування з ними, окрім них, інших
близьких родичів у нього на Україні на
даний час немає.

Порядок виховання встановлений судом
першої інстанції був схвалений у
судовому засіданні іншими учасниками
процесу а саме, психологом-вихователем,
у присутності якого допитувалась судом
малолітня дитина, та представником
третьої особи : Служби у справах дітей
Якимівської райдержадміністрації.
Вони пояснили, що дослідили
соціально-побутові умови проживання
позивачів, їх характеристики,
поспілкувались з обома сторонами з
спірного питання та вважають за
можливе та рекомендували встановити
саме той порядок, який і було
встановлено судовим рішенням.
Наявності перешкод у спілкуванні з
дитиною не виявлено.

Представник служби у справах дітей
Шереметьєва Г.В. та психолог відділу
освіти Гібл О.В. у судовому засіданні
закликали відповідача не чинити
перешкод позивачам у спілкуванні з
дитиною, подальшої недопустимості
неетичної поведінки відповідача
відносно позивачів, зокрема, у
присутності дитини лаятися з дідом та
бабусею, висловлюючись нецензурною
лайкою.

Що стосується посилань апелянта на
відсутність акту обстеження
житлово-побутових умов позивачів, то
слід зазначити , що він наявний в
матеріалах справи,(акт від 21 серпня 2013
року), крім того, його оригінал додаю до
заперечення на апеляційну скаргу.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи апелянта,аналогічні доводам
відповідачки у суді першої інстанції,
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: