АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/424/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 2033/2-2401/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарях Старіковій
К.В., Галушко Т.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 15 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Орджонікідзевський відділ реєстрації
актів цивільного стану Харківського
міського управління юстиції про
визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и л а

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про визнання шлюбу між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 недійсним, посилаючись на те,
що зазначений шлюб був укладений без
наміру створити сім'ю, а отже є
фіктивним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що його батько ОСОБА_4
тривалий час хворів і періодично
стаціонарно лікувався в 25 міській
багатопрофільній лікарні для
проведення променевої терапії. 16.08.2011
року його виписали із лікарні в тяжкому
стані і у висновку лікарні вказано, що
він в тяжкому стані із ознаками
токсичного гепатиту і подалі лікування
не доцільно. ІНФОРМАЦІЯ_1 йому стало
відомо, що батько помер. В подальшому
ОСОБА_2 дізнався про те, що 16.08.2011
Орджонікідзевським відділом
реєстрації акті цивільного стану ХМНЮ
був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 За ствердженнями позивача, на
момент укладення шлюбу батько був в
тяжкому стані, про що свідчить
проведена судово-медична експертиза,
тому він не міг в повній мірі розуміти
свої дії та оказувати опір тиску
відповідача. Вважає, що ОСОБА_3 мала
намір отримати майно після смерті
батька, тому уклала з ним шлюб без
наміру створити сім'ю. За життя у батька
та відповідачки не було ніяких
сімейних відносин, крім ділових. У
зв'язку із зазначеними обставинами
просив визнати шлюб недійсним на
підставі ч.2 ст. 40 СК України.

ОСОБА_3 проти позовних вимог
заперечувала і пояснила, що з
ОСОБА_4 мешкали подружнім життям
протягом трьох років, вона опікувалась
ним під час хвороби, надавала необхідну
допомогу, несла значні витрати з
лікування, приймала участь у його
похованні, а також доглядала за батьком
чоловіка.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 15 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
у повному обсязі.

Із зазначеним рішенням позивач не
погодився та подав апеляційну скаргу, у
якій зазначив, що рішення суду першої
інстанції незаконне, необґрунтоване та
підлягає скасуванню, а також просив
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення
районного суду не відповідає.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, 16 серпня 2011 року в
Орджонікідзевському відділі
реєстрації акті цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
зареєстровано шлюб, актовий запис № 279.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 26.08.2011 НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не було надано
належних доказів, які б підтверджували,
що шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
носив фіктивний характер, і укладаючи
його сторони не мали на меті створити
сім'ю та набути прав і обов'язків
подружжя.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, суд оцінив критично, оскільки
вони останнім часом особисто з
померлим ОСОБА_4 не спілкувалися, а
пояснення свідка ОСОБА_6 щодо стану
хворого ОСОБА_4 за декілька днів до
реєстрації шлюбу вважав такими, що не
підтверджені об'єктивними медичними
даними. Крім того, пояснення зазначених
свідків про те, що їм нічого не було
відомо про наміри одруження ОСОБА_4, на
думку суду, не мали значення для
вирішення даного спору, оскільки
вимоги про визнання шлюбу фіктивним
раніше не заявлялись. Медична
документація, що надана у
розпорядження суду, чітко не визначає,
що на час укладення шлюбу ОСОБА_4 не міг
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а тільки містить
інформацію про скарги на самопочуття,
адекватні його соматичному стану.

Враховуючи саме такі обставини із усіх,
які були встановлені, районний суд
дійшов висновку про недоведеність
позовних вимог.

Проте із висновками суду першої
інстанції судова колегія погодитися не
може з таких підстав.

Відповідно до ст.42 СК України право на
звернення до суду з позовом про
визнання шлюбу недійсним мають право
інші особи, права яких порушені у
зв'язку з реєстрацією цього шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є сином, а отже спадкоємцем за
законом після ОСОБА_4

Таким чином, у ОСОБА_2 були підстави
звернутися до суду з таким позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 СК України розірвання
шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є
перешкодою для визнання шлюбу
недійсним.

Відповідно до довідки Харківської
міської клінічної багатопрофільної
лікарні № 25, хворий ОСОБА_4 у
гематологічному відділенні не приймав
препарати, які б могли вплинути на його
психічний стан, 16 серпня 2011 року був
виписаний у свідомості в тяжкому стані.
Згідно з актом № 181 посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_4 у період з 13.08.11 до 16.08.2011 він не
виявляв психічних розладів і за своїм
психічним станом міг усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

Разом із тим, при проведенні комісійної
судово-медичної експертизи, висновок
якої № 204-КЕ/2013/пп від 09.09.2013 року
наданий суду, встановлені обставини,
яким районний суд відповідної оцінки
не дав. Зокрема, в даному висновку
зазначено:

Виходячи з даних, викладених в медичній
карті № 4020 стаціонарного хворого
гематологічного відділення КЗОЗ
«Харківська міська клінічна
багатопрофільна лікарня № 25»,
враховуючи дані з «Акта
судово-медичного дослідження» № 1551-С/11
від 29.09.2011р., у ОСОБА_4 станом на 16.08.2011р.
мало місце злоякісне захворювання
системи крові - периферична В-клітинна
лімфоїдна пухлина - множинна мієлома II
В ст. (по Durie-Salmon), дифузно-вогнищева
форма, IgА-секретуючий варіант, з
ураженням хребта на рівні 11 грудного - 5
поперекового хребців та формуванням
патологічного компресійного перелому
2-го поперекового хребця; мієломною
нефропатією, двостороннім ураженням
легень, ураженням правого купола
діафрагми та печінки, двобічним
гідротораксом, вторинною
внутрішньочеревною, заочеревинною і
тазовою лімфаденопатією; стан після
ПХТ (поліхіміотерапії).

Згідно даним, викладеним в «Акті
судово-медичного дослідження» № 1551-С/11
від 29.09.2011р., враховуючи дані з медичної
карти № 4020 стаціонарного хворого
гематологічного відділення КЗОЗ
«Харківська міська клінічна
багатопрофільна лікарня № 25»,
причиною смерті ОСОБА_4, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1, стала загальна
інтоксикація організму, обумовлена
множинною мієломою (мієломною
хворобою).

Згідно запису лікаря, який
міститься в медичній карті № 4020, ОСОБА_4
станом на 16.08.2011р. пред'являв скарги на
різку слабкість; стан хворого при його
обстеженні 16.08.2011р. був розцінений як
тяжкий.

Виходячи з характеру та особливостей
перебігу злоякісного захворювання, яке
мало місце у хворого та обумовило його
тяжкий стан, наявності у нього стану
після поліхіміотерапії, а також
враховуючи дані, отримані при
судово-медичному дослідженні трупу
померлого, слід вважати, що у ОСОБА_4
станом на 16.08.2011р. мала місце загальна
інтоксикація організму, яка і стала
безпосередньою причиною його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1

При інтоксикації організму,
обумовленої злоякісним захворюванням,
особливо у хворих, які пройшли курс
поліхіміотерапії, можуть
спостерігатися слабкість, лихоманка,
нездужання, а також різні фонові
розлади з боку психо-емоційної сфери:
астенія, субдепресивний настрій,
сутінкове потьмарення свідомості,
апатія та ін.

Таким чином, експертна комісія не
виключає, що ОСОБА_4 станом на 16.08.2011
року не міг у повному обсязі оцінювати
свої дії та надавати будь - який
фізичний або психологічний опір.

Крім того, в судовому засіданні
районного суду був допитаний
судово-медичний експерт ОСОБА_9, який є
заступником начальника ХОБСМЕ, лікарем
вищої кваліфікаційної категорії, що
приймав участь у проведенні
вищезазначеної експертизи. Пояснення
його щодо можливості щирого бажання у
ОСОБА_4 побратися на час реєстрації
шлюбу свідчать про те, що єдиним
можливим бажанням на такій стадії
онкологічного захворювання було
позбавлення болю, який він відчував
весь час.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його у укладено жінкою
та чоловіком або одним із них без
наміру створення сім'ї та набуття прав
та обов'язків подружжя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що за рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності (ст. 40 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч.2 ст. 28 СК
України, розділу 2 Правил державної
реєстрації актів цивільного стану,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000
року та зареєстрованих за № 719/4940 (із
змінами та доповненнями), шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у органі державної
реєстрації актів цивільного стану.
Заява про реєстрацію шлюбу подається
жінкою та чоловіком особисто.

Крім того, нормами Сімейного кодексу
України встановлено, що для державної
реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком
особисто подається заява про державну
реєстрацію шлюбу до органу державної
реєстрації актів цивільного стану.

Ухвалюючи рішення у справі, районний
суд не дослідив дотримання процедури
державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з
ОСОБА_3, передбаченої законодавством.

Відповідно до ст. 23 СК кожна особа, яка
досягла шлюбного віку, має право на
шлюб. Ніхто не може змусити особу у
примусовому порядку реалізовувати
свої права. Статтею 24 СК визначено, що
шлюб укладається шляхом вільної згоди
і ґрунтується на вільній згоди жінки та
чоловіка. Звичайно першими
об'єктивними обставинами, що свідчать
про вільну згоду жінки та чоловіка
укласти шлюб, є: особиста явка до органу
РАЦСу з метою написання спільної заяви
про намір укласти шлюб та
зареєструвати його та особисте подання
даної заяви (ст. 28 СК); обов'язкова
присутність нареченого та нареченої в
момент реєстрації їхнього шлюбу (ст. 34
СК).

Як встановлено районним судом, та цього
не заперечувала і відповідачка у
судовому засіданні, реєстрація шлюбу
відбувалася не в приміщенні РАЦСу, а
ОСОБА_4 фактично із автомобіля не
виходив.

Не заперечувала цього в суді першої
інстанції і представник РАЦСу, що була
допитана в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що сам факт
реєстрації шлюбу, коли сторони бажають
створити сім'ю із усіма правами та
обов'язками подружжя, підтверджує їх
наміри, направлені у майбутнє.

Реєстрація ж шлюбу пари, які удвох
об'єктивно усвідомлюють, що наречений
смертельно хворий та фактично
приречений, не може мати на меті наміри
підтримувати у майбутньому подружні
стосунки.

На думку судової колегії, в даному
випадку навіть факт сумісного
проживання чоловіка та жінки, до якого
вдався суд першої інстанції,
вирішального значення не має, оскільки
встановлення такого факту породжує
інші правові наслідки, ніж перебування
у зареєстрованому шлюбі.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконання, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Отже, відповідно до цих норм доказового
права, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, у порушення вимог ст. 213 ЦПК
України не врахував положень ст. 147 та
ст. 212 ЦПК України та під час перевірки й
оцінки експертних висновків не
з'ясував їх відповідність іншим
фактичним даним та матеріалам справи,
унаслідок чого дійшов помилкового
висновку по суті спору.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи та судом неправильно
застосовані норми матеріального права,
колегія суддів на підставі ст. 309 ЦПК
України прийшла до висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про задоволення позовних вимог
щодо визнання шлюбу недійсним.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, судова
колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
.

Скасувати рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 15
листопада 2013 року та ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 16 серпня 2011 року
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції, актовий запис за № 279 - визнати
недійсним з моменту його реєстрації 16
серпня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 17
(сімнадцять) гривень 00 копійок судового
збору, 120 (сто двадцять) гривень 00
копійок витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -