У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання
недійсними довіреності, договору
купівлі-продажу квартири та виселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 25 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
визнання недійсними довіреності,
виданої від його імені на ім'я ОСОБА_7,
посвідченої 25 січня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, та
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 11 лютого 2011 року,
укладеного від його імені ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, а також про виселення
відповідача з усіма залежними від
нього особами зі спірної квартири.

Позивач посилався на те, що він є
власником квартири АДРЕСА_1.
Повноважень на відчуження належної
йому квартири він ОСОБА_7 не надавав, і
довіреність на її ім'я не підписував, а
тому квартира була відчужена всупереч
його волі.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 25 квітня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03 грудня
2013 року, в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала апеляційного суду не відповідає
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно з
довіреністю, посвідченою 25 січня
2011 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_3
уповноважував ОСОБА_7 бути його
представником з усіх питань, пов'язаних
з управлінням, розпорядженням та
експлуатацією належної йому на праві
власності квартири АДРЕСА_1, в тому
числі, з правом продажу та зняття з
реєстраційного обліку.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 11 лютого 2011 року ОСОБА_7, діючи від
імені та в інтересах ОСОБА_3, продала, а
ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1.
Зазначений договір був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не надав достатніх та
переконливих доказів, які б
підтверджували його доводи про те, що
довіреність на право розпорядження
його квартирою ОСОБА_7 він не
підписував, відмовившись від
проведення почеркознавчої експертизи,
та що оспорювана ним угода
купівлі-продажу була вчинена з
порушенням закону за відсутності його
волевиявлення.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що волевиявлення позивача на
продаж належної йому квартири
відповідало його внутрішній волі, він
усвідомлював, що продаж квартири було
здійснено на оплату адвоката та інших
потреб за час його перебування під
слідством та під вартою, і своїми діями
щодо отримання залишку коштів від
проданої квартири схвалив дії ОСОБА_7,
яка, діючи в його інтересах, на
виконання його волі, продала квартиру.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноваження, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим, зокрема, у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Частиною 2 ст. 241 ЦК України визначено,
що наступне схвалення правочину
особою, яку представляють, створює,
змінює і припиняє цивільні права та
обов'язки з моменту з чинення цього
правочину.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Абзацами 1, 5 пункту 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» передбачено, що у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3
посилався на те, що 25 січня 2011 року він
не підписував довіреність на ім'я
ОСОБА_7, посвідчену приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, оскільки
перебував у СІЗО.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що підпис у довіреності,
виданій від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_7,
посвідченої 25 січня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, не
належить позивачу, а виконаний іншою
особою, що підтверджується висновком
експертів за результатами
судово-почеркознавчої експертизи від 14
серпня 2013 року № 3613/3614/13-32.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції
не дав належної правової оцінки
висновку експертів за результатами
судово-почеркознавчої експертизи від
14 серпня 2013 року № 3613/3614/13-32 та
дійшов передчасного висновку про те, що
волевиявлення позивача на продаж
належної йому квартири відповідало
його внутрішній волі.

За таких обставин під час розгляду
справи судом апеляційної інстанції
були порушені норми процесуального
права, які згідно зі ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвали
апеляційного суду з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана