Справа № 2-1316/833/11 Провадження № 2/450/616/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І.І.,

при секретарі Стельмащук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Пустомити справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_5) до ОСОБА_3, третя особа : Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач вернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, у якому просить розділити житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі між ним та відповідачем, відповідно до належних часток в даному будинку; виділити йому частину земельної ділянки в натурі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідно до належних їм часток у житловому будинку; при розгляді справи просить взяти до уваги судову будівельну-технічну експертизу № 237/238 та здійснити розподіл відповідно до другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 237/238 від 27.09.2010 року.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному і доповнила, що їй на праві власності належить половина житлового будинок АДРЕСА_1, ? будинку належить її синові ОСОБА_4 Вказує, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй будинком, оскільки безперешкодно проникає у приміщення, яке займає її сім»я, мотивуючи свою поведінку належністю йому ? будинку. Зазначена поведінка відповідача порушує права і законні інтереси позивача та членів її сім»ї. Просить здійснити розподіл будинку та земельної ділянки, відповідно до другого варіанту судової будівельноїтехнічної експертизи № № 237/238.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти реального розподілу будинку, відповідно до експертизи № 237/238., оскільки у такій порушується питання про розподіл земельної ділянки, на яку сторони не мають оформленого права власності; даними висновком не вирішено питання користування горищем, яке також є об»єктом права власності обох сторін та доступу до нього; не вирішено питання користування старого будинку; не враховано порядок користування колодязем; не враховано розміщення комунікацій та не вирішено порядок та умов оплати за їх встановлення, чи перепланування, зокрема : каналізація, водовідведення, водопостачання в кухню, ванну, туалет, електропостачання, газопостачання, не вирішено питання облаштування та питання оплати за будівництво окремого входу на 1/4 частину будинку, зокрема сходів, ганку. Покликається, що позивачем чинять перешкоди у користування належної йому частиною будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст..364 ЦК України кожен має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом в суд.

Згідно з роз»ясеннями, що містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) . Виділ також має мати місце при наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири.

У відповідно до ст. 152 ЖК України встановлюється, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводить з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Судом встановлено, що при реальному розподілі будинку по поверхах відповідно до варіанту № 2 експертизи № 237/238 від 27.09.2010 року не враховано порядок обладнання виходу на другий поверх, який відводиться відповідачу, що повинен відповідати будівельним нормам, облаштування комунікацій, електропроводів, порядок підведення газопостачання та ін..

Правовою підставою для звернення з таким позовом про реальний розподіл будинку є стаття 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Обгрунтуванням технічної технічної можливості виділити частку в натурі є висновок судової будівельно-технічної експертизи, № 237-238 від 27.09.2010 року.

Разом з тим судом встановлено, що звертаючись з позовом, сторонами до винесення рішення не надано доказів реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Дана вимога встановлена пунктами 7, 18 Постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»

Таке правило встановлено для того, аби позивач підтвердив дійсність своїх намірів щодо виділу своєї частки і рішення суду не ґрунтувалося на припущеннях.

Враховуючи розяснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та розяснень, викладених у пунктах 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

В даному випадку сторонами не представлено в судове засіданні даного дозволу, не виконано вимоги ст..152 ЖК України.

З огляду на те, що експертизою не враховано всі необхідні умови для виділу в натурі будинковолодіння ( газовідведення, каналізація, електропостачання, порядок облаштування виходу на другий поверх та ін..), клопотання про проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи сторонами заявлено не було, відсутності дозволу на переобладнання та реконструкцію спірного об»єкту нерухомості, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо реального розподілу будинковолодіння слід відмовити.

Згідно копії архівного витягу з рішення № 353 Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 15 сесії четвертого демократичного скликання від 26.01.2006 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність в с.Солонка, ОСОБА_3 передано у приватну власність 0,1929 га під ОЖБ та передано у спільну сумісну власність земельну ділянку під ОЖБ ),0257 га.

Документів про виділ даної земельної ділянки в натурі не представлено суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виділити частку з будинковолодіння за певних умов все ж можливо, але без поділу/виділу земельної ділянки під ним, оскільки надання у власність/користування земельної ділянки виключна компетенція органу місцевого самоврядування, а не суду.

За затих умов при наявності права власності лише на будинок в судовому порядку за певних умов можливо виділити лише частку з будинку, а якщо у власності і будинок і земля під ним то виділяти можна і землю і частку із будинку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до керівних розяснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року у відповідності до якого власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права…, застосування інших, передбачених законом способів захисту прав (ст.16 ЦК ділянки, зміну цільового призначення землі, тощо.

Згідно з вимогами ст. 125 ЗК України право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що будь-яких документів щодо відведення, права власності або користування земельною ділянкою, реальний розподіл якої у позовній заяві вимагає здійснити відповідач сторони в судове засідання не представили та зважаючи на те, що не підлягає реальному розподілу будинок, що як наслідок унеможливлює поділ земельної ділянки, у позовній вимозі щодо реального розподілу земельної ділянки слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПУ України, ст..ст. 125, 116, 152 Зк України, 364 ЦК України, 152 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( правонаступник ОСОБА_5 ) до ОСОБА_3, третя особа : Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які не були присутні при оголошенні рішення мають право оскаржити його протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

СуддяІ. І. Мельничук