Справа № 158/157/14-ц
Провадження № 2/0158/72/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді
Пономарьової О.М.

при секретарі -
Грицені С.М.

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Ківерці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення безпідставно
отриманих грошових коштів, 3 % річних,
інфляційних витрат та процентів за
користування чужими коштами, -

В С Т А Н О В И
В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення безпідставно
отриманих грошових коштів, 3 % річних,
інфляційних витрат та процентів за
користування чужими коштами.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
22.04.2013 року через термінал TS101219 ПАТ КБ
«Приватбанк», що знаходиться в м. Рівне
по вул. Гагаріна, 67, вона помилково
внесла на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти
на загальну суму 18 062, 69 грн., що
підтверджується чеками № 2441,
№2616.

ЇЇ письмову вимогу щодо повернення
безпідставно отриманих коштів
відповідач проігнорувала.

Просить стягнути з відповідача в її
користь грошові кошти в сумі 19 320, 64 грн.,
з яких 18 062, 69 грн. - безпідставно
отримані грошові кошти, 878, 14 грн. -
відсотки за користування грошовими
коштами, 181, 12 грн. - 3% річних, 198, 69 грн. -
інфляційні витрати, а також стягнути
судові витрати у справі.

Згідно поданого відповідачем ОСОБА_4
заперечення на позов, остання не
визнала вимог позивача, вважає їх
безпідставними, посилаючись на те, що
кошти надійшли на платіжну банківську
картку, на яку надходили кошти
соціальної допомоги у зв'язку із
народженням дитини, що не викликало у
неї будь-яких сумнівів і вона
використала їх за потребами. Крім того,
покликаючись на відсутність жодних
доказів про те, що саме ОСОБА_3
здійснювала переказ коштів на вказану
платіжну картку, у задоволенні позову
просила відмовити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася. Представник позивача
ОСОБА_1, в судовому засіданні повністю
підтримав позов своєї довірительки,
давши пояснення за обставинами,
викладеними в ньому, та просить
задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася. Представник відповідача
ОСОБА_2, покликаючись на обставини,
викладені в заперечення, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін у справі, дослідивши матеріали
справи та надані докази, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно чеків
ПриватБанку № 2441, № 2616 (а.с.
6), оригінали яких були надані
представником позивача в судовому
засіданні, 22.04.2013 року на ім'я ОСОБА_4
було здійснено два перекази грошових
коштів в сумі 7 462, 69 грн. та 10 600 грн.

Як вбачається з обґрунтувань
відповідача ОСОБА_4, викладених у
запереченні на позов, остання визнала
отримання коштів в сумі 18 062, 69 грн. на
платіжну банківську картку, призначену
для отримання соціальної допомоги по
догляду за дитиною (а.с. 25).

Крім того, згідно довідки Управління
соціального захисту населення
Ківерцівської РДА від 31.01.2014 року про
нарахування ОСОБА_4 допомоги по догляду
за дитиною, у період з січня 2013 року по
січень 2014 року управлінням не було
перераховано останній коштів на суму 7
462, 69 грн. та 10 600 грн. (а.с. 29).

Відповідно до вимог ст.ст. 60-62 ЗУ «Про
банки та банківську діяльність»,
інформація щодо діяльності та
фінансового стану клієнта, яка стала
відомою банку у процесі
обслуговування клієнта та
взаємовідносин з ним чи третім особам
при наданні послуг банку, є банківською
таємницею, збереження якої банки
зобов'язані забезпечити, і розкриття
якої можливе лише на письмовий запит
або з письмового дозволу власника
такої інформації; за рішенням суду;
правоохоронним та контролюючим
органам.

Тобто наявний у позивача оригінал
документ про переказ грошових коштів,
та відсутність доказів того, що такий
документ отриманий незаконним шляхом,
свідчить про достовірність інформації
про переказ грошових коштів в сумі 7 462,
69 грн. та 10 600 грн. на картковий рахунок
відповідача саме позивачем.

Частинами 1, 2 ст. 1212 ЦК України
визначено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

За таких підстав, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача в
користь позивача безпідставно
отриманих грошових коштів в сумі 18 062, 69
грн. підлягають до задоволення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК
України у разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними.

Частиною 2 ст. 536 ЦК України встановлено,
що розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

На думку суду, за обставин, на які
посилається позивач, договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства розмір процентів за
користування грошима не передбачено.

А посилання позивача на ст. 1048 ЦК
України є безпідставним, оскільки
положення даної статті регулює
правовідносини, які виникають між
сторонами по договору позики, який між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладався.

Крім того, зобов'язання, які виникають
внаслідок одержання майна без
достатньої правової підстави,
виключають можливість їх прострочення
до набуття рішенням суду про
повернення набувачем безпідставно
набутих грошових коштів законної сили,
оскільки саме суд встановлює факт
безпідставного отримання коштів.
Положеннями глави 83 ЦК України, якою
врегульовані правовідносини, що
виникають внаслідок безпідставного
набуття, або збереження майна однією
особою (набувачем) за рахунок іншої
особи (потерпілого), тобто,
позадоговірні зобов'язання, не
передбачена можливість застосування
до спірних правовідносин норми ст. 625 ЦК
України, яка передбачає обов'язкову
наявність у боржника простроченого
грошового зобов'язання.

За таких підстав, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача сум
інфляційних втрат та 3% річних,
нарахованих позивачем, до задоволення
не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Тому на підставі п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ
«Про судовий збір», судові витрати у
виді судового збору в сумі 243, 60 грн.
слід стягнути з відповідача в користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 536, 625, 1212, 1214, 1048 ЦК
України, ст.ст. 60-62 ЗУ «Про банки та
банківську діяльність», ст.ст. 6, 10, 11, 58,
60, 61, 88, 213-215, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, жительки АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3 18 062 (вісімнадцять тисяч
шістдесят дві) грн. 69 коп. безпідставно
отриманих грошових коштів та 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. у відшкодування
судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути осаржене до
Апеляційного суду Волинськоїобласті
шляхом подачі апеляційної скарги через
Ківерцівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення і
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду
О.М. Пономарьова