Справа №591/7293/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шелєхова Г. В.Номер
провадження 22-ц/788/262/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 55
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 26 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа:
публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк», про захист прав
споживачів, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 26 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову.

При цьому доводить, що судом першої
інстанції не враховано порушення з
боку відповідача п.3 ч.2 ст.19 ЗУ «Про
захист прав споживачів» щодо заборони
нечесної підприємницької практики.

Вказує, що відповідач оперативно вже 06
березня 2013 року перерахував суму
коштів за заказ і 07 березня 2013 року
виконавець повідомив її про прийняття
заказу до виконання, а 10 березня 2013 року
він уже був виготовлений на 80%, хоча
останні 20% заказу виготовляли 9 діб.

Зазначає, що вона мала намір розірвати
договір, про що повідомляла
працівників відповідача спочатку по
телефону, а потім 06 березня 2013 року
подала письмову заяву, але секретар ФОП
ОСОБА_4 відмовилася її прийняти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, який
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
умови угоди не порушують прав позивача
як споживача та відповідають вимогам
ст.19 Закону України «Про захист прав
споживачів». Умови угоди були
узгоджені сторонами при її підписанні;
позивачем не надано доказів про
введення її в оману відповідачем як
стороною договору, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
цих висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ФОП
ОСОБА_4 було укладено договір № ЕР-800,
предметом якого є виготовлення, монтаж
та демонтаж ПВХ конструкцій загальною
вартістю 11147 грн. Згідно умов договору
після сплати замовником вартості
конструкцій, виконавець зобов'язується
передати у власність замовнику
виготовлений виріб протягом 28 робочих
днів.

У додатку №1 до цього договору
зазначено, що підписанням цього
договору замовник - ОСОБА_3 підтверджує,
що їй у повній мірі надана інформація
про товар, умови оплати та доставки;
підтверджує, що їй у повному обсязі
надана інформація про умови
кредитування, про відсоткову ставку,
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту, строк, на який кредит
може бути одержаний. Їй також було
роз'яснено, що скло, нарізне або
розкроєне під розмір, визначений
покупцем (замовником) не підлягає
поверненню. ПВХ конструкції що
виготовлені під розмір визначений
покупцем, враховуючи зміст ч.1 ст. 184 ЦК
України є річчю, визначеною
індивідуальними ознаками, незамінною.

Згідно Додатку №3 до постанови КМУ від
19 квітня 1994 року №172 «Про перелік
товарів належної якості, які не
підлягають обміну (поверненню)»
встановлено, що скло нарізне або
розкроєне під розмір, визначений
покупцем (Замовником), поверненню та
обміну не підлягає.

01 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Альфа-Банк» був укладений кредитний
договір №401402836 для часткової оплати
товарів. Загальна сума кредиту за
договором складає 10212 грн. 42 коп.
Грошові кошти в якості часткової
оплати за товар в сумі 8221 грн. були
перераховані на відповідний рахунок
ФОП ОСОБА_4 Укладення кредитного
договору відбувалося в офісі ФОП.

06 березня 2013 року позивач звернулася
до Сумського МВ УМВС України в Сумській
області з приводу шахрайських дій з
боку ОСОБА_4, а саме те, що він
зловживаючи довірою, вмовив її укласти
кредитний договір на придбання метало
пластикових вікон на суму 10444 грн. За
результатами перевірки вказаної заяви
була винесена постанова про закриття
кримінального провадження від 03 квітня
2013 року в зв'язку з відсутністю в діянні
ОСОБА_4 складу кримінального
правопорушення, яке передбачене ст.190
КК України.

10 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
ФОП ОСОБА_4 з письмовою заявою, в якій
зазначала, що договір з ним уклала
внаслідок обману щодо ціни ПВХ
конструкцій, вважала договір недійсним
та просила повернути банку отримані
від нього кошти, оскільки працівник
відповідача обіцяв виконати роботи за
меншу ціну, в подальшому в договорі
з'явилася інша, значно більша ціна.
Оскільки в офісі ФОП ОСОБА_4 на неї
чинили тиск, вона не розуміла, який
договір підписала.

Позов про розірвання кредитного
договору позивачкою не заявлявся.

Судом також встановлено, що ФОП ОСОБА_4
з метою виконання договору, укладеного
між ним та позивачем, на адресу ТОВ
«Статус Групп» 06 березня 2013 року була
перерахована оплата за метало
пластикові конструкції для ОСОБА_3
Вказане замовлення станом на 10 березня
2013 року було виготовлене на 80
відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 при підписанні договору
висловила своє волевиявлення на його
укладення на викладених в ньому умовах.
Крім того, при укладенні договору було
досягнуто домовленість з усіх істотних
його умов (ціни, строку виконання та
предмету), договір укладений у
письмовій формі, відтак доводи
апеляційної скарги про порушення
відповідачем вимог ЗУ «Про захист прав
поривачів» є необґрунтованими.

ОСОБА_3, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України, не надано суду як першої, так і
апеляційної інстанції належних і
допустимих доказів на підтвердження
того, що договір був укладений нею
внаслідок обману саме з боку
відповідача.

Посилання в позові та доводи
апеляційної скарги про введення в
оману позивача щодо ціни замовлення
працівниками відповідача, а відтак і
недійсності правочину, в даних спірних
правовідносинах не мають правового
значення, оскільки матеріали справи не
містять належних доказів про
перебування у трудових відносинах з
відповідачем таких осіб та їх тиску на
позивача з відома та на прохання ОСОБА_4

Не ґрунтуються на законі і доводи
апеляційної скарги щодо не врахування
судом неодноразових звернень позивача
до відповідача починаючи з 03 березня 2013
року про розірвання договору,
виконання його не в повному обсязі,
оскільки предметом позову є визнання
недійсним оспорюваного договору, а не
його розірвання, що є різними як за
правовими підставами, так і доказами на
їх підтвердження.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
законі, висновків суду першої
інстанції не спростовують та не дають
підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 26 грудня 2013 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -