Справа № 473/58/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" січня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючого - судді
Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій
М.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вознесенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя в якому
вказувала, що з 1974 по 2013 роки вона
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу подружжя набуло у
власність житловий будинок АДРЕСА_1,
яким одноосібно користується
позивачка, а також рухоме майно,
загальною вартістю 39 700 грн., що
знаходиться в користуванні
відповідача, а саме автомобіль
«ВАЗ-2106», вартістю 24 000 грн., три
моторолери, загальною вартістю 2 700 грн.,
січкорізку, вартістю 3 200 грн.,
теслярський верстат, вартістю 2 000 грн.,
станину, вартістю 700 грн., лещата,
вартістю 150 грн., шифер листовий,
загальною вартістю 200 грн., камінь
блоковий, загальною вартістю 1 000 грн.,
сейф, вартістю 300 грн., десять вуликів,
загальною вартістю 5 000 грн., медогонку,
вартістю 450 грн.

Оскільки згода про добровільний поділ
майна між сторонами не досягнута, а
тому ОСОБА_1 просила поділити спільне
майно подружжя в судовому порядку,
визнавши її власником спірного
будинку, решту майна залишити у
власності відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої вимоги підтримала в повному
обсязі, надала пояснення, аналогічні
викладеним в позові, більш детально
ідентифікувавши склад та
характеристику спірного майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, проте надав через
канцелярію суду письмову заяву про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги визнає повністю.

Оскільки матеріали справи містять всі
необхідні відомості про права та
взаємовідносини сторін, а тому суд
вважав можливим провести розгляд
справи без особистої участі
відповідача.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
суд прийшов до висновку про можливість
застосування передбачених ст. 174 ЦПК
України наслідків визнання позову
відповідачем, оскільки таке визнання
не суперечить вимогам закону та не
порушує прав, свобод чи інтересів інших
осіб.

Зокрема судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
1974 по 2013 роки.

Сторонами не заперечувалося та
підтверджено матеріалами справи, що в
період шлюбу подружжя набуло у
власність майно, а саме в 1988 році -
житловий будинок АДРЕСА_1,
зареєстрований за ОСОБА_2, а також
протягом спільного проживання в шлюбі
рухоме майно, загальною вартістю 39 700
грн., а саме автомобіль «ВАЗ-2106», реєстр.
номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2,
вартістю 24 000 грн., три моторолери
«Муравей ТМ-1» б/н, загальною вартістю 2
700 грн., січкорізку, вартістю 3 200 грн.,
теслярський верстат, вартістю 2 000 грн.,
станину, вартістю 700 грн., лещата,
вартістю 150 грн., шифер листовий на
загальну суму 200 грн., камінь блоковий
на загальну суму 1 000 грн., сейф, вартістю
300 грн., десять вуликів, загальною
вартістю 5 000 грн., медогонку, вартістю 450
грн.

Оскільки спірне майно набувалося
подружжям протягом всього періоду
шлюбу, а тому його правовий статус
визначається як нормами Кодексу про
шлюб та сім'ю України 1969 року (чинного
на час придбання частини майна), так і
нормами Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу, яке ділиться між
ними в натурі. Поділ здійснюється за
взаємною згодою подружжя, а в разі
недосягнення згоди - судом. При цьому
суд бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі -
постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24
зазначає, що спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України вказують
на те, що в разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на
час розгляду справи.

Сторонами узгоджена вартість спірного
майна, ними ж узгоджений й порядок його
поділу, а тому суд виходить з такої
домовленості.

Зокрема суд враховує те, що сторонами
не оспорювалося, що спірний будинок
тривалий час знаходиться в особистому
користуванні позивачки, яка мешкає в
ньому, власними силами та за власні
кошти обслуговує його, підтримує в
належному стані, сплачує комунальні
платежі, в тому числі проводить
ремонти, здійснила реконструкцію
житла, добудувала додаткові підсобні
приміщення до будинку.

Решту спірного майна забрав
відповідач, останній одноосібно та
протягом тривалого часу користується
ним.

Враховуючи встановлені обставини суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
а спірне майно - поділу відповідно до
домовленості сторін.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Решту майна, що знаходиться у володінні
відповідача, а саме автомобіль
«ВАЗ-2106», реєстр. номер НОМЕР_1, вартістю
24 000 грн., три моторолери «Муравей ТМ-1»
б/н, загальною вартістю 2 700 грн.,
січкорізку, вартістю 3 200 грн.,
теслярський верстат, вартістю 2 000 грн.,
станину, вартістю 700 грн., лещата,
вартістю 150 грн., шифер листовий на суму
200 грн., камінь блоковий на суму 1 000 грн.,
сейф, вартістю 300 грн., десять вуликів,
загальною вартістю 5 000 грн., медогонку,
вартістю 450 грн. залишити у власності
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Вуїв О.В.