Провадження №2/485/11/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого судді - Устіченка
К.І.,

при секретарі - Коренець Н.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитора
спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом. В
заяві зазначив, що 01 липня 2008 року між
ним і ОСОБА_5 було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 50га
терміном на 49 років.

За умовами договору, орендна
плата була сплачена за всі 49 років
наперед у розмірі 120000 доларів США, що
на той час відповідало курсу
національної валюти 4,85грн. і становило
582000грн. Вказані кошти отримав за
дорученням син власника земельної
ділянки ОСОБА_6

Позивач користувався вказаною
земельною ділянкою протягом чотирьох
років. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.
Після її смерті відповідач звернувся
до суду з позовом і 01 липня 2011 року
рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області за ним
визнано право власності на вказану
земельну ділянку у порядку спадкування
за законом.

Рішенням Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року
за позовом відповідача договір оренди
земельної ділянки розірвано.

Орендна плата за рік складала
18242грн.30коп., за чотири роки
користування земельною ділянкою
оренда плата становить 72968грн.,
582000грн.-72968грн.=509032грн., шкода яку зазнав
від дострокового розірвання договору
оренди позивач.

На підставі ст.ст.1212, 1282 ЦК України
кошти у сумі 509032грн., які отримала
ОСОБА_5 наперед за оренду земельної
ділянки, слід стягнути з відповідача як
спадкоємця майна після смерті ОСОБА_5

Враховуючи, що після смерті
ОСОБА_5 між сторонами постійно через
суди вирішувалося питання щодо
користування позивачем спірною
земельною ділянкою, він пропустив
строк подачі заяви, передбачений у
ст.1281 ЦК України, з поважних причин, а
тому просив суд про їх поновлення.

19 листопада 2013 року в своїй заяві
позивач змінив підставу позову і
просив суд задовольнити його вимоги на
підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України.

У судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав повністю і просив суд
про їх задоволення.

Відповідач позов не визнав.
Заперечуючи проти вимог позивача, суду
пояснив, що його дружина ОСОБА_5 кошти
за оренду земельної ділянки від
позивача не отримувала. Договір оренди
земельної ділянки укладався з
ініціативи сина ОСОБА_5 від першого
шлюбу ОСОБА_6 і саме він отримав кошти
за оренду землі від позивача та
витратив їх на власні потреби для
погашення боргів. Враховуючи, що ОСОБА_5
від позивача не отримала кошти за
оренду землі, вона не мала боргів перед
ОСОБА_1, а він як спадкоємець не повинен
відповідати перед позивачем. Крім
цього, позивачем пропущені терміни для
пред'явлення вимог до спадкоємців.
Просив суд відмовити позивачеві у
задоволенні позовних вимог.

Дослідив докази, суд прийшов до
наступного.

Відповідно до ст.1281-1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але у межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу. У разі відмови
від одноразового платежу суд за
позовом кредитора накладає стягнення
на майно, яке було передано спадкоємцям
у натурі.

Судом встановлено, що 01 липня 2007 року
між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 був укладений
договір оренди трьох земельних ділянок
загальною площею 50га, яка належала
ОСОБА_5 на підставі акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого Горохівською сільською радою
Снігурівського району Миколаївської
області 28 січня 1994 року. Договір
укладено на 49 років з орендною платою
18242грн.30коп. щорічно, тобто 3% від
нормативної вартості землі у сумі
608076грн.98коп. Згідно з п.4.3 Договору,
орендна плата повинна була вноситися
за всі 49 років одразу після підписання
договору.

Кошти у сумі 120 000 доларів США за оренду
земельної ділянки на підставі
доручення ОСОБА_5 отримав її син ОСОБА_6
(а.с.38).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.
За життя нею було складено заповіт на
користь відповідача, за яким на
підставі рішення Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 01 липня 2011 року визнано право
власності на 50га землі у порядку
спадкування за законом.

Після смерті ОСОБА_5 та визнання
права власності у порядку спадкування
на земельну ділянку за ОСОБА_3 між
сторонами відбувся спір з приводу
використання земельної ділянки.

Рішенням від 31 жовтня 2012 року
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вказаний договір оренди
земельної ділянки відповідно до п.12.6
Договору розірваний.

В силу ч.2 ст.653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються з моменту набрання
рішенням суду законної сили.

З моменту розірвання договору у
позивача виникло право пред'явлення
вимог до відповідача на захист своїх
прав.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

У грудні 2012 року, тобто у межах
строку позовної давності, позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення грошей,
отриманих ОСОБА_5 в рахунок орендної
плати, але ним було обрано неналежний
спосіб захисту своїх прав. Рішенням
суду від 28 лютого 2013 року вимоги
позивача задоволені на підставі
ст.ст.215-216 ЦК України. Непогодившись з
таким рішенням, відповідач оспорив
його і рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 травня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
постановлено нове рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_1 05 вересня
2013 року Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ касаційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області відхилив.

11 жовтня 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом на захист
своїх прав про стягнення 509032грн.
заподіяних йому збитків з спадкоємця
після смерті ОСОБА_5

Суд вважає, що за таких обставин
позивачем не було пропущено строк
позовної давності, так як ним у межах
строків позовної давності
пред'являлися вимоги до відповідача
про відшкодування орендної плати у
сумі 509032грн., яка була сплачена за
договором оренди землі спадкодавцеві
ОСОБА_5

Враховуючи положення ст.ст.59-60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів
цивільної справи №2-1150/2008 року (а.с.30-34),
ухвалою від 07 листопада 2008 року
Снігурівського районного суду
Миколаївської області закрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_1 про визнання договору оренди
недійсним та повернення земельної
ділянки, у зв'язку з відмовою позивача
від позову.

З вказаних матеріалів цивільної
справи вбачається, що інтереси
позивачки представляв ОСОБА_3 і в своїй
заяві від 06 листопада 2008 року визнав
факт укладення договору оренди
земельної ділянки з позивачем та
отримання грошових коштів за оренду
землі, у зв'язку з чим просив справу
провадженням закрити.

Але 03 грудня 2008 року повторно в
інтересах ОСОБА_5 пред'явив позов про
визнання договору оренди землі
недійсним та повернення земельної
ділянки (а.с.3-5 цивільної справи 2-62/2009
року).

Рішенням суду від 05 серпня 2009 року
ОСОБА_5 у позові до ОСОБА_1 про визнання
договору оренди землі недійсним та
повернення земельної ділянки
відмовлено. Рішення набрало законної
чинності і з нього вбачається, що кошти,
які отримали від оренди земельної
ділянки ОСОБА_5 і її син ОСОБА_6,
витратили на погашення кредитів в
банках та повернення боргів (а.с.15-18).

У судовому засіданні 29 січня 2009 року у
справі №2-62/2009 року ОСОБА_6 підтвердив
про те, що частину грошей, отриманих від
оренди земельної ділянки, виплачених
ОСОБА_1, він передав матері ОСОБА_5, а
частину витратив на погашення боргів
матері та своїх, які вони мали на той
період.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
підтвердила ту обставину, що навесні 2006
року до неї зверталася ОСОБА_5 з
проханням позичити 10000 доларів США, які
вона надала їй у борг, а влітку 2008 року
приїхав до неї її син ОСОБА_6, віддав їй
10000 доларів США, а вона повернула йому
розписку, яку надавала ОСОБА_5

Таким чином, вказані докази свідчать
про те, що, як ОСОБА_5, так і ОСОБА_3 знали
про укладення договору оренди
земельної ділянки та отримали від
позивача грошові кошти за оренду
земельної ділянки за всі 49 років
наперед.

Відповідач заперечуючи проти вимог
позивача, посилається на ту обставину,
що ОСОБА_5 гроші від ОСОБА_6 за оренду
земельної ділянки не отримувала, але з
таким висновком погодитися неможливо,
так як за життя як власниця земельної
ділянки, так і відповідач у справі
давали непослідовні свідчення,
визнавали факти укладення договору
оренди і отримання грошових коштів, у
зв'язку з чим відмовлялися від позову, а
потім знову порушували питання про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, є членами однієї
родини, а докази, які надав позивач
свідчать про те, що ОСОБА_5 та інші члени
родини використали грошові кошти від
оренди земельної ділянки, які були
сплачені наперед позивачем, на власні
потреби.

За такого, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими,
знайшли своє підтвердження, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Враховуючи, що відповідач
відмовляється погасити борги
спадкодавця, суд покладає обов'язок по
відшкодуванню цього боргу шляхом
звернення стягнення на земельну
ділянку, яку відповідач отримав у
спадщину від спадкодавця.

За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на
відповідача обов'язок по сплаті на
користь позивача судового збору у сумі
3441грн.

Керуючись ст. ст.3,10, 11, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу кредитора спадкодавця
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 509032 (п'ятсот дев'ять тисяч
тридцять дві)грн. шляхом звернення
стягнення на земельну ділянку площею
50га, кадастровий №:28:000:0036, у межах
Горохівської сільської ради
Снігурівськього району Миколаївської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
належну на праві власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3441 (три
тисячі чотириста сорок одну)грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10-ти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Миколаївської області через
Снігурівський районний суд.

СУДДЯ