Справа № 357/7896/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Коляда С. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТОРИС», про поділ
спільного майна подружжя та визнання
недійсними правочинів -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом 03.06.2013 року мотивуючи тим, що з
11.08.2006 року по 11.03.2013 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
За час шлюбу вони придбали автомобіль
ГАЗ 330202-414, н.з. НОМЕР_1 вартістю 40000грн.,
автомобіль «Хюндай» ІХ35, н.з. НОМЕР_3
вартістю 200 000 грн., та кондиціонер
«Мідеа» вартістю 4000 грн., всього на суму
244 000 грн. В добровільному порядку спір
вирішити неможливо, тому позивач
просить поділити спільне сумісне майно
подружжя виділивши їй автомобіль
«Хюндай» ІХ35, н.з. НОМЕР_3 вартістю 200 000
грн., а відповідачу виділити автомобіль
ГАЗ 330202-414, н.з. НОМЕР_1 вартістю 40000грн.
та кондиціонер «Мідеа» вартістю 4000
грн., в рахунок компенсації різниці
вартості майна позивач просить
стягнути з неї на користь відповідача 82
000 грн.

19.09.2013 року представник позивача
збільшив розмір вимог та надав до суду
в порядку ст.31 ЦПК України позовну
заяву, мотивуючи тим, що 11.08.2006 року
уклала шлюб з ОСОБА_2, відповідно до
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11.03.2013 року шлюб було розірвано. За
період проживання у шлюбі вони
придбали майно: ГАЗ 330202-414, н.з. НОМЕР_1
вартістю 40000грн., автомобіль «Хюндай»
ІХ35, н.з. НОМЕР_3 вартістю 200 000 грн., та
кондиціонер «Мідеа» вартістю 4000 грн.,
всього на суму 244 000 грн. Оскільки
добровільної згоди на поділ майна з
відповідачем не було досягнуто, вона
звернулась до суду з даним позовом.
Після подачі позову 27.06.2013 року
Білоцерківським міськрайонним судом
було накладено арешт на спірні
автомобілі. 09.07.2013 року на поштовому
відділенні відповідачу була вручена
копія ухвали суду про накладення
арешту на спірне майно. З метою
унеможливлення поділу спільного
сумісного майна подружжя,09.07.2013 року
відповідач без її згоди відчужив
належні на праві спільної сумісної
власності вказані автомобілі ОСОБА_3
Оскільки правочини щодо продажу
спірних автомобілів укладенні
відповідачем без її згоди, вони
виходять за межі дрібних побутових
правочинів, тому такі правочини
підлягають визнанню недійсними на
підставі ч.1 ст.203,ч.1 ст.215,ч.2,4 ст.369 ЦК
України, ч.1 ст.65 СК України, а вона має
право на визнання права власності на
такі автомобілі на підставі ст.ст.70,71 СК
України, ст.ст. 368,369,372 ЦК України.
Позивач просить: визнати об'єктом
права спільної сумісної власності:
автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску та кондиціонер марки
«Мідеа», вартістю 4000 грн.; визнати
недійсним правочин купівлі - продажу
автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі довідки - рахунку ААВ № 066865
від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м.
Біла Церква; визнати недійсним
правочин купівлі - продажу автомобіля
марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі довідки - рахунку серії ААВ №
066864 від 09.07.2013 року, виданої ТОВ
«АТОРИС» м. Біла Церква; поділити
спільне сумісне майно, набуте за час
шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2, залишивши майно
у їх спільній частковій власності,
визнавши за ОСОБА_1 ідеальну частку в
спільному сумісному майні подружжя без
його реального поділу на : ? частину
автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
вартістю 40000 грн., ? частину автомобіля
марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску та
? частину кондиціонеру марки «Мідеа»,
вартістю 4000 грн., а за ОСОБА_2 визнати
ідеальну частку в спільному майні
подружжя без його реального поділу на :
? частину автомобіля марки ГАЗ 330202- 414,
номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску, вартістю 40000 грн., ? частину
автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску та ? частину кондиціонеру
марки «Мідеа», вартістю 4000 грн. та
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримала та
пояснила, що до 2012 року в них з
відповідачем були нормальні стосунки,
тривалий час лікувались для того, щоб
народити дитину і стати повноцінною
сім'єю. В грудні 2012 року після
відпочинку у батьків позивача в Росії,
вона дізналась, що чоловік отримав в
трьох банках міста кредити та програв
гроші на гральних автоматах. 18.01.2013 року
чоловік повернувся додому , був в
нетверезому стані, побив її , однак в
міліцію вона не зверталась, оскільки
являється працівником правоохоронних
органів і їй було соромно за такого
чоловіка. Наступного дня вона
зателефонувала матері відповідача і
повідомила про те, що їх шлюб вже не
може існувати, Коли мати приїхала, то
частково сплатила за сина борги по
кредитам. В лютому 2013 року вона подала
позов про розірвання шлюбу, а 11.03.2013
року розлучились. В цей період часу
вона дізналась, що відповідач протягом
останніх чотирьох років зустрічався з
ОСОБА_3 і після розлучення він до неї
переїхав проживати. За час шлюбу, за
спільні кошти та кошти батьків вони
придбали зазначені в позові
автомобілі, а кондиціонер купили в 2011
році як подарунок від батьків на дні
народження її та чоловіка. На
автомобіль «ГАЗ» збирали кошти за
період 2006 - 2008 роки близько 20 000 грн. та
допомогли батьки, дану машину купували
для того, щоб чоловік на ній працював та
заробляв кошти для сім'ї, тому оформили
на нього. На придбання другого
автомобіля вони зібрали спільні кошти
в сумі 40 000 грн., 35 000 грн. дали її батьки.

Представник позивача за
договором ОСОБА_5 в судовому засіданні
позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що вони
одружились обманним шляхом, протягом
сімейного життя кожен робив, що хотів,
позивач тижнями не приходила додому,
жила у батьків, були сварки, бійки,
викликали міліцію. Батьки позивача їм
не допомагали, автомобілі придбав його
батько для себе, але оформив на нього
оскільки сам проживає в Росії, а
кондиціонер купили його батьки для
себе для того щоб ним користуватись
коли двічі на рік приїжджають до
України. Спільних коштів у них з
позивачем ніколи не було. Протягом семи
років шлюбу були суцільні скандали, він
неодноразово хотів розлучитись,
оскільки не мав наміру створювати
сім'ю, але його змусили. Позивач
проходила лікування, на яке давали
кошти його батьки, він також проходив
обстеження в лікарні, але не для того
щоб мати спільних дітей, а для власного
здоров'я. Влітку 2012 року їздили сім'єю
та з сестрою та її дітьми до моря, а до
батьків в Росію їздили разом формально,
а на справді не могли один одного
терпіти. На гральних автоматах грав ,в
зв'язку з чим в сім'ї були конфлікти,
брав кредити, а сплачували їх батьки.
Автомобілі продав ОСОБА_3 так як
вирішив переїхати до батьків, на базарі
продаж відбувається довго, тому в
розмові з ОСОБА_3, яку знав по роботі,
повідомив що продає автомобілі, на
весні 2013 року вона дала завдаток, а
оформили коли отримали транзитні
номери. З ОСОБА_3 в них ніяких тісних
стосунків протягом останніх чотирьох
років не було, а після продажу
автомобілів, він навчав її водінню і
стали складатись відносини. В судове
засідання призначене на 11.02.2014 року та
21.02.2014 року відповідач не з'явився, в
порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України, в разі
відсутності, осіб, які беруть участь у
справі, за зареєстрованою адресою
проживання, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином, крім того відповідач
не надав до суду заяви про відкладення
розгляду справи з повідомлення
поважності причин неявки до суду.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_6 в судовому
засіданні позов не визнала та
підтримала позицію відповідача ОСОБА_2.
В судове засідання призначене на 11.02.2014
року та 21.02.2014 року представник
відповідача не з'явилась, про розгляд
справи була повідомлена належним
чином, надала до суду клопотання про
відкладення судового засідання в
зв'язку з хворобою, однак без надання
доказу в підтвердження даних обставин
та клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи. Згідно ч.2
ст. 169 ЦПК України, неявка представника
в судове засідання без поважних причин
не є перешкодою для розгляду справи,
крім того, представником вже повторно
заявляється таке клопотання без
надання до суду відповідного
підтвердження ( а.с.107, 248,249), що суд
розцінює як затягування розгляду
справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала, надала до суду
письмові заперечення та пояснила, що їй
було відомо що ОСОБА_2 був одружений,
перед укладення договору купівлі -
продажу автомобілів вона розмовляла з
батьком відповідача який не
заперечував про їх продаж. ОСОБА_2 при
випадковій зустрічі повідомив їй, що
хоче переїхати до Росії, тому продає
автомобілі, про спір щодо майна
подружжя він не повідомляв. Вона
передала йому гроші без отримання
розписок та оформили купівлю - продаж
автомобілів.

Представник третьої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТОРИС» в
судове засідання не з'явився, про
розгляд справи повідомлені належним
чином, надали до суду заяву про розгляд
справи без присутності представника.

Заслухавши осіб, які приймають участь у
справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного
судочинства є диспозитивність, який
полягає у тому, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

На підставі ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

11.08.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб у відділі РАЦС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
актовий запис № 1113 ( а.с. 7).

11.03.2013 року рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано, рішення набрало законної
сили 21.03.2013 року. ( а.с. 8).

Згідно довідки Білоцерківського МРЕВ
ДАІ при УДАІ ГУМВС України в Київській
області ( а.с.9), за відповідачем ОСОБА_2
було зареєстровано транспортні засоби:
26.09.2008 року - автомобіль марки ГАЗ 330202-
414, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску та 17.09.2010 року - автомобіль
марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску та
згідно товарного чеку ( а.с.5), 01.05.2011 року
було придбано кондиціонер марки
«Мідеа», на суму 4680 грн.

27.06.2013 року, в порядку забезпечення
позову ОСОБА_1, судом було накладено
арешт на транспортні засоби: 26.09.2008 року
- автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску та 17.09.2010
року - автомобіль марки HYUNDAI ІХ35,
номерний знак НОМЕР_3, номер кузова
НОМЕР_4, 2010 року випуску(а.с.18) та
направлено для негайного виконання до
МВДВС Білоцерківського міськрайоного
управління юстиції, ВРЕР ДАІ по
обслуговуванню м. Біла Церква.
Білоцерківського району, м. Сквира,
Сквирського району та копію ухвали
разом з позовом та додатками до нього
відповідачу ОСОБА_2, який отримав дані
документи 09.07.2013 року ( а.с.26,62).

На підставі довідки - рахунку ААВ № 066865
від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м.
Біла Церква ( а.с.158) ОСОБА_2 продав
ОСОБА_3 автомобіль марки ГАЗ 330202- 414,
номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску та на підставі довідки -
рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року ,
виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква (
а.с.157) продав автомобіль марки HYUNDAI ІХ35,
номерний знак НОМЕР_3, номер кузова
НОМЕР_4, 2010 року випуску.

28.08.2013 року Білоцерківський МРЕВ ДАІ
при УДАІ ГУМВС України в Київській
області надав довідку про те, що за
ОСОБА_2 транспортні засоби не
значаться, а зазначені в ухвалі суду
автомобілі зареєстровані 09.07.2013 року за
ОСОБА_3 ( а.с.61).

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідач будучи повідомлений про
спір щодо спільного майна подружжя,
діючи недобросовісно та не визнаючи
право позивача на дані транспортні
засоби, здійснив відчуження спільного
майна без згоди ОСОБА_1.

Позивач в судовому засіданні довела, що
придбане в період шлюбу майно:
автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску та кондиціонер марки
«Мідеа», вартістю 4000 грн. є спільним
сумісним майном подружжя придбане за
спільні кошти, що підтверджено копією
трудової книжки ( а.с.56-57), довідками про
грошове забезпечення ( а.с.58 - 59) та
показами свідків, які зазначили, що
дане майно було придбано в період шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для їх потреб, за
допомогою батьків, що також
підтверджено виписками по рахунку
ОСОБА_7 ( а.с.65 - 85) та квитанцією (а.с.119).

Оскільки до суду не надано доказів що
спірне майно є особистою власністю
ОСОБА_2, а відповідач зустрічних
позовних вимог щодо визнання даного
майна особистою власністю не заявляв,
суд приходить до висновку, що
автомобіль марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
автомобіль марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску, та кондиціонер марки
«Мідеа», вартістю 4000 грн. є спільним
сумісним майном подружжя, оскільки
придбане в період шлюбу за спільні
кошти.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального

посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з положеннями ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Відповідно до приписів ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Правовий аналіз ст. 65 СК України та ст.
369 ЦК України свідчить про те, що у разі,
якщо одним із співвласників майна, що є
у спільній сумісній власності, вчинено
правочин щодо розпорядження цим
майном, на вчинення якого не
вимагається нотаріально посвідченої
згоди інших співвласників, такий
правочин може бути визнано недійсним у
випадку, якщо особою буде доведено, що
інша сторона правочину діяла
недобросовісно, тобто знала або
повинна була знати про відсутність
згоди на вчинення такого правочину
інших співвласників або одного з них.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 знав,
а відповідач ОСОБА_3 повинна була знати
про те, що існує спір між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з приводу їх спільного майна,
набутого за час шлюбу, зокрема,
автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску та
автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску.

Вказані обставини свідчать про те, що
відповідачі укладаючи спірні договори
купівлі-продажу автомобілів діяли
недобросовісно відносно інтересів
ОСОБА_1.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_2 під час
укладання спірних договорів
купівлі-продажу автомобілів діяв
недобросовісно, оскільки знав про
відсутність згоди позивача на їх
укладення, оскільки на момент вчинення
даних правочинів вже отримав позовну
заяву з ухвалою про накладення арешту
на дане майно.

За таких обставин, в порядку ч.1 ст.203, ст.
215 ЦК України, суд приходить до висновку
про визнання недійсним правочину
купівлі - продажу автомобіля марки ГАЗ
330202- 414, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі довідки - рахунку ААВ № 066865
від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м.
Біла Церква та правочину купівлі -
продажу автомобіля марки HYUNDAI ІХ35,
номерний знак НОМЕР_3, номер кузова
НОМЕР_4, 2010 року випуску, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки -
рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року,
виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква,
оскільки дану угоди суперечить вимогам
ст. 65 СК України.

Вимоги ОСОБА_1 про зміну правовідносин
шляхом зміни спільної сумісної
власності на спільну часткову
власність з визначенням часток
співвласників без його реального
поділу задоволенню не підлягають,
оскільки встановлено, що дані
автомобілі та кондиціонер марки «Мідеа
є спільною сумісною власністю подружжя
і відповідно до ч.2 ст.370 ЦК, ч.1 ст.70 СК
України частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, а тому
суд вважає, що оскільки транспортні
засоби вибули з володіння ОСОБА_2
позивач має право на застосування
правових наслідків недійсності
правочину, передбачених ст.216 ЦК
України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
не погодився з сумою вартості
автомобілів, тому за клопотання
позивача було проведено судову
оціночну авто товарознавчу експертизу,
якою було встановлено, що вартість
автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску, складає
55 397,23 грн., а вартість автомобіля марки
HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3, номер
кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску - 203 089,80
грн./, що підтверджено висновком № 7 від
22.01.2014 року ( а.с.215-235). Щодо вартості
кондиціонера марки «Мідеа», то сторони
погодили його вартість в сумі 4000 грн.,
тому вони мають право вирішувати
питання щодо поділу даного майна
шляхом сплати компенсації половини
його вартості, оскільки дана річ є
неподільною.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та зібраним по справі доказам,
приходить до висновку про задоволення
вимог позивача в частині та визнає
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
майно: автомобіль марки ГАЗ 330202- 414,
номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску, вартістю 55 397,23 грн.; автомобіль
марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску,
вартістю 203 089,80 грн.; кондиціонер марки
«Мідеа», вартістю 4000 грн., визнає
недійсними правочини купівлі - продажу
автомобіля марки ГАЗ 330202- 414, номерний
знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_5, номер
кузова НОМЕР_2, 2008 року випуску,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі довідки - рахунку ААВ № 066865
від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м.
Біла Церква та купівлі - продажу
автомобіля марки HYUNDAI ІХ35, номерний
знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 2010
року випуску, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на підставі довідки - рахунку
серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року, виданої
ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква.

В порядку ст.88 ЦПК України, пропорційно
до задоволених вимог, з відповідачів на
користь позивача стягуються судові
витрати в розмірі в розмірі 582,02 грн. з
кожного.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 68, 70 СК України,
ст.ст. 203,215,216,369, 370 ЦК України, ст. ст.ст.10,
60,61, 88, 209, 212-215,294,296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТОРИС», про поділ
спільного майна подружжя та визнання
недійсними правочинів задовольнити
частково.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 майно: автомобіль марки ГАЗ 330202-
414, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску, вартістю 55 397,23 грн.; автомобіль
марки HYUNDAI ІХ35, номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_4, 2010 року випуску,
вартістю 203 089,80 грн.; кондиціонер марки
«Мідеа», вартістю 4000 грн.

Визнати недійсним правочин купівлі -
продажу автомобіля марки ГАЗ 330202- 414,
номерний знак НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, 2008 року
випуску, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі довідки - рахунку ААВ № 066865
від 09.07.2013 року, виданої ТОВ «АТОРИС» м.
Біла Церква.

Визнати недійсним правочин купівлі -
продажу автомобіля марки HYUNDAI ІХ35,
номерний знак НОМЕР_3, номер кузова
НОМЕР_4, 2010 року випуску, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки -
рахунку серії ААВ № 066864 від 09.07.2013 року,
виданої ТОВ «АТОРИС» м. Біла Церква

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в розмірі 582,02
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в розмірі 582,02
грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя О. В. Бондаренко