Номер провадження № 22-ц/785/1347/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Криворучці Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 08
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального закладу
«Біляївська центральна районна
лікарня» Одеської області про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просив поновити
його на посаді лікаря-педіатра
поліклінічного відділення КЗ
«Біляївська ЦРЛ», стягнути з
відповідача на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу за
період з 12.09.2013 року по дату поновлення
на роботі, стягнути з відповідача КЗ
«Біляївська ЦРЛ» на його користь
компенсацію моральної шкоди в розмірі
20 000 гривень, стягнути з третьої особи
ОСОБА_3 на його користь компенсацію на
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 100 000 гривень, допустити негайне
виконання рішення в частині поновлення
його на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, але не
більш ніж за один місяць. У позовній
заяві посилався на те, що його було
незаконно звільнено 11.09.2013 року за п. 3
ст. 40 КЗпП, тому він вимушений
звернутись до суду.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 08.11.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 систематично порушував правила
трудового розпорядку, що
підтверджується чисельними актами
перевірок та доповідними записками, як
безпосереднього керівника, так і інших
працівників лікарні, і застосовані
заходи дають підстави для його
звільнення.

Проте погодитися із таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 22.09.2010 року
ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до КЗ
«Біляївська ЦРЛ» на посаду
лікаря-інтерна за спеціалізацією
«Педіатрія» терміном на два роки. З
15.11.2012 року ОСОБА_2 переведено на посаду
лікаря-педіатра відділення КЗ
«Біляївська ЦРЛ».

11.09.2013 року ОСОБА_2 звільнено на
підставі п. 3 ч.1ст. 40 КЗпП, тобто у
зв'язку з систематичним невиконанням
без поважних причин правил
внутрішнього трудового розпорядку, про
що винесено відповідний наказ № 636-ОС, з
яким позивач був ознайомлений.

Підставами для винесення відповідного
наказу стали: доповідні записки
завідувача поліклінічним відділенням
Лебедева М.В.; акти про проведення
перевірки відпрацювання робочого часу
від 09.09.2013 року та від 10.09.2013 року;
повідомлення про надання письмового
пояснення про відсутність на роботі
06.09.2013 року, 09.09.2013 року та 10.09.2013 року;
акт про ненадання письмово пояснення
про відсутність на роботі 09.09.2013 року та
10.09.2013 року; копії наказів від 30.04.2013
року № 106 та 09.09.2013 року № 155 про
оголошення догани за порушення
трудової дисципліни.

Таким чином, зазначеними документами
підтверджені факти відсутності ОСОБА_2
на робочому місці 29.04.2013 року з 12.20 до 15.20
годин; 06.09.2013 року з 8.30 до 9.30 годин; 09.09.2013
року з 9 до 9.30 годин, та з 15.15 годин до 16.18
годин; 10.09.2012 року з 10 до 11 години.

За відсутність на робочому місці до
нього були застосовані стягнення у
вигляді доган за наказами від 30 квітня
2013 року № 106 «Про винесення догани
ОСОБА_2.» за відсутність на робочому
місці 29.04.2013 року з 12.20 до 15.20 годин, від 09
вересня 2013 року № 155 «Про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2.»
за відсутність на робочому місці 06.09.2013
року з 8.30 до 9.30 годин.

Отже наявність двох вищеперелічених
доган та відсутність на робочому місці
09.09.2013 року та 10.09.2012 року протягом часу
утворили склад систематичності
порушень трудової дисципліни, із чим
погодився суд першої інстанції.

Разом із тим, відповідно до положення
пункту 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.
41 КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Всупереч зазначеним вимогам судом
першої інстанції не надано оцінку тому,
чи можна вважати відсутність на
робочому місці - кабінеті протягом
години порушенням правил внутрішнього
трудового розпорядку, і до яких тяжких
наслідків вона призвела.

Так, з Правил внутрішнього трудового
розпорядку вбачається, що початком
робочого часу для лікарів є 9 година
ранку, у п'ятницю з 8.30 годин, а часом
закінчення роботи є 16.18 годин, при цьому
жодним пунктом Правил не передбачено
обов'язок лікаря безперервно
знаходитися у робочому кабінеті.

Пояснюючи відсутність в кабінеті
протягом зафіксованого перевірками
часу, ОСОБА_2, окрім відсутності 29.04.2013
року, коли визнав факт відсутності на
території закладу (а.с.41), посилався на
перебування на території лікарні з
метою відвідування інших лікарів для
консультацій з приводу пацієнтів, що не
спростовано відповідачем при тому, що
доказів про відсутність його на
території лікарні не надано.

Надаючи оцінку тяжкості вчинених ним
проступків, слід зазначити те, що з
приводу виявлених фактів відсутності в
кабінеті, не поступила жодна скарга
пацієнта, або працівника лікарні, яка б
свідчила про вплив таких обставин на
робочий процес, прийом пацієнтів,
унеможливлення через його відсутність
будь - ким виконання своїх обов'язків.

З іншого боку, чисельність доповідних
записок, складених у короткий проміжок
часу, помилки щодо визначення часу
відсутності ОСОБА_2 на робочому місці з
боку відділу кадрів (а.с.16,17),
застосовані до цього догани із
порушенням трудового законодавства, що
встановлено перевіркою інспекції
праці (а.с.21-22), поряд із чисельними
скаргами ОСОБА_2 на адресу різних
інстанції з приводу дій керівництва
лікарні, нівелюють ознаки
об'єктивності у діях відповідача з
приводу заходів на підтримання
дисципліни у закладі, а також
співмірності обраних заходів у вигляді
звільнення змісту допущених порушень.

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону та фактичні обставини
справи уваги не звернув, належну оцінку
не надав, висновки суду не відповідають
обставинам справи, тому рішення суду не
може вважатися законним та
обґрунтованим, підлягає скасуванню із
ухваленням нового по суті справи.

З огляду на викладені обставини
правові підстави вважати порушення
дисципліни систематичними не має,
звільнення за встановлених обставин не
можна вважати співмірним заходом із
фактами відсутності на роботі, за які
були застосовані заходи
дисциплінарного впливу, тому
звільнення з підстав п.3ст.40 КЗпП
України неможна вважати законним,
вимоги про поновлення на роботі
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.235 КЗпП при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає середній заробіток з часу
звільнення і до часу поновлення на
роботі в розмірі 10767 грн., виходячи з
відомостей про заробітну позивача за
2013 рік (1783,12+3102/44х97).

Відшкодуванню підлягає також моральна
шкода, завдана незаконним звільненням,
вимога про стягнення якої, виходячи з
обставин справи, вимог розумності та
справедливості, підлягає частковому
задоволенню в розмірі 1000 гривень.

Не підлягають задоволенню вимоги до
третьої особи у справі ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки при виниклих правовідносинах
належним відповідачем є КЗ «Біляївська
центральна районна лікарня» Одеської
області, крім того, ухвалення рішення
щодо третьої особи неможливе.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 08 листопада 2013
року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 з
посади лікаря - педіатра Комунального
закладу «Біляївська центральна
районна лікарня» Одеської області
11.09.2013 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря -
педіатра поліклінічного відділення
Комунального закладу «Біляївська
центральна районна лікарня» Одеської
області, стягнути з Комунального
закладу «Біляївська центральна
районна лікарня» Одеської області на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 10762
гривні, на відшкодування моральної
шкоди 1000 гривень, в решті вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: