Номер провадження 2/228/20/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2014 року
м.
Докучаєвськ

Докучаєвський міський суд Донецької
області у складі:

Головуючого - судді Єпішина Ю.М.,

при секретарі - Кириченко О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Докучаєвську, в залі суду цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» звернувся до суду до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, в обґрунтування якого
зазначив що, що між сторонами укладено
кредитний договір від 26.04.2006 року
№DОК0RX20023285, відповідно до умов якого
позивачем надано кредит у сумі 3005,19
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
Банком договір, про що свідчить підпис
Відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячних платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.
Відповідач зобов'язання належним чином
не виконав. Станом на 12.09.2013 року
загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за
кредитним договором від 26.04.2006 року
№DОК0RX20023285 становить 35230,53 грн., яка
складається із заборгованості зі
сплати кредиту в сумі 1301,40 грн.;
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом у сумі 11038,25 грн.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 216,36 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 20520,69
грн.; штрафу (фіксована сума) - 500,00 грн.;
штрафу (процентна складова) в сумі 1653,84
грн., у зв'язку з чим просив стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача у судове
засідання не з'явися, надавши письмову
заяву, де просить справу розглянути в
його відсутності, на позовних вимогах
наполягає, проти винесення заочного
рішення по справі не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, надала до суду письмову заяву
про розгляд справи без її участі (а.с. 54),
та письмову заяву, у якій зазначила, що
строк позовної давності із стягнення
заборгованості за кредитним договором
та нарахованих штрафних санкцій на
дату звернення позивача з позовом до
суду сплинув, у зв'язку з чим просить
відмовити у задоволенні позову
внаслідок спливом строку позовної
давності (а.с. 49).

Дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами укладений кредитний договір
від 26.04.2006 року №DОК0RX20023285, за умовами
якого відповідачу ОСОБА_1 надано
строковий кредит у сумі 3005,20 грн.
строком на 12 місяців з кінцевим
терміном повернення кредитних коштів
до 26.04.2007 року включно (а.с. 4 зв.).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором від 26.04.2006 року
№DОК0RX20023285 відповідач ОСОБА_1 свої
зобов'язання не виконала, що призвело
до виникнення заборгованості по
кредиту, яка станом на 12.09.2013 року
становить 35230,53 грн., яка складається із
заборгованості зі сплати кредиту в
сумі 1301,40 грн.; заборгованості зі сплати
процентів за користування кредитом у
сумі 11038,25 грн.; заборгованості по
комісії за користування кредитом у
сумі 216,36 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 20520,69 грн.; штрафу (фіксована сума) -
500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в
сумі 1653,84 грн.

Відповідно до ст.ст.256-258, 261, 267 ЦК
України загальна позовна давність,
тобто строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу,
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін,
договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Позивачем при зверненні до суду
долучено Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) пунктом 5.5 яких передбачено,
що термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (а.с. 5-8).

З матеріалів справи вбачається, що
кінцевий термін повернення кредитних
коштів, встановлений сторонами,
відповідно до умов договору, визначено
до 26.04.2007 року включно, а тому виходячи з
вимог частини 5 ст. 261 ЦК України
перебіг строку позовної давності по
цій справі почався відповідно до ст. 253
ЦК України з 27.04.2007 року та сплинув
відповідно до частини 1 ст. 254 ЦК України
27.04.2012 року. В зазначений період,
відповідачем ОСОБА_1 будь-яких дій, що
свідчать про визнання нею боргу, не
вчинялися.

До суду з позовом про стягнення
заборгованості позивач звернувся
19.10.2013 року, про що свідчить відповідний
штамп про поштове відправлення (а.с. 16),
тобто поза межами п'ятирічного строку
позовної давності, визначеного
сторонами, згідно п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Отже, слушним є посилання відповідача
ОСОБА_1 зазначені нею у наданій до суду
заяві про те, що позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом після
спливу, як загального строку позовної
давності, так і спеціального.

Крім того, відповідно до роз'яснень п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», в якому
зазначено, що враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до частини 5 ст. 367 ЦК
України якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту. Проте
на такі причини позивач не посилався.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Виходячи з наведеного, суд знаходить,
що позивач звернувся до суду після
спливу строку позовної давності, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України
є підставою до відмови у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Докучаєвський міський суд шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя