Справа № 780/92/13 Головуючий у І
інстанції Ковбель М.М.Провадження №
22-ц/780/7729/13 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу відділу Державної виконавчої
служби Васильківського міськрайонного
управління юстиції в Київській області
на ухвалу Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року про відмову у
задоволенні подання державного
виконавця про виділення 1/2 частини
майна із спільного сумісного майна
подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції в
Київській області звернувся до суду з
поданням про виділення із квартири
АДРЕСА_1, 1/2 частини, як частки у
спільному сумісному майні подружжя.

Посилався на те, що на виконанні
відділу знаходиться виконавчий лист
Васильківського міськрайонного суду
Київської області № 2/1900 від 24 жовтня 2011
року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на
користь стягувана ОСОБА_2 суми боргу в
розмірі 67 790 грн. Проте, боржником
рішення суду виконано не було, під час
перевірки його майнового стану, майна,
яке б належало йому на праві приватної
власності, не виявлено, тому просив
виділити 1/2 частину спірної квартири,
яка належить колишній дружині боржника
ОСОБА_3, але, на думку державного
виконавця, є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1, оскільки
ОСОБА_3 набула права власності на
квартиру 13.06.2005 року, а свідоцтво про
розірвання шлюбу на підставі рішення
Васильківського міськрайонного суду
від 11.04.2003 року отримала 11.11.2011 року,
тобто до розірвання шлюбу.

Справа слухалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28.11.2013 року в задоволенні подання
відмовлено.

У апеляційній скарзі заступник
начальника ВДВС Назаренко О.Ю. в
інтересах та за довіреністю відділу
ДВС Васильківського міськрайонного
управління юстиції в Київській власті
просить ухвалу Васильківського
міськрайонного суду від 28 листопада 2013
року скасувати і постановити нову
ухвалу про задоволення подання.

Посилається на те, що на даному етапі
виконавчого провадження у державної
виконавчої служби відсутні правові
підстави для звернення до органів
опіки та піклування, мотивуючи тим, що
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами не є правочином,
оскільки такі дії (визначення частки)
не призводять безпосередньо до
виникнення, зміни чи припинення
цивільних прав та обов'язків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи, наведені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312
ЦПК України за наслідками розгляду
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу з
цього питання, якщо воно було вирішено
судом першої інстанції з порушенням
норм процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Із матеріалів справи вбачається, що у
провадженні ВДВС Васильківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області на виконанні
знаходиться виконавчий лист від 24.10.2011
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 боргу у сумі 67790 грн.

Із справи також вбачається що рішенням
Васильківського міськрайонного суду
від 11 квітня 2003 року шлюб між божником
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Однак, свідоцтво про розірвання шлюбу
ОСОБА_3 отримала лише 11.11.2011 року.

Спірна квартира була придбана ОСОБА_3
на своє ім'я 17 травня 2005 року. При цьому,
колишнє подружжя ОСОБА_1 заперечують
той факт, що спірна квартира є їх
спільним сумісним майном, посилаючись
на те, що квартира придбана за особисті
кошти ОСОБА_3, оскільки фактично в той
час припинили шлюбні відносини та
спільне ведення господарства.

Відмовляючи у задоволенні подання
державного виконавця, суд виходив з
того, що заявником не надано достатньо
доказів, зокрема попереднього дозволу
органу опіки та піклування.

Проте, визначені судом першої
інстанції підстави для відмови у
задоволенні подання є помилковими,
оскільки суд дійшов їх без врахування
ст. 379 ЦПК України.

Вказана норма процесуального права
встановлює порядок, в якому має бути
здійснене звернення до суду для
вирішення питання про визначення
частки майна боржника у майні, яким він
володіє спільно з іншими особами, а
також порядок розгляду даного питання.

Зокрема, процесуальний закон надає
право на звернення державного
виконавця до суду з поданням про
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами.

Однак, в порушення вказаних вимог
закону державний виконавець звернувся
з поданням про виділення 1/2 частини
спірної квартири, як частки у спільному
сумісному майні подружжя, для
можливості її реалізації у примусовому
порядку, що вказаний процесуальний
закон такого права не надає.

Дана обставина залишилася поза увагою
суду першої інстанції, який належної
правової оцінки цьому факту не дав.

Крім того, відповідно до статті 28 КпШС
України, частин 6, 7 статті 57 СК України,
суд може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення ведення спільного
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Таким чином, за обставин категоричного
заперечення колишнього подружжя права
боржника ОСОБА_1 на спірну квартиру, з
огляду на те, що квартира належить
ОСОБА_3 особисто на праві приватної
власності і не є спільною сумісною
власністю подружжя, питання щодо
належності боржнику ОСОБА_1 частини у
спільному майні подружжя є спірним, а
тому визначення його частки може бути
вирішено тільки в порядку позовного
провадження.

Однак суд першої інстанції,
відмовляючи у поданні на вказані
обставини справи уваги не звернув,
доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перевірив.

Крім того, суд не дотримався вимог ч. 2
ст. 379 ЦПК України, за якою мав
розглянути подання з повідомленням
сторін та інших заінтересованих осіб.

Натомість суд, ухилився від належного
виконання процесуального обов'язку,
покладеного на нього ст. 379 ЦПК України
та належним чином не повідомив
зазначених осіб про розгляд подання.

Таким чином, за встановлених під час
апеляційного розгляду справи обставин,
судова колегія дійшла висновку, що
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню з одночасним
постановленням нової ухвали про
відмову в задоволення подання.

Керуючись ст.ст.307,312-315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу Державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції в
Київській області задовольнити
частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного
суду Київської області від 28 листопада
2013 року скасувати і постановити нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
подання державного виконавця про
виділення 1/2 частини майна із спільного
сумісного майна подружжя.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :