Справа № 2/381/1600/13 Головуючий у І
інстанції Буймова Л.П.Провадження №
22-ц/780/1206/14 Доповідач у 2
інстанції Гуль В.В.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Касьяненко Л.І.,
Антоненко В.І.,

при секретарі Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
власністю,-

в с т а н о в и л а:

позивачі звернулися до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що відповідачі є їх суміжними
власниками земельної ділянки в
АДРЕСА_1. Починаючи з 2009 року
відповідачі вчиняють протиправні дії
щодо майна, зокрема зрізають дерева,
переставляли межові знаки та огорожу,
що була на межі. В 2010 році умисно
побудували туалет на відстані 40 см від
їхнього житлового будинку, а в липні 2012
року демонтували паркан, пошкодивши
частину проволки та забетонували
площадку за вбиральнею, розмістивши її
на території земельної ділянки, що
належить позивачеві. Також позивачі
просили повернути їм кошти витрачені
на виклик землевпорядника в розмірі 1000
грн та повернути кошти за зіпсовану
оцинковану проволку в розмірі 200 грн.
Остаточно просили зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди в
користуванні власністю, будинком та
земельною ділянкою шляхом демонтажу
вбиральні та бетонної площадки за
вбиральнею, заборонити переносити
огорожу та межові знаки, а також
стягнути моральну шкоду в розмірі 17 000,00
грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 17 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять скасувати дане рішення з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права та постановити нове про
задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивачів про те, що відповідачі
створюють їм перешкоди в користуванні
власністю не знайшли свого
підтвердження.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 лютого 2014 року
провадження в частині позовних вимог
ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в
користуванні власністю будинком та
земельною ділянкою шляхом демонтажу
вбиральні та бетонної площадки за
вбиральнею, заборони переносити
огорожу та межові знаки закрито, тому
що по даним позовним вимогам 07 грудня
2012 року ухвалено рішення що набрало
законної сили про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів,
відповідачам на праві власності
належить житловий будинок, АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,1559 га, що
підтверджується державним актом на
право власності ЯМ №578918 та договором
купівлі-продажу будинку від 16.06.2004 року.

Сторони по справі є суміжними
землевласниками.

Як вбачається з акту про встановлення
меж земельної ділянки та передачу на
зберігання встановлених межових
знаків від 27 квітня 2012 року при
перенесені в натуру межі земельної
ділянки, яка належить замовнику
зауважень з боку представників
замовника та землекористувача не
поступило.

Посилання на те що відповідачі
забетонували площадку за вбиральнею,
розмістивши її на території земельної
ділянки, що належить позивачеві є
безпідставними, оскільки 27.07.2012 року
дану бетонну площадку було демонтовано
про що було складено відповідний акт.

Також є безпідставними позовні вимоги
ОСОБА_3 щодо демонтажу вбиральні, тому
що вбиральня, яка разом із земельною
ділянкою в 2004 році перейшла у власність
відповідачів побудована на відстані 15
м від житлового будинку позивача і не
порушує будівельних санітарних норм.

Щодо повернення коштів позивачам
витраченими за виклик землевпорядника
в сумі 1000 грн, судова колегія критично
відноситься до даної вимоги, тому що
землевпорядника позивачі викликали з
власної ініціативи, а не з вини
відповідачів і оскільки порушень в
існуючій огорожі зафіксовано не було,
що вказано в акті від 27.04.2012 року, то
підстав для стягнення даних коштів
немає.

Судова колегія приходить до висновку,
що суд першої інстанції правильно
відмовив в позові саме тому, що
обставини на які посилаються позивачі
не знайшли свого підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі, що
загострення хронічних захворювань
ОСОБА_3 могли виникнути від перенесених
стресових ситуацій в силу ст. 60 ЦПК
України не знайшли свого
підтвердження, що саме відповідачами
була завдана моральна шкода, а також
конкретно не вказано які саме моральні
страждання завдано позивачам.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку, що підстави для
скасування правильного по суті рішення
відсутні, тому апеляційна скарга як
необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді