У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Стародобровільський
психоневрологічний інтернат в
інтересах недієздатного ОСОБА_5, відділ
опіки та піклування Широковської
районної ради Дніпропетровської
області, про відшкодування шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вище вказаним позовом,
посилаючись на те, що 29 травня та 13
червня 2012 року з вини відповідача, який
проживає поверхом вище, сталося
залиття квартири АДРЕСА_1, яка належала
його матері ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Після
смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) у
встановлений законом строк він
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, однак
свідоцтво про право на спадщину не
отримав. Зазначав, що він у вказаній
квартирі зареєстрований та проживає з
23 лютого 2011 року. Унаслідок залиття
квартири йому завдано майнової шкоди,
розмір якої згідно договору підряду на
ремонтні роботи становив 12 134 грн 40 коп.
У добровільному порядку відповідач
відмовляється відшкодувати завдану
шкоду. Неправомірними діями
відповідача йому завдано також
моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
12 134 грн 40 коп. на відшкодування
майнової шкоди та 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного Відповідно
до вимог ст. 324 ЦПК України підставами
для касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач не є власником пошкодженої
залиттям квартири, відтак, він не має
права вимагати відшкодування шкоди,
завданої власнику майна.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло від 4
березня 1998 року квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у
АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК
України).

Ухвалюючи рішення, суди виходили із
того, що позивач є неналежним позивачем
і не може звертатися із позовом про
відшкодування шкоди, завданої залиття
квартири, власником якої він не є. При
цьому суди, посилалися на постанову
державного нотаріуса Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 16 лютого 2010
року про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину. Однак, суди не
звернули уваги на те, що позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 у
зв'язку з тим, що він не надав
правовстановлюючих документів на
квартиру, а не тому що він не є
спадкоємцем власника квартири, ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особам, які беруть участь у
справі, в реалізації їхніх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційної гарантією (ст. 129
Конституції України).

Відхиляючи докази надані позивачем
(акти залиття квартири від
30 травня та 14 червня 2012 року), суди
пославшись на те, що відповідач оспорює
свою вину у заподіянні шкоди позивачу
унаслідок залиття квартири, а позивач
не надав суду належних доказів про
заподіяння йому шкоди, відповідної
експертизи у справі не призначили.

У порушення ст. ст. 212- 214, 315 ЦПК України,
суди на вказані вимоги закону уваги не
звернули, не врахували, що відсутність
у позивача свідоцтва про право на
спадщину (права власності) на квартиру
як об'єкт нерухомого майна не свідчить
про відсутність у нього права на
спадщину на вказану квартиру як
майнового права (ч. 5 ст. 1268 ЦК України),
а, відтак, і права вимагати
відшкодування завданої шкоди. Крім
того, у спорах про відшкодування шкоди
діє презумпція завдавача шкоди, згідно
з якою саме відповідач доводить
відсутність своєї вини у завданні
шкоди.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
31 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська