Справа № 440/1551/13
Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/783/885/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

при секретарі:
Ясиновській Я.М.

з участю:
відповідачки ОСОБА_2 та її представника
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Буського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Буського
районного суду Львівської області від
26 листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики у зв'язку із спливом
строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4.

Апелянт вважає що районний суд порушив
норми матеріального та процесуального
права, неповно з'ясував усі фактичні
обставини справи та не дослідив і не
надав належної оцінки наявним в
матеріалах справи доказам, не сприяв
повному, об'єктивному та
неупередженому її розгляду. В
апеляційній скарзі зазначає, що в
порушення договірних зобов'язань, що
виникли між ним та відповідачем, ОСОБА_2
повернула йому лише частину позики у
розмірі 10000 грн., а 18750 грн. усно
пообіцяла повернути протягом
календарного року, тобто до грудня 2010
року.

Апелянт не погоджується з висновками
суду першої інстанції про те, що право
вимоги за договором у позивача
виникло у грудні 2009 року, а до суду з
позовом він звернувся у вересні 2013
року, тобто з пропуском строку позовної
давності, пославшись при цьому на ч.4
ст.267 ЦК України. Вказує, що про
порушення свого права на повернення
суми позики він дізнався після
закінчення строку виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання, а при таких обставинах
перебіг позовної давності починається
на наступний день після закінчення
строків, оскільки виникає прострочення
боржника, тобто невиконання ним свого
грошового зобов'язання, що і є
порушенням прав позивача на повернення
суми позики відповідачем, а отже з
кінця 2009 року по день звернення до суду
з цим позовом строки позовної давності
не сплинули.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, зокрема
апелянта ОСОБА_4, котрий належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлений про час та місце
розгляду справи, але не з'явився в
судове засідання.

Крім того, позивач ОСОБА_4 повторно не
з'явився в судове засідання, за його
клопотанням розгляд справи уже було
відкладено 23.12.2013 року, а тому його
клопотання про відкладення справи
20.01.2014 року свідчить про зловживання
ним своїми процесуальними правами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просив стягнути із ОСОБА_2 18750 грн. за
договором позики, поновивши йому строк
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що
позивачем без поважних причин
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
дійшов до нього з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено, що 9
листопада 2009 року між сторонами по
справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, згідно якого позивач
передав відповідачці кошти в сумі 28750
грн., які вона зобов'язалася повернути
в строк до 15 грудня 2009 року, що
підтверджується договором від 09.11.2009
року.

Згідно із ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким строком сторони визначили 15
грудня 2009 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки(ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідач подала суду письмову заяву
про застосування наслідків спливу
строків позовної давності. Поважних
причин пропуску строків позовної
давності позивачем суду не наведено та
судом не встановлено(а.с.29-30, 31).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Твердження апелянта про те, що між ним
та ОСОБА_2 була усна домовленість про
повернення боргу до грудня 2010 року є
голослівними та не підтвердженими
жодними доказами, а відтак не можуть
бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: