У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.,-розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, треті особи: голова
Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області Ткачук Віталій Васильович,
садівничий кооператив власників
«Троянда», про визнання частково
недійсними та скасування державних
актів на право власності на землю та
договору дарування земельної ділянки,
усунення перешкод у користуванні
землями загального користування та
зобов'язання до вчинення дій, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_9 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 12 лютого 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до Солонківської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті
особи: голова Солонківської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області Ткачук В.В.,
садівничий кооператив власників
«Троянда». Свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що рішенням
виконавчого комітету Солонкінської
сільської ради від 20 квітня 1995 року у
приватну власність передано земельні
ділянки у розмірах відповідно до
протоколу № 15 від 09 червня 1994 року, а
саме: ОСОБА_13 - 0,045 га, ОСОБА_14 - 0,045 га.
Державні акти вказані особи отримали
на земельні ділянки вже у більшому
розмірі, а саме: ОСОБА_13 - 0,0490 га,
ОСОБА_14 - 0,0496. Збільшення площ вказаних
ділянок сталося за рахунок ширини
дороги загального користування, яку
останні самовільно захопили, чим
суттєво звузили вказану дорогу та
створили перешкоди у користуванні
дорогою не лише позивачу, а й іншим
членам кооперативу. ОСОБА_14 23 жовтня 2007
року подарував свою земельну ділянку
розміром 0,0496 га своєму синові ОСОБА_7,
який отримав державний акт на неї 22
серпня 2008 року. ОСОБА_13 08 травня 2011 року
помер, спадкоємцями є відповідачі:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
Крім того ОСОБА_13 самовільно встановив
біля дороги компосну яму поряд з
будинком позивача, порушивши при цьому
санітарно-будівельні норми. У зв'язку з
викладеним та уточненими позовними
вимогами позивач просила визнати
недійсним та скасувати державний акт
на право приватної власності на землю
серії ІІ-ЛВ № 061420, виданий ОСОБА_14 на
земельну ділянку площею 0,0496 га в
частині розміру ділянки; визнати
договір дарування земельної ділянки
укладений між дарувальником ОСОБА_14 та
обдарованим ОСОБА_7 недійсним в частині
розміру ділянки та скасувати його в тій
частині; визнати недійсним та
скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 516509, виданий 22 серпня 2008 року на ім'я
ОСОБА_7 в частині розміру земельної
ділянки; визнати недійсним та
скасувати державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ЛВ № 061419 виданий ОСОБА_13 в частині
розміру земельної ділянки 0,0490 га;
зобов'язати Солонківську сільську раду
провести зміни в технічній
документації та в правовстановлюючих
документах на право приватної
власності на земельні ділянки, виданих
ОСОБА_13 та ОСОБА_7 в частині розміру
земельних ділянок відповідно до
рішення сільської ради від 20 квітня 1995
року; зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 привести свої
земельні ділянки до розмірів 0,045 га;
зобов'язати відповідачів ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 усунути
перешкоди в користуванні дорогою
загального користування шляхом
розширення її до первісного розміру
ширини - 4,88 м; зобов'язати ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 демонтувати
вигрібну яму, як таку, що не відповідає
вимогам чинному законодавству та
санітарним нормам.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 12
лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 30 вересня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано недійсними та скасовано:
договір дарування земельної ділянки
укладений між дарувальником ОСОБА_14 та
обдарованим ОСОБА_7; державний акт про
право власності на землю серії ЯД №
516509, виданий 22 серпня 2008 року ОСОБА_7 в
частині розміру земельної ділянки 0,0496;
державний акт на право власності на
землю серії ІІ-ЛВ № 061419, виданий
Солонківською сільською радою
народних депутатів 20 грудня 1995 року
в частині розміру земельної ділянки
0,0490 га. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 привести
належні їм земельні ділянки до
розмірів 0,045 га відповідно до рішення
виконавчого комітету Солонківської
сільської ради народних депутатів
від 20 квітня 1995 року та усунути
перешкоди в користуванні дорогою
загального користування - АДРЕСА_1
шляхом розширення її до первісного
розміру ширини - 4,88 м. Зобов'язано
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
демонтувати вигрібну яму, яка
розташована на території земельної
ділянки, що у садівничому кооперативі
власників «Троянда». У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9
просять скасувати ухвалені у справі
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що невідповідність розмірів
земельних ділянок відповідачів
сталася внаслідок захоплення
попередніми власниками цих ділянок
земель загального користування та
створило перешкоду у користуванні
дорогою загального користування
власникам суміжних земельних ділянок,
а компостна яма, що розташована на
земельній ділянці ОСОБА_13 побудована з
порушенням санітарно-будівельних норм.

Проте погодитися з такими висновками
судів повністю не можна з таких
підстав.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчою комітету Солонківської
сільської ради народних депутатів
Пустомитівського району Львівської
області від 20 квітня 1995 року «Про
передачу земельних ділянок в приватну
власність для ведення садівництва і
городництва садового-городньому
товаристві «Троянда» (а.с. 35) членам СГТ
«Троянда» були передані у приватну
власність земельні ділянки в розмірах
визначених у протоколі №15 від 09 червня
1994 року, зокрема, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 було надано у приватну
власність земельні ділянки по 0,045 га
кожному (а. с. 4-5).

20 грудня 1995 року на підставі вказаного
рішення ОСОБА_14 було отримано
Державний акт про право власності на
землю серії ІІ-ЛВ №061420, відповідно до
якого останньому передається у
власність земельна ділянка
розташована на території
Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області площею 0, 0496 га в межах згідно з
планом для ведення садівництва (а.с.8).

20 грудня 1995 року на підставі згаданого
рішення ОСОБА_13 було видано Державний
акт про право власності на землю серії
ІІ-ЛВ №061419, відповідно до якого
останньому передається у власність
земельна ділянка розташована на
території Солонківської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області площею 0, 0490 га в
межах згідно з планом для ведення
садівництва (а.с.9).

На підставі договору дарування
земельної ділянки, укладеного 23 жовтня
2007 року між ОСОБА_18, яка діяла від імені
ОСОБА_14 та ОСОБА_7, останній став
власником земельної ділянки площею 0,0496
га, розташованої на території
Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, переданої для ведення
садівництва (а.с. 28-29). Державний акт про
право власності на земельну ділянку
виданий ОСОБА_7 22 серпня 2008 року
(а.с. 29).

Актом розгляду заяви голови СКВ
«Троянда» Стояновського В.Г. щодо
порушень державних будівельних,
санітарних норм при забудові земельної
ділянки по вул. Північна, 14 СКВ
«Троянда» с. Солонка, складеного
ДЗ «Пустомитівська районна
СЕС» від 02 серпня 2012 року встановлено,
що розташування компостосховища
(вигребу) по вул. Північній, 14 в с.
Солонка Пустомитівського району
Львівської області розміщене на
відстані 8,75 м від будинку, який
розташований на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, не відповідає вимогам п. 3.31 ДБН
360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень», п. 2.22 Державних
санітарних норм та правил утримання
територій населених місць,
затверджених наказом МОЗ України від 17
березня 2011 року №145 (а. с. 108).

Відповідно до ст. 6 Земельного Кодексу
України (1990 року) (в редакції чинній на
момент видачі ОСОБА_13 оспорюваного
державного акта), громадяни України
мають право на одержання у власність
земельних ділянок, зокрема, для
садівництва. Громадяни набувають право
власності на земельні ділянки у разі:
одержання їх у спадщину; одержання
частки землі у спільному майні
подружжя; купівлі-продажу, дарування та
обміну. Передача земельних ділянок у
власність громадян провадиться
місцевими Радами народних депутатів
відповідно до їх компетенції за плату
або безплатно.

Частиною 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Земельного
Кодексу України (1990 року) передбачено,
що право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Статтею 91 ЗК України (2001року)
передбачені обов'язки власників
земельних ділянок. Власники земельних
ділянок зобов'язані: забезпечувати
використання їх за цільовим
призначенням; додержуватися вимог
законодавства про охорону довкілля;
своєчасно сплачувати земельний
податок; не порушувати прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів; підвищувати
родючість ґрунтів та зберігати інші
корисні властивості землі; своєчасно
надавати відповідним органам
виконавчої влади та органам місцевого
самоврядування дані про стан і
використання земель та інших природних
ресурсів у порядку, встановленому
законом; дотримуватися правил
добросусідства та обмежень, пов'язаних
з встановленням земельних сервітутів
та охоронних зон; зберігати геодезичні
знаки, протиерозійні споруди, мережі
зрошувальних і осушувальних систем; за
свій рахунок привести земельну ділянку
у попередній стан у разі незаконної
зміни її рельєфу, за винятком
здійснення такої зміни не власником
земельної ділянки, коли приведення у
попередній стан здійснюється за
рахунок особи, яка незаконно змінила
рельєф.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (2001
року) (в редакції чинній на момент
видачі відповідачу ОСОБА_14
оспорюваного державного акту)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в
натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК
України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України
виключно судом вирішується земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд
першої інстанції, в порушення вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився
належним чином з характером спірних
правовідносин, не надав оцінки наявним
у справі доказам, зокрема, не з'ясував
яким чином порушено права позивача
оспорюваними державними актами;
приймаючи до уваги посилання позивача
щодо самозахоплення власниками
спірних земельних ділянок земель
загального користування (дороги), не
перевірив за рахунок чиїх дій було
зменшено межі дороги, яка проходить між
земельними ділянками сторін, чи мало
взагалі місце таке зменшення. Суд
першої інстанції, зауважуючи, що
відповідач ОСОБА_13 при забудові
належної йому земельної ділянки
самовільно влаштував біля дороги
загального користування компостну яму
поряд з будинком позивача, послався на
акт земельної комісії Солонківської
сільської ради від 02 серпня 2012 року, в
той час як даний акт складений ДЗ
«Пустомитівська СЕС» за зверненням
голови СВК «Троянда»; та не перевірив
належним чином чи розповсюджуються
вимоги п. 3.31 ДБН 360-92** «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» на забудову даної
спірної земельної ділянки, оскільки
вказані вимоги встановлені для
забудови сільських поселень, натомість
як на забудову нових і реконструкцію
існуючих територій дачних і
садівницьких товариств та об'єднань
громадян розповсюджуються інші пункти
цих державних будівельних норм та не
з'ясувавши, що саме забудовано -
компостна чи вигрібна ями, та які
будівельні норми розповсюджуються на
вказані забудови, не встановив коли
саме вони були побудовані, ким та з якою
метою використовуються. Визнаючи
оспорювані державні акти недійсними,
суд першої інстанції зазначив, що
збільшення площ належних ОСОБА_14 та
ОСОБА_13 земельних ділянок виникло за
рахунок захоплення останніми ширини
дороги загального користування шляхом
ліквідування придорожньої канави, не
навівши жодного обґрунтування такого
посилання та не перевіривши належним
чином за рахунок чого існують
розбіжності між рішенням
Солонківської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області від 20 квітня 1995 року та
оспорюваними державними актами,
виданими на підставі даного рішення.
Крім того, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що матеріали справи не містять
належних доказів того, що позивач
зверталась до власників спірних
земельних ділянок або до правління СВК
«Троянда» з приводу порушеного права,
натомість в матеріалах справи є листи,
звернення, попередження тощо від імені
голови правління СВК «Троянда»
Стояновського В.Г. Водночас, поза
увагою суду залишений список членів
кооперативу СВК «Троянда» станом на 01
листопада 2006 року (а.с. 150-153),
затверджений головою правління СВК
«Троянда» Стояновським В.Г.,
відповідно до якого розмір земельної
ділянки, який перебуває у власності
ОСОБА_13 становить 0,0490 га (п. 22) та у
власності ОСОБА_7 - 0,0496 га (п. 47)
відповідно.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
у порушення вимог закону належним
чином не з'ясували всіх обставин
справи, не дослідили доказів та не
надали їм належної оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки суди попередніх інстанцій не
встановили фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, їх рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності та обґрунтованості, що
в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_9
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від
12 лютого 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області від 30 вересня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова Д.О. Остапчук