Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 1203/4099/2012
Провадження № 22ц/782/5689/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого - Пащенко Л.В.

суддів : Медведєвої Л.П., Соловей
Р.С.

при секретарі :
Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 06 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, в
обґрунтування якого зазначила, що вона
є рідною онукою ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її смерті
залишилось спадкове майно у вигляді ?
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Померла уклала заповіт на користь
відповідачки. Просила суд визнати
недійсним заповіт ОСОБА_4 від 21.01.2009
року, оскільки при написанні заповіту
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 06 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_2
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що
беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та наявні
письмові матеріали справи, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ст. 11 ЦПК передбачено те, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що 21.01.2009 року ОСОБА_4
склала заповіт, яким заповідала
ОСОБА_3 все майно, що належатиме на день
її смерті. (а.с.47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть. (а.с.5).На час
смерті ОСОБА_4 належала ? частка
квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації «Бізнес і право» від 09.06.2008
року(а.с.7).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», право на пред'явлення
позову про недійсність заповіту
виникає лише після смерті заповідача.

Оспорювання заповіту може мати місце
лише після відкриття спадщини, адже, до
відкриття спадщини нотаріус, інша
посадова особа, яка посвідчує заповіт,
свідки, а також фізична особа, яка
підписує заповіт замість заповідача,
не мають права відповідно до вимог ст.
1255 ЦК України розголошувати відомості
щодо факту складання заповіту, його
змісту, скасування або зміни заповіту,
а також, за своє життя заповідач має
право у будь-який час скасувати заповіт
або внести до нього зміни.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
визначено, що заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1236 ЦК України передбачає, що
чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

Заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
сладання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач не надав суду
ніяких доказів, які б підтверджували
той факт, що при складенні заповіту
волевиявлення заповідача ОСОБА_4 не
було вільним та не відповідало її
внутрішній волі, та які б давали йому
право на задоволення своїх вимог, з цих
підстав.

Вказані висновки суду підтверджуються
висновком посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи від
26.06.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_4
на період складання заповіту (21.01.2009г.)
виявляла ознаки судинного ураження
головного мозку (атеросклероз судин
головного мозку, астено-вегетативний
синдром). Даний граничний
нервово-психічний розлад не позбавляв
ОСОБА_4 на вказаний період часу
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Даний
висновок підтверджений і не
протиричіть іншим доказами по справі -
медичній документації ОСОБА_4,
відповідно до якої остання
спостерігалася з приводу маючих місце
захворювань у різних лікарів, у тому
числі і під час складання оспорюваного
договору.

Судова колегія вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлено, що
позивачем ОСОБА_2 не доведено, що на час
складання заповіту на ім'я
відповідачки ОСОБА_3 21.01.2009 року
заповідачка ОСОБА_4 знаходилася у
стані, коли була не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Судом першої інстанції дана
обґрунтована оцінка показаннями
свідків, які підтвердили нормальний
психічний стан ОСОБА_4, а також
показанням допитаного у судовому
засіданні першої інстанції судового
психіатра - експерта ОСОБА_5, який
роз'яснив та обґрунтував постановку
ОСОБА_4 лікарем психіатром діагнозу
маячного розладу, як надані
спеціалістом в області судової
психіатрії, судовим
психіатром-експертом вищої категорії 1
класу, зі стажем роботи в даній
медичній області 23 роки.

За клопотанням представника позивачки
в судовому засіданні суду апеляційної
інстанції буди допитані свідки: лікар -
психіатр Луганської обласної
клінічної лікарні ОСОБА_6, завідуюча
неврологічним відділенням Луганської
обласної клінічної лікарні ОСОБА_7 та
жінка померлого сина ОСОБА_4 ОСОБА_8

Судова колегія вважає, що пояснення
вказаних свідків не є підтвердженням
психічного стану ОСОБА_4, при якому
вона не була здатна усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час складання заповіту.

Так свідок ОСОБА_7 пояснила, що зовсім
не пам'ятає таку хвору, як ОСОБА_4 Свідок
ОСОБА_6 пояснила, що всі відомості про
хвору нею були занесені до медичної
картки, із якої вбачається, що 29.04.2010
року ОСОБА_4 була первинно оглянута
лікарем - психіатром ЛОКПНЛ за заявою
невістки ОСОБА_8 Їй було встановлено
діагноз : органічне ураження головного
мозку судинного ґенезу, помірне
зниження інтелектуально-амнестичних
функцій з окремою психопатологією у
вигляді бердових ідей відносин,
обкрадання. Рекомендовано прийом
медичних препаратів (а.с.96-103). Данні,
зазначені в медичній картці були
предметом дослідження при проведенні
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи від
26.06.2013 року.

Показання свідка ОСОБА_8 судова
колегія оцінює критично та не приймає
до уваги, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що між нею та померлою
ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки.
ОСОБА_4 неодноразово зверталась до
різних інстанцій зі скаргами на дії
колишньої невістки щодо неї. Її
пояснення, що померла приймала
лікування, призначене приватним
лікарем-психіатром, не підтверджені
належними медичними документами.

Судова колегія вважає, що обставини,
викладені свідками в своїх показаннях,
не є додатковими доказами психічного
стану ОСОБА_4, при якому вона не була
здатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними під час складання
спірного заповіту.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
укладений 21.01.2009 року ОСОБА_4 у
нотаріальній формі заповіт, відповідає
вимогам, що пред'являються до даного
виду правочинів. Договір відбувся з
дійсного волевиявлення заповідача
ОСОБА_4, яка під час укладання угоди
правильно розуміла її суть, мала повну
цивільну дієздатність, всі умови
договору виконані, воля заповідача
щодо розпорядження своїм майном на
випадок смерті висловлена. Заповіт
зареєстровано у спадковому реєстрі,
договір вчинено правомочною стороною,
текст заповіту складено зі слів ОСОБА_4
приватним нотаріусом за допомогою
комп'ютерної техніки, зачитано
заповідачкою вголос та відповідає її
дійсним намірам, підписаний власноруч
заповідачкою, тому слід вважати, що
заповіт укладений законно.

Суд першої інстанції, у відповідності
до вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України
належним чином перевірив доводи
сторін, у достатньому обсязі
визначився із наявністю чи відсутністю
обставин, на які вони посилалися,
обґрунтовано вмотивував свій висновок
та надав оцінку обставинам справи,
дійшовши до вірного висновку, що
підстав, передбачених ст.ст. 230,1257 для
визнання заповіту недійсним немає, та
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Керуючись ст. 209, 308 ЦПК України, судова
колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м.Луганська від 06 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: