Справа № 738/2314/13-ц Провадження №
22-ц/795/106/2014 Головуючий у I інстанції -
Сова Т. Г. Доповідач - Горобець Т.
В.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді
Горобець Т.В.,

Суддів - Бечка Є.М., Хромець
Н.С.,

При секретарі - Рудик І.І.

з участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача
ОСОБА_2-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та
піклування Менської районної
державної адміністрації Чернігівської
області про усунення перешкод у
спілкуванні з онукою та прийнятті
участі у її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
після уточнення позовних вимог ,
посилаючись на ст. 257 СК України просила
усунути перешкоди у спілкуванні з
онукою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
прийнятті участі у її вихованні шляхом
зобов"язання відповідача не чинити їй
перешкод та надати можливість
спілкуватись з дитиною відповідно до
порядку, який було визначено рішенням
органу опіки та піклування, зокрема:

1) побачення з дитиною двічі на місяць в
першу середу місяця у м. Мена або у м.
Чернігові та третю середу місяця у м.
Києві у період з 10-00 до 19-00 години;2)
перебування дитини у м. Києві з метою
спілкування та розвитку в період
шкільних канікул - улітку протягом 2
тижнів, узимку - тиждень, весною та
восени - по чотири дні ; 3) у літній
період перебування дитини з метою
оздоровлення та відпочинку протягом 2
тижнів у курортно-оздоровчих місцях у
межах України.

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у
спілкуванні ОСОБА_1 (бабусі) з
малолітньою онукою -ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2. Порядок спілкування
ОСОБА_1 з ОСОБА_4 визначено наступний:

1.Один раз на місяць - в останню суботу
кожного місяця з 10-00 до 14-00 години за
місцем мешкання дитини в межах
території району з можливістю
залишення помешкання, де живе ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за умови добровільного
волевиявлення дитини на таке
спілкування.

Зобов'язано ОСОБА_1 повертати дитину у
визначений час, тобто до 14-00 години.

2. Кожні зимові шкільні канікули по 4 дні
з можливістю перебування за межами
населеного пункту де мешкає ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме в м. Києві де мешкає
ОСОБА_1 за умови добровільного
волевиявлення дитини на таке
спілкування.

3.Кожні літні канікули строком 2 тижні з
можливістю перебування дитини за
межами населеного пункту, де мешкає
дитина до місця мешкання ОСОБА_1, а саме
м. Київ, за умови добровільного
волевиявлення дитини на таке
спілкування.

Вирішене питання відшкодування
судових витрат позивачу.

Відповідачем ОСОБА_2 на зазначене
рішення подана апеляційна скарга, в
якій ставиться питання про його
скасування та ухвалення рішення про
відмову у задоволенні позову повністю.

Апелянт вважає, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Так, на думку
апелянта, суд не врахував інтереси
дитини, не врахував її небажання
спілкуватись з позивачкою та, усупереч
ст. 10 ЦПК України не сприяв повному та
всебічному з"ясуванню обставин справи,
а також порушив принципи та основні
засади Декларації прав дитини,
проголошеної Генеральною асамблеєю
ООН 20.11.1959 року та Закон України „Про
охорону дитинства".

В судове засідання апеляційного суду,
незважаючи на ухвалу про визнання
необхідним заслухати пояснення
відповідача особисто, ОСОБА_2 двічі не
з"явився, доказів поважності неявки у
судове засідання не надав. Достатньої,
достовірної інформації щодо стану
здоров"я дитини, її розвитку, джерел та
рівня матеріального забезпечення
сім"ї, поведінки ОСОБА_2 в побуті суду
також не надано.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач стверджує, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просить його
залишити без зміни, а апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що приймають участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та письмових заперечень, перевіривши
законність рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, апеляційний суд
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким, суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин, на які
сторони, посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 та ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції визначив
порядок спілкування ОСОБА_1 та дитини
на свій розсуд, інший, ніж заявлено у
позові, тобто, поза межами позовних
вимог і без врахування всіх обставин,
які могли вплинути на рішення.

Також, ухвалюючи рішення, виходив з
того, що право позивачки на спілкування
та участь у вихованні онуки ОСОБА_4
закріплене у ст. 257 СК України, що
позивачка з відповідачем хоча і
знаходяться у довготривалих
неприязних стосунках, але має щире
бажання спілкуватись з онукою та
приймати участь у її вихованні та
розвитку, має необхідні для цього
матеріальні та житлово-побутові умови,
але позбавлена відповідачем такої
можливості.

Колегія суддів апеляційного суду на
даний час не може погодитись з
висновком суду першої інстанції в
частині, що стосується надання дозволу
ОСОБА_1 періодично (кілька разів на рік)
спілкуватись з малолітньою ОСОБА_4
поза межами постійного її місця
проживання, а саме, за місцем
проживання позивачки у м. Києві,
оскільки вважає його ухваленим у цій
частині без повного, належного,
всебічного з"ясування обставин справи,
без з"ясування питання ставлення
батька, матері та позивачки до
малолітньої дитини, без залучення до
участі у справі матері для з"ясування
її думки щодо способу вирішення
конфлікту, без з"ясування стану
здоров"я дитини, стосунків між
сторонами спору, поведінки у побуті
відповідача, ступеню прихильності
дитини до батька та бабусі.

Апеляційним судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 є рідною бабусею
малолітньої ОСОБА_4, проте, з серпня 2011
року не мала особистого спілкування з
онукою, оскільки існують неприязні
стосунки з колишнім зятем - батьком
дитини ОСОБА_2, який чинить їй
перешкоди. Встановлено також, що мати
малолітньої ОСОБА_4 проживає в іншому
населеному пункті в іншій сім"ї з
молодшою донькою, яка є теж їх
спільною з ОСОБА_2 дитиною, має іншу
сім"ю. ОСОБА_6 і не заперечує проти
спілкування бабусі з онукою, про що
надала письмові пояснення. Проте, своє
ставлення до ситуації, зокрема, того, що
малолітня дівчинка після розлучення
батьків залишилась проживати з
батьком, у яких умовах вона проживає, на
скільки це відповідає інтересам
дитини, не коментує, зазначаючи, що не
бажає конфліктувати.

ОСОБА_2 ухвалою суду був зобов"язаний
з"явитись у судове засідання для
надання особистих пояснень щодо умов
проживання дитини, її розвитку , побуту,
оточення, стану здоров"я, місця її
перебування на час розгляду справи у
суді та хто нею опікується в період
його відряджень проте у судове
засідання не з"явився.

З висновку органу опіки та піклування
вбачається, що станом на момент
розгляду справи у суді батько з дитиною
на момент розгляду справи за місцем
реєстрації не проживають. Інформація
щодо фактичного місця проживання
дитини та з якого часу вони не
проживають у Менському районі органом
опіки та піклування суду не надана, як і
не надано відповіді щодо всіх інших
обставин, запитуваних судом. У судове
засідання представник органу опіки та
піклування не з"явився.

Апеляційним судом також встановлено,
що відповідно висновку ЛКК
Чернігівської міської дитячої
поліклініки №2 від 10.02.2114 року ОСОБА_4
має захворювання „діагноз Вегетативна
лабільність кризовий перебіг" та за
станом здоров"я потребує обмеження в
активній поведінці ( ігри, атракціони,
батути, тривале переміщення на
транспорті і т.п.).

Встановлені факти дають підстави для
висновку, що неповнота з"ясування всіх
обставин справи призвела до ухвалення
не обґрунтованого рішення щодо
можливості надання дозволу ОСОБА_1 на
систематичне періодичне спілкування з
малолітньою онукою - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (під час канікул) за місцем
проживання бабусі, тобто, у м. Києві.
Такий спосіб спілкування може
зашкодити здоров"ю дитини, адже для
такого спілкування необхідним є
транспортування дитини з її постійного
місця проживання на тривалу відстань,
для чого існують медичні
протипоказання.

У зв"язку з встановленим, апеляційний
суд вважає не можливим задоволення
позову в частині вимог щодо
спілкування дитини з позивачкою за
місцем проживання останньої - у м.
Києві, крім того, суд враховує, що такий
спосіб спілкування пов"язаний з
необхідністю розлучати дитину з
батьком на певний час, із зміною
звичного для неї способу життя та кола
оточення, побутових умов,
інформаційного перевантаження, може
зашкодити інтересам дитини та її
здоров"ю, отже, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню.

У той же час, враховуючи, що ОСОБА_1 є
рідною бабусею малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, має щире бажання
спілкуватись з онукою, має для того
достатній рівень педагогічних знань,
належну освіту, є педагогом,
перекладачем, письменником та
громадським діячем, тобто, всебічно
розвиненою особою і її спілкування з
онукою без фізичних навантажень у
вигляді зміни місця проживання, не може
зашкодити інтересам останньої,
виходячи з приписів ст.ст. 159, 257,263 СК
України та враховуючи інтереси як
дитини, так і зважаючи на право
позивача спілкуватись з онукою та
приймати участь у її вихованні та
розвитку, апеляційний суд вважає за
можливе позов задовольнити частково, а
саме, у спосіб, який буде найбільш
прийнятним для дитини.

На підстав ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають відшкодуванню понесені та
документально підтверджені судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених вимог, а саме, 38 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст. 257 СК
України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у її спілкуванні з онукою
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити наступний спосіб участі
ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у
вихованні малолітньої онуки ОСОБА_4 :

Встановити систематичні зустрічі у
перший та третій тиждень кожного
місяця у суботу з 11-00 години до 18-00
години за місцем проживання дитини
ОСОБА_4 та її батька ОСОБА_2 - в АДРЕСА_1
в межах населеного пункту.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування судових витрат по сплаті
судового збору 38 (тридцять вісім грн)
60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: