АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/850/14 Справа № 2-41/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д.І. Доповідач -
Максюта Ж.І. Категорія 57
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти
Ж.І.

суддів -
Кочкової Н.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи -
Новомосковська районна державна
нотаріальна контора, Новомосковське
районне комунальне бюро технічної
інвентаризації про усунення порушень
прав власника, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним в
частині покупця, визнання права
власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Новомосковська районна
державна нотаріальна контора про
усунення порушень прав власника,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Позивачка неодноразово уточнювала
позовні вимоги, 18.05.2012 року звернулася
до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - Новомосковська
районна державна нотаріальна контора,
Новомосковське районне комунальне
бюро технічної інвентаризації про
усунення порушень прав власника,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним в частині покупця, визнання
права власності на житловий будинок.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що у відповідності до
рішення Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
04.04.1991 року, між нею та ОСОБА_7 був
проведений поділ в натурі житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1, за нею ОСОБА_2 було визнане
право власності та виділене в натурі 23
частини зазначеного нерухомого майна,
за ОСОБА_7 було визнане право власності
та виділене в натурі І 3 частини
спірного майна.

На підставі рішення суду було
проведене переобладнання житлового
будинку, які зареєстровані в органах
БТІ.

ОСОБА_7 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, після його
смерті відповідач ОСОБА_5 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
Законом від 02.12.1999 року на 13 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1.

Але, відповідно до зазначеного
свідоцтва, всупереч рішення суду від
04.04.1991 року, за ОСОБА_5 визнане право
власності в порядку спадкування на 13
ідеальну частку домоволодіння, без
урахування реального розподілу.

10.01.2007 року ОСОБА_5 уклав договір
купівлі-продажу, відповідно до якого,
продав ОСОБА_4 13 частину спірного
житлового будинку.

Позивач зазначила, що свідоцтво про
право на спадщину від 02.12.1999 року та
договір купівлі-продажу від 10.01.2007 року
не відповідають вимогам закону і
порушують її законні права.

Крім того, у відповідності дж ост. 362 ЦК
України, вона, як співвласник у
спільній частковій власності, має
переважне перед іншими особами право
купівлі частини домоволодіння.

При укладанні договору купівлі-продажу
її переважне право на купівлю було
порушене, вона не була повідомлена про
укладення договору купівлі-продажу.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві
ОСОБА_2 просила суд усунути порушення
її прав власника, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 02.12.1999 року, видане на ім'я
ОСОБА_5 ОСОБА_6 районною державною
нотаріальною конторою, визнати договір
купівлі-продажу від 10.01.2007 року,
укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 частково
недійсним в частині покупця, перевести
на неї права та обов'язки покупця та
визнати за нею право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року , позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташованого по АДРЕСА_1, після
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, видане 02
грудня 1999 року Новомосковською
районною державною нотаріальною
конторою ОСОБА_5, в частині права
власності на сарай - літ.В.

Визнано частково недійсним договір
купівлі продажу, укладений 10 січня 2007
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно
до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купив 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташованого по АДРЕСА_1 в
частині купівлі-продажу сараю -

В решті позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11.10.2013 року було виправлено
описку - в резолютивній частині
рішення, окрім сараю за літ.В зазначено
правильно повний перелік надвірних
побудов, які перешли покупцю після
підписання договору купівлі-продажу:

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та
спорудами, який розташованого по
АДРЕСА_1, а саме, 13 частки житлового
будинку літ. А житловою площею 36,4 кв.м.,
загальною площею 61,8 кв.м. з відповідною
частиною надвірних побудов, що в цілому
складається з: 13 літньої кухні-сараю -
літ.Б; 13 сараю - літ.В; 13 вбиральні - літ.Г;
13 колодязя - № 1; 13 огорожі №2-4., після
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
видане 02 грудня 1999 року
Новомосковською районною державною
нотаріальною конторою ОСОБА_5

Визнано частково недійсним договір
купівлі продажу, укладений 10 січня 2007
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно
до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купив 13
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташованого по АДРЕСА_1, а саме, 13
частки житлового будинку літ. А
житловою площею 36,4 кв.м., загальною
площею 61,8 кв.м. з відповідною частиною
надвірних побудов, що в цілому
складається з: 13 літньої кухні-сараю -
літ.Б; 13 сараю - літ.В; 13 вбиральні - літ.Г;
13 колодязя - № 1; 13 огорожі №2-4.

Вважати правильним, що у відповідності
до договору купівлі продажу,
укладеного 10 січня 2007 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, відповідно до якого ОСОБА_5
продав, а ОСОБА_4 купив 13 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташованого по АДРЕСА_1, а саме,
приміщення 1-4, 1-5; житлового будинку літ.
А житловою площею 36,4 кв.м., загальною
площею 61,8 кв.м.; частини літньої
кухні-сараю літ.Б; 12 частини огорожі № 2.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Також, по справі було винесено
додаткове рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 02 грудня 2013 року, судом було
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись з рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року, ОСОБА_2 звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати в
частині відмови у задоволенні решти
позовних вимог та ухвалити нове
рішення, яким їх задовольнити в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, з наступних підстав.

Як було встановлено судом 1 інстанції і
вбачається із матеріалів справи, у
відповідності до рішення
Новомосковського районного суду
Дніпропетровської області від 04 квітня
1991 року, за ОСОБА_3 було визнане право
власності на 23 частин домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1 та виділено в
натурі зазначену частину
домоволодіння, а саме: приміщення 1-1, 1-2,
1-3; сарай - літ.В; погріб, 12 частину
огорожі; калитку; ворота.

Зазначеним рішенням за ОСОБА_7 було
визнане право власності на 13 частин
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 та виділено в натурі зазначену
частину домоволодіння, а саме:
приміщення 1-4, 1-5; частину літньої кухні
(6,2x2,45); 12 частину огорожі № 2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

02 грудня 1999 року Новомосковською
районною державною нотаріальною
конторою ОСОБА_5 було видане свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті батька - ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно якого за ним
визнане право власності на 13 частин
житлового будинку та господарських
будівель та споруд, розташованих по
АДРЕСА_1, а саме, на 13 частки житлового
будинку літ. А житловою площею 36,4 кв.м.,
загальною площею 61,8 кв.м. з відповідною
частиною надвірних побудов, що в цілому
складається з: літньої кухні-сараю -
літ.Б; сараю - літ.В; вбиральні - літ.Г;
колодязя - № 1; огорожі №2-4.

Рішення міськрайонного суду про
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 02 грудня 1999 року та
договору купівлі-продажу від 10 січня
2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим,
оскільки вказані правовстанавлюючи
документи були видані без урахування
рішення Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від 04
квітня 1991 року, яким будо вирішено
питання не тільки визначення
ідеальних часток домоволодіння
АДРЕСА_1, між тодішніми співвласниками
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а також було вирішено
питання про розподіл домоволодіння в
натурі з визначенням конкретних
приміщень, які після відповідних
реконструкції залишаться у
користуванні сторін.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 квітня 1991 року було
виконано сторонами, про що свідчить акт
державного виконавця від 21.08.2002 року, що
міститься в матеріалах інвентарної
справи, оглянутої під час розгляду
справи судом першої інстанції.

З відповіді начальника БТІ
«Інвентарізатор» від 16.03.2007 року № 224,
вбачається, що витяг з єдиного реєстру
прав власності від 10.10.2006 року для
продажу 13 частини на ім'я ОСОБА_5 було
видане на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину, в якому не було
зазначено конкретні приміщення, само
рішення суду від 04 квітня 1991 року не
було надано для виконання в органи МБІ.

Для вирішення конфлікту сторонам було
запропоновано з'явитись до КТ МБІ з
гтравовстановлюючими документами для
реєстрації рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 квітня 1991 року, але як
вбачається з матеріалів справи вказана
пропозиція була проігнорована
сторонами у тому числі і позивачкою.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про незаконність рішення в
частині відмови у позові про
переведення на неї прав покупця за
договором купівлі-продажу, то рішення в
цій частині також є правильним,
оскільки в матеріалах справи наявні
докази про належне повідомлення її, як
співвласника будинку, щодо його
продажу, доводи апеляційної скарги
висновків суду в цій частині не
спростовують.

Решта приведених в апеляційній скарзі
доводів позивача, не може бути прийняті
до уваги, оскільки вони, в основному,
зводяться лише до цитування норм
діючого законодавства та переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09
жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: