Єдиний унікальний номер:448/2155/13-ц
Провадження №2/448/32/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24.01.2014року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого - судді
Джала С.Ю.

з участю секретаря -
Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Мостиська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
поруки, -

В С Т А Н О В И В:

09.12.2013р. позивачка звернулася в суд із
зазначеним позовом, в якому просить
визнати недійсним договір поруки,
укладений 28.05.2008р. між філією Західного
головного управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» в особі Мостиського
відділення та ОСОБА_2 для забезпечення
виконання кредитних зобов'язань
ОСОБА_3, згідно кредитного договору
№250573-CRED. Покликається на те, що спірний
договір поруки укладений за час її
подружнього життя із відповідачем
ОСОБА_2, такий є договором стосовно
цінного майна, а тому нею мала б
надаватись письмова згода на укладення
цього договору. Крім того, покликається
на те, що вищевказаний договір поруки
укладено 28.05.2008р., тоді як кредитний
договір лише 29.05.2008р. Вказує, що порукою
може бути забезпечена лише дійсна
вимога і порука має похідний характер
від забезпеченого нею основного
зобов'язання - кредитного договору,
якого на момент укладення договору
поруки фактично не було. Покликається
на те, що якщо забезпечене порукою
зобов'язання ще не виникло, право
поруки теж не виникає.

Вимоги позовної заяви підтримано в
судовому засіданні позивачкою.

Представник відповідача - Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» в судовому засіданні
проти позову заперечив, покликаючись
на те, що відсутній предмет спору,
оскільки позивачка просить визнати
недійсним договір поруки, укладений
28.05.2008р. «між філією Західного
головного управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» в особі Мостиського
відділення та ОСОБА_2», а такого
договору по справі фактично не існує,
бо договір поруки укладений не між
філією та ОСОБА_2, а між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнав із зазначених
позивачкою підстав, тобто визнав, що не
повідомляв позивачку про укладення
договору поруки і такий укладений за
день до укладення кредитного договору,
тобто з порушенням, що тягне за собою
недійсність договору.

Заслухавши пояснення сторін та
проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст.
60 СК України майно набуте подружжям за
час шлюбу, належать їм на праві
спільної сумісної власності.

Під майном згідно з ч.1 ст.190 ЦК України
маються на увазі не лише предмети
матеріального світу, а також майнові
права та обов'язки.

На підставі ч.4 ст.65 СК України
укладений одним із подружжя договір
створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 з 17.02.2007 року
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
між останніми.

28 травня 2008 року між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір поруки
відповідно до умов якого відповідач
ОСОБА_2 взяв на себе обов'язок
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3,
що випливають із Кредитного договору
№230573-СRED від 29.05.2008 року на суму 2500
дол.США.

Відповідно до ст. 553 ЦПК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що
порука є угодою щодо прийняття перед
третьої особою на себе обов'язку
поручитися перед кредитором за
виконання боржником свого зобов'язання
та нести відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування в грошовій формі того, що
не було виконане боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Статтею 559 ЦК України наданий вичерпний
перелік підстав в яких випадках
припиняється порука. Цивільним
кодексом України не передбачена вимога
щодо підписання поруки за згодою
дружини. Таким чином, в позовній заяві
відсутні правові підстави для визнання
судом недійсними договору поруки.

Крім цього, ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу
України регулює питання право подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Договір поруки за своєю
правовою природою не несе наслідків
щодо розпорядження майном подружжя, а
тому письмової згоди позивача на
укладення договору поруки не потрібно
взагалі.

Таким чином, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання, а
не угодою щодо розпорядження майном,
належним поручителю; договір поруки не
створює обов'язків для будь-яких інших
осіб, крім сторін за договором, тому
визнання договору поруки недійсним з
підстав неотримання згоди дружини
поручителя на укладення договору
поруки є безпідставним. Згода подружжя
відповідно вимог ст. 65 СК України
вимагається у разі розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а таке при
договорі поруки відсутнє.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п.25 Постанови №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року, при оспорюванні кредитного
договору чи договору поруки,
застави/іпотеки іншим із подружжя суди
мають виходити з такого. Положення ст. 65
СК України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Статтею 73 СК України передбачено, що за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

12 вересня 2012 року Верховний Суд України
ухвалив постанову по справі № 6-88цс12 за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах (про визнання
договору поруки недійсним). При
розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що договір, укладений одним із
подружжя, створює обов'язок для другого
з подружжя лише в тому разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї. Якщо
договір одним із подружжя укладено не в
інтересах сім'ї, то він не створює
обов'язків для другого з подружжя і
згоди останнього на його укладення
законом не вимагається, а відсутність
такої згоди не може бути підставою для
визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України. Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України (неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах).

З огляду на наведене вищевказане
рішення Верховного Суду України по
справі №6-88цс12 є обов'язковим для суду,
суд зобов'язаний врахувати вищевказані
висновки Верховного Суду України по
даній справі та привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Отже, порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання та не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором, а тому згода
ОСОБА_1 на укладення її чоловіком -
ОСОБА_2 договору поруки від 28.05.2008 року з
Закритим акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк» законом
не вимагається.

Позивач не довів наявність
передбачених ст.215 ЦК України підстав
для визнання правочину недійсним;
договір поруки укладений з дотриманням
письмової форми договору; при його
укладенні не потребується згода
подружжя; договір підписаний ОСОБА_2,
тому суд прийшов до висновку про
правомірність договору поруки.

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позивачкою вимоги є безпідставними,
оскільки вчинений її чоловіком
правочин права та інтереси її самої не
порушує, договір поруки не є
договором на розпорядження майном,
належним подружжю, а тому обов'язкової
згоди іншого з подружжя на укладення
таких договорів законом не
передбачено, та приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову.

Що ж стосується покликання позивачки
про визнання недійсним договору поруки
з підстав укладення такого на день
швидше, ніж було укладено кредитний
договір, то суд виходить з наступного.
Як вбачається із рішення Мостиського
районного суду від 04.03.2011р. по справі
№2-120/11 за позовом ПАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав та не заперечив проти
стягнення з нього заборгованості за
кредитним договором, погодившись таким
чином із взятими на себе зобов'язаннями
за договором поруки. Рішення набрало
законної сили та перебуває на
виконанні у відділі ДВС Мостиського
районного управління юстиції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка ініціювала позов, а
відповідач ОСОБА_2 визнає такий, після
відкриття виконавчого провадження на
підставі рішення Мостиського
районного суду від 04.03.2011р. по справі
№2-120/11 та накладення арешту на майно
ОСОБА_2 і заборони здійснювати
відчуження такого. До вказаного
моменту відповідач ОСОБА_2 не оспорював
договору поруки і не заперечував проти
стягнення з нього заборгованості за
кредитним договором.

З огляду на наведене суд розцінює
подання позову позивачкою та визнання
такого позову відповідачем ОСОБА_2 як
намір ухилитися від виконання рішення
Мостиського районного суду від 04.03.2011р.
по справі №2-120/11 і вважає за необхідне
зазначити, що визнання відповідачем
ОСОБА_2 позову його дружини суперечить
закону та порушує права Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк».

Суд вважає за необхідне роз'яснити
позивачці, що до поручителя ОСОБА_2,
якщо він виконає зобов'язання,
забезпечені порукою, відповідно до
ст.556 ЦК України перейдуть усі права
кредитора у цьому зобов'язанні.

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача - Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» про те, що відсутній
предмет спору з наступних підстав.

Дійсно позивачка просить у позовній
заяві скасувати договір поруки,
укладений 28.05.2008р. між філією Західного
головного управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» в особі Мостиського
відділення та ОСОБА_2, однак судом
встановлено, що позивачка керувалася
графою договору «Юридичні адреси і
реквізити сторін», де поряд із
найменуванням «ПриватБанк» та
юридичною адресою банку зазначено і
найменування «філія «Західне головне
регіональне управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», «Мостиське
відділення» та адресу останнього, і
договір підписано керуючою Мостиським
відділенням, що викликає неоднозначне
трактування сторони кредитора та
відповідача по справі.

Однак, в судовому засіданні за
клопотанням позивачки залучено
належного відповідача - Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк» як дійсну сторону
договору поруки.

Крім того, ніким із осіб, які беруть
участь у справі, не вказано на те, що
існує ще якісь інший договір поруки,
укладений 28.05.2008р. між Публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «ПриватБанк», філією Західного
головного управління Закритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», чи Мостиським
відділенням з одного боку та
відповідачем ОСОБА_2 з іншого боку.

З огляду на наведене, таке буквальне і
формальне трактування представником
відповідача позовних вимог без
відповідних на те підстав, не можна
вважати відсутністю предмета спору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.65, 73 Сімейного кодексу України,
ст.ст.203, 215, 231, 368, 553, 554, 559 Цивільного
кодексу України, ст.ст.3, 10, 57, 60, 61, 209, 212,
214-215, 360-7 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору поруки від
28.05.2008р. укладеного між Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через Мостиський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя (підпис)
С.Ю. Джала

З оригіналом згідно:

Суддя С.Ю. Джала

Рішення набрало законної сили

«___» ______________ 20___ р.

Суддя С.Ю. Джала