Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 116/5908/13-ц

Провадження № 2/116/60/14

22.01.2014 року
м. Сімферополь

Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючої судді - Хіневич А.М.,

при секретарі - Велішаєвій Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сімферополі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Гвардійської селищної ради
Сімферопольського району АР Крим про
визнання права власності в порядку
спадкування

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулася до суду з позовною заявою до
відповідача Гвардійської селищної
ради Сімферопольського району АР Крим
(далі - відповідач), в якій просила
визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,0732 га,
кадастровий номер :02:002:0546, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
07.06.1994 року ОСОБА_3 заповіла позивачу
своє майно, в тому числі, земельну
ділянку та житловий будинок з
надвірними побудовами та спорудами,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
які належали їй на праві власності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавець ОСОБА_3
померла. Звернувшись у встановлений
законом строк до Другої
сімферопольської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, позивачу було
видане свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, спадщина, на яку видано
свідоцтво, складається з цілого
житлового будинку з господарськими та
побутовими спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1. Постановою
державного нотаріуса Другої
сімферопольської районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 від 04.10.2013
року ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
ділянку площею 0,0732 га, призначену для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки відсутній
оригінал правовстановлюючого
документу (Державний акт) про
належність земельної ділянки
спадкодавцю - ОСОБА_3 У своїй позовній
заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3
оформила право власності на земельну
ділянку, проте не встигла отримати
державний акт про право власності на цю
ділянку. 22.06.2010 року, згідно довідки №2708
Держкомзему України по земельним
ресурсах Управління Держкомзему в
Сімферопольському районі, ділянці
спадкодавця площею 0,0732 га був
привласнений кадастровий номер 0124 755
300:02002:0546. Для реалізації своїх прав
позивач вимушена звернутись до суду із
зазначеним позовом, оскільки як
спадкоємиця за заповітом, при
наявності права спадкодавця ОСОБА_3 на
спірне нерухоме майно, не може
реалізувати своє право на спадщину
іншим чином.

У судове засідання позивач не
з'явилася, представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності, надав до суду письмову
заяву, в якій просив справу розглянути
в його відсутність, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
визнати за позивачем право власності
на земельну ділянку, площею 0,0732 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0546.

У судове засідання представник
відповідача - Гвардійської селищної
ради Сімферопольського району АР Крим,
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належно, в
письмовій заяві до суду Гвардійський
селищний голова - Діюк В.М. просив
справу розглянути у відсутність
представника відповідача, проти
позовних вимог не заперечував.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з
неявкою всіх осіб, які беруть участь у
справі в судове засідання, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази в їх сукупності, суд
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити з наступних підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом статей 1216, 1218 Цивільного
кодексу України спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

По справі встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

07.06.1994 року був складений заповіт, текст
якого виконаний російською мовою,
відповідно до якого ОСОБА_3 (мовою
оригіналу - ОСОБА_3), заповіла все своє
майно, яке на день смерті буде їй
належати, з чого б воно не складалось,
та де б не знаходилось - ОСОБА_8 (мовою
оригіналу - ОСОБА_8) і ОСОБА_1 (мовою
оригіналу - ОСОБА_1) у рівних частках
кожному. (а.с.52)

Відповідно до ст.1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини особисто.
Надіслання заяви про прийняття
спадщини поштою передбачено п.3.5 гл.10
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 року № 296/5.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За даними спадкової справи №852012, копія
якої міститься в матеріалах справи,
вбачається, що після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом 01.06.2012 року
звернулась ОСОБА_1 Інших осіб із заявою
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори не зверталося. 29.05.2013 року за
реєстровим №247 та 29.05.2013 року за
реєстровими №№422, 423, видані свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
ім'я ОСОБА_1 Спадщина, на яку видані
свідоцтва, складається з наступного:
грошові вклади з нарахованими
відсотками та компенсаційними
виплатами; земельна ділянка площею 1,6923
га, яка розташована на території
Гвардійської селищної ради
Сімферопольського району АР Крим, лот
№33, ділянка НОМЕР_2, яка передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
цілого житлового будинку з
господарськими та побутовими
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Із заявою про прийняття спадщини за
заповітом ОСОБА_8 до нотаріальної
контори не звертався.

Згідно повідомлення Гвардійської
селищної ради Сімферопольського
району АР Крим від 31.12.2013 року за №173802-13,
за адресою: АДРЕСА_1, в погосподарській
книзі Гвардійської селищної ради
Сімферопольського району АР Крим на
2011-2015 рр. №45, сторінка 15, номер об'єкту
по господарського обліку 1396-1,
значиться одна ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 73)

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1276 ЦК України,
якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом. Дії, що свідчать про
намір спадкоємця прийняти спадщину,
повинні бути вчиненні протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини. Таким
чином, спадкове майно переходить до
спадкоємців лише за умови, що вони
виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ
№160852 від 30.03.2013 року ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, про що 30.03.2013 року складено
відповідний актовий запис №177. Тобто
інший спадкоємець за заповітом у
встановлені строки із заявою про
прийняття спадщини не звернувся, строк
для звернення із такою заявою сплив до
моменту смерті ОСОБА_8. З матеріалів
спадкової справи, заведеної після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 №79/2013, також
вбачається, що до складу спадщини, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_8,
земельна ділянка, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, не увійшла.

Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від
прийняття спадщини відмовився один із
спадкоємців за заповітом, частка у
спадщини, яку він мав би право прийняти,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними
порівну.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.5 постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову
практику у справах про спадкування» у
разі неприйняття спадщини чи відмови
від неї одним із спадкоємців за
заповітом застосовується норма
частини першої статті 1275 ЦК України,
відповідно до якої частка у спадщині,
яку він мав право прийняти, переходить
до інших спадкоємців за заповітом і
розподіляється між ними порівну.

Таким чином, оскільки єдиним
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_3, який звернувся у встановлений
законом строк із відповідною заявою, є
позивач ОСОБА_1, частка спадкового
майна, яка згідно заповіту відходила
ОСОБА_8, переходить саме до позивача.

Згідно архівної довідки, виданої
Сімферопольською районною державною
адміністрацією в АР Крим 19.11.2009 року за
№Т-125712-27, в архівному фонді
Гвардійської селищної ради та його
виконавчого комітету значиться
рішення виконкому від 16.04.1997 року №44
про передачу у приватну власність
громадянам безоплатно присадибних
земельних ділянок для обслуговування
житлового будинку та господарських
побудов, в тому числі ОСОБА_3 - земельної
ділянки площею 0,08 га по АДРЕСА_1. (а.с.19)

Згідно довідки Державного комітету
України по земельних ресурсах
Управління Держкомзему в
Сімферопольському району від 22.06.2010
року за №2708, земельній ділянці площею
0,0732 га, у тому числі, за рахунок земель
житлової та суспільної забудови, який
надається ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських побудов та споруд,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1,
привласнений кадастровий номер
;02002:0546. (а.с.30)

Рішенням Гвардійської селищної ради
Сімферопольського району АР Крим 3
сесії 6 скликання від 17.12.2010 року,
затверджено технічну документацію з
землеустрою в частині складення
документів, які посвідчують право
власності на земельну ділянку
громадянам, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських побудов та споруд, з
одночасним уточненням площі земельних
ділянок, яка була передана у власність
громадянам, та видачі у встановленому
законом порядку державних актів на
право власності на земельну ділянку, та
згідно наданого списку: ОСОБА_3,
код:НОМЕР_1, адреса земельної ділянки:
АДРЕСА_1, уточнена площа земельної
ділянки - 0,0732 га, рішення селищної ради
№44 від 16.04.1997 року. (а.с.32)

Згідно інформаційних довідок з Реєстру
прав власності на нерухоме майно за
індексним номером 11439641 від 23.10.2013 року,
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого
майна за індексним номером 11439599 від
23.10.2013 року відомості щодо об'єкту
нерухомого майна: земельної ділянки за
кадастровим номер :02:002:0546,
відсутні.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до Земельного кодексу
України (ч.1 ст.126), в редакції, що діяла
на момент спірних правовідносин, до
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку,
належали державний акт про право
власності на земельну ділянку,
цивільно-правова угода щодо відчуження
земельної ділянки, укладена в порядку,
встановленому законом (договір купівлі
- продажу, дарування, довічного
утримання тощо), а також свідоцтво про
право на спадщину.

Статтею 126 Земельного кодексу України
(в чинній редакції) передбачено, що
право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто, як убачається з вказаної норми,
державна реєстрація права власності на
нерухоме майно є лише офіційним
визнанням права власності, тобто права,
яке вже мало виникнути до її
проведення.

Згідно ст. 40 Земельного кодексу України
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку. Статтями 116, 118 ЗК України також
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень після розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Формування земельних ділянок
здійснюється у порядку відведення
земельних ділянок із земель державної
та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності, як це передбачено п. «б» ч.1
ст.81 ЗК України.

Відповідно до Порядку ведення
поземельної книги, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.09.2009 №1021, державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється після
визначення кадастрового номера в
установленому порядку та прийняття
відповідним органом, який здійснює
розпорядження землями, рішення про
затвердження документації із
землеустрою та надання земельної
ділянки у власність (користування) чи
після формування земельної ділянки на
підставі документації із землеустрою
за рішенням власника земельної ділянки
про поділ або об'єднання земельних
ділянок.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про
нотаріат» на майно, що переходить за
правом спадкоємства до спадкоємців або
держави, державним нотаріусом за
місцем відкриття спадщини видається
свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного
кодексу України, незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України
передбачено, що відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України 22.02.2012 №
296/5 видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна. Якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус виготовляє витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться лише за заявою власника,
який реєструє право власності на своє
майно.

Постановою державного нотаріуса
Другої сімферопольської районної
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
від 04.10.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
на ділянку площею 0,0732 га, призначену
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки відсутній
правовстановлюючий документ
(Державний акт) про належність
земельної ділянки спадкодавцю - ОСОБА_3
(а.с.36)

Аналізуючи викладене суд приходить до
висновку, що спадкодавець ОСОБА_3
набула право власності на земельну
ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, в
порядку, передбаченому законом на той
момент, оскільки нею було здійснено всі
дії для отримання державного акту на цю
земельну ділянку, земельна ділянка
була сформована як об'єкт цивільних
прав, технічна документація на неї була
затверджена компетентними органами і
земельній ділянці привласнено
кадастровий номер, але отримати
державний акт ОСОБА_3 не встигла
внаслідок своєї смерті.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
п.23 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Таким чином, судом встановлено, що при
житті померла ОСОБА_3 набула у
власність земельну ділянку площею 0,0732
га, кадастровий номер :02:002:0546, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте
своє право власності на зазначену
земельну ділянку за життя не оформила,
державний акт на право власності на
земельну ділянку не отримала.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину за
заповітом, однак внаслідок відсутності
правовстановлюючих документів не може
отримати свідоцтво про право на
спадщину в нотаріальній конторі, отже
право власності може бути визнане
судом, а тому позовні вимоги в частині
визнання за позивачем права власності
в порядку спадкування за заповітом є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226,
294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Гвардійської селищної
ради Сімферопольського району АР Крим
про визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за заповітом право
власності на земельну ділянку площею
0,0732 га, кадастровий номер :02:002:0546,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належала на праві власності ОСОБА_3,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
А.М. Хіневич