У Х В А Л А

21 листопада 2014 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Хараджа О.О., ознайомившись в м. Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заробітної плати, заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по 11.11.2014 року, місячну заробітну плату, яка виплачується працівнику при звільненні за ст. 36 КЗпП України, індексацію заробітної плати за період з 13.04.2011 року по 11.11.2014 року з урахуванням компенсації, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, а також спричинену моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення заробітної плати, заборгованої індексації заробітної плати та середнього заробітку, тобто з позовом майнового характеру, позивачка всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не вказує ціну позову.

Крім того, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві відсутні відомості про розмір невиплачених сум заробітної плати, індексації та компенсації, розрахунок яких, відповідно до ст. 10 ЦПК України, є обовязком позивача. Суд не вправі перекладати цей обовязок на відповідача шляхом зобовязання останнього надати відповідні розрахунки в порядку витребування доказів, оскільки витребувані можуть бути лише ті письмові (речові) докази, які обєктивно існують на момент розгляду питання про їх забезпечення у якості відповідних предметів матеріального світу. Спонукання відповідача до створення письмових доказів є неприпустимим, як таке, що порушує принцип змагальності сторін.

У цьому звязку слід зауважити, що ані норми процесуального законодавства (ст. ст. 60, 61 ЦПК), ані матеріальний закон (КЗпП) не містять правила про презумпцію неправомірності діянь роботодавця. Відповідно до загальних положень цивільного права будь-яка презумпція може стосуватися лише вини відповідача, на якого в такому випадку покладається обовязок доведення власної невинуватості (правомірності), інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, повинен доводити позивач. В даному випадку, при обранні адекватного способу захисту порушеного права, саме позивач відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України має навести розрахунки відповідних сум, як обставин, що обґрунтовують позовні вимоги.

При цьому позивачка не позбавлена можливості одержання вихідних даних для проведення таких розрахунків: в порядку ст. 49 КЗпП України; шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, необхідних на цьому етапі для складання позовної заяви; одержання відомостей у відділі персоніфікації районного управління ПФУ тощо.

Крім того, позивачкою не зазначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми.

До того ж, відповідно до ч. 6 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Зазначена вимога позивачкою при подачі позовної заяви не додержана.

Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Таким чином, у матеріалах позовної заяви відсутня ухвала суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з підприємства відповідача зазначеної заборгованості або скасування його судом.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи, що за таких обставин у суду немає можливості прийняти рішення, зокрема зробити висновок щодо наявності у позивачки права на отримання певних сум та їх розмір, суд вважає за необхідне надати позивачці строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заробітної плати, заборгованої індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди залишити без руху, надавши представнику позивача для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити його, надіславши копію ухвали та розяснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_2