АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1549/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Башмаков Є.А. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 27 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину та
звернення стягнення на спадкове майно,
-

в с т а н о в и л а:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину та звернення
стягнення на спадкове майно, мотивуючи
тим, що 11 листопада 2009 року між ним та
ОСОБА_4, а 12 листопада 2009 року між ним та
ОСОБА_5 були укладені у простій
письмовій формі договори завдатку в
рахунок сплати за належну їм на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 09 вересня 1998 року частину
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов за
даними договорами, вони домовились
укласти нотаріально посвідчені
основні договори купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна у строк
до 11 січня 2010 року. Проте з грудня 2009
року ОСОБА_4, ОСОБА_5 почали ухилятися
від укладення даних договорів. Заочним
рішенням Бабушкінського районного
суду від 05 жовтня 2012 року з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було стягнуто по 260.000 грн. на
його користь. За заявою відповідачки
ОСОБА_3 це рішення було скасоване.

Зазначав, що 25 грудня 2012 року з
заявою про скасування заочного рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська звернулася ОСОБА_3,
з доданих до заяви документів він
дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_5, не залишивши заповіту, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який також не
залишив заповіту. Спадщину прийняла
ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. 23
серпня 2012 року відповідач ОСОБА_3
звернулася до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7

Посилаючись на те, що ОСОБА_3
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7,
у зв'язку з чим зобов'язана повернути
йому борг, а тому просить застосувати
до договорів завдатку квартири АДРЕСА_1
від 11 листопада 2009 року та від 12
листопада 2009 року наслідки недійсності
нікчемного правочину, стягнути з
відповідача на його користь 520.000 грн.
шляхом стягнення на майно відповідача,
а також стягнути на його користь з
відповідача судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 27
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим,
винесеним з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 27
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов.

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В матеріалах справи знаходиться
попередній договір (договір завдатку)
від 11 листопада 2009 року, укладений в
простій письмовій формі між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, за умовами якого сторони
зобов'язалися протягом до 11 січня 2010
року укласти основний договір
купівлі-продажу частини квартири
АДРЕСА_1 на умовах, встановлених
попереднім договором, і попередній
договір (договір завдатку) від 12
листопада 2009 року, укладений в простій
письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
за умовами якого сторони зобов'язалися
протягом до 11 січня 2010 року укласти
основний договір купівлі-продажу
частини квартири АДРЕСА_1 на умовах,
встановлених попереднім договором.
Дані попередні договори нотаріально не
посвідчені. (а.с.15,16)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с.19)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.20)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 звернулася з заявою
до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4
(а.с.82)

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 (а.с.122)

За життя ОСОБА_7 29 квітня 2012 року склала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
яким заповідала все належне їй майно
ОСОБА_3 (а.с.124)

23 серпня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7 (а.с.118-119)

20 липня 2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 видане
ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1,
спадкоємцем яких була ОСОБА_7 (а.с.139)

Статтею 635 ЦК України визначено, що
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Законом може бути встановлено
обмеження щодо строку (терміну), в який
має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Згідно положення ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Статтями 202,204 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України в постанові «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9, судам необхідно
враховувати, що згідно із ст. 4, 10 та 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади АРК у
випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину. Судам відповідно
до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати
види недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220,
ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані
- якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст.
223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 щодо
застосування до договорів завдатку
наслідків недійсності нікчемного
правочину є безпідставними, а тому
районний суд обґрунтовано відмовив
йому в задоволенні позову.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що в судовому
засіданні не знайшов підтвердження
факт підписання особисто попередніх
договорів (договорів завдатку) від 11
листопада 2009 року та 12 листопада 2009
року відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
отримання ними грошових коштів за
даними договорами.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що з'ясувавши в достатньо
повному об'ємі права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевіривши
доводи та давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: