У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє представник в особі адвоката ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє представник в особі адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, і ОСОБА_4 де третіми особами без самостійних вимог є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 й ОСОБА_9 про визнання права користування чужим майном, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом. В якому просив визнати за ним право користування чужим майном, яке перебуває в комунальній власності ОСОБА_3 міськради, а саме, господарською спорудою, сараєм.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року в задоволенні позовної вимоги про визнання права користування чужим майном, відмовлено ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 від імені якого діє представник в особі адвоката ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суд та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує, свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду, представник в особі адвоката ОСОБА_2 підтримала, вимоги скарги та просила задовольнити таку з наведених мотивів.

Представник - міськради в особі ОСОБА_10 заперечив, вимоги скарги та просив відхилити таку, оскільки частина сараю літери Д у реальності являється навісом літери Д та позивачу не належить.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що сарай площею 2,6 м.кв. по вул. Парканія №30 в м. Мукачево у натурі відсутній, а на його місті значиться навіс під літерою Д, який належить ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що на підставі договору найму житлового приміщення від 29.05.1976 року укладеного з ОСОБА_11, останньому було передано в користування разом з квартирою №6 і сарай площею 2,6 м.кв., який значиться під літерою Д по вул. Парканія №30 в м. Мукачево. Згідно договору купівлі-продажу від 08.07.2003 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_11 дану квартиру, а тому і набув право на користування сараєм, який відноситься до квартири.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 і ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому, цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений, законами України.

А також, ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отож, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Та згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 виходив із того, що з моменту набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 №30 в м. Мукачево до нього перейшло право володіння та користування будівлею сараю площею 2,6 м.кв., який значиться під літерою Д.

У той же час як убачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1996 року видане ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рівних долях на квартиру АДРЕСА_2, останні не набули право власності і на будівлю сараю площею 2,6 м.кв., який значиться під літерою Д, а.с. 8.

Як слідує зі змісту Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2003 року до ОСОБА_1 перейшло тільки право на 4/6 частини квартири № 6 в буд. № 30 під літерою Б по вул. Парканія (бувша Першотравнева) у м. Мукачево. Будівля сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д до спадщини не увійшла, а.с. 13,

Виходячи зі змісту договору купівлі-продажу частини квартири від 08.07.2003 року укладеного між ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та ОСОБА_1 до останнього не перейшло право власності на будівлю сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д, оскільки такий не продавався, а.с. 15.

Тільки в договорі найму жилого приміщення від 29.05.1976 року укладеного з ОСОБА_11 у п.7 зазначено про сарай 3,5 м.кв. загального користування, а.с. 11-12. Проте, дана обставина не свідчить про перехід до ОСОБА_1 права володіння й користування будівлею сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д у звязку з набуття ним права власності на квартири № 6 в буд. № 30 під літерою Б по вул. Парканія в м. Мукачево. Оскільки, такий не входив до спадкового майна і не відчужувався.

На підтвердження спростування доводів позивача відповідач ОСОБА_3 міськрада надала суду довідку від 10.10.2014 року за № 147-вих. Комунального підприємства ОСОБА_3 міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки з якої вбачається наступне. Згідно реєстраційних книг БТІ станом на 01.01.2013 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить лише квартира АДРЕСА_3. Сарай під літерою Д відноситься до кв. № 5 цього домоволодіння. При здійсненні технічної інвентаризації 07.06.2014 року інженером БТІ на місці встановлено, що частина сараю літери Д являється в дійсності навісом із самостійною покрівлею під літерою Д огородженим із трьох боків стінами : гаражу під літерою Г, частини огорожі сусідньої земельної ділянки й сараю літери Д, який знаходиться в користуванні квартири № 2. У матеріалах інвентарної справи відсутні будь-які відомості щодо закріплення господарських будівель за квартирами, а.с. .

Наведені обставини вказують на ті фактичні дані, що господарська будівля сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д на прибудинковій земельній ділянці будинку № 30 по вул. Парканія в м. Мукачево не значиться, а по факту наявний навіс із самостійною покрівлею під літерою Д огородженим із трьох боків стінами, який знаходиться в користуванні квартири № 2. А згідно правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 на праві власності належить лише квартира АДРЕСА_3.

Встановлене дає підстави стверджувати, що ОСОБА_1 не набув права володіння та користування господарською будівлею сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д в буд. № 30 по вул. Парканія в м. Мукачево. А за цих обставин його цивільне право не порушено, а тому і не підлягає захисту.

Що стосується посилання позивача на право користування чужим майном то таке може бути встановлено стосовно нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, ч. 1 ст. 401 ЦК України.

А за правилами статей 397, 398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе і таке фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Та право володіння виникає на підставі договору із власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Отже, ОСОБА_1 не являється правомірним володільцем господарської будівлі сараю площею 2,6 м.кв. під літерою Д, який би був переданий йому власником на підставі договору та до того ж такий не можна вважати нерухомим майном.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Ураховуючи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє представник в особі адвоката ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________