Справа № 234/575/14-ц
Провадження № 2/234/1144/14
Краматорський міський суд Донецької
в складі головуючого судді Чернобай
при секретарі Товмасян І.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Краматорську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
Із позову вбачається, що позивач є
власником будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу будинку. У
будинку зареєстрований відповідач
ОСОБА_2, який є членом сім'ї
попереднього власника цього будинку,
який з 01.01.2009 року за зазначеною адресою
не проживає, однак знятися з реєстрації
не бажає. Відповідач права власності на
будинок не має. Позивач просить суд
ухвалити рішення, яким визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування будинком АДРЕСА_1.
У судове засідання позивачка не
з'явилася, надала суду заяву з
проханням справу слухати у її
відсутність та про те, що позов
підтримує, проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений про час
та місце розгляду справи належним
чином, заяви про відкладення розгляду
справи до суду не надав.

Згiдно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi
неявки в судове засiдання вiдповідача,
який належним чином повiдомлений i вiд
якого не надiйшло повiдомлення про
причини неявки, або якщо зазначенi ним
причини визнанi неповажними, суд може
ухвалити заочне рiшення на пiдставi
наявних у справi доказiв, якщо позивач
не заперечує проти такого вирiшення
справи.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в
справі докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Правовідносини по даній справі
регулюються главою 29 Книга третя
Цивільного Кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно договору купівлі - продажу
будинок АДРЕСА_1 належить позивачці
ОСОБА_1 (а.с.3-4)

Згідно акту Комітету мікрорайону №6,
відповідач ОСОБА_2 не проживає у
будинку АДРЕСА_1 з 01.01.2009 року по
теперішній час. (а.с. 15-16).

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав будинок АДРЕСА_1 належить
позивачці. Форма власності приватна
(а.с. 5)

Відповідно до довідки Відділу адресно -
довідкової роботи Головного
управління Державної міграційної
служби в Донецькій області відповідач
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 10).

Право власності колишнього власника
припинено у зв'язку з відчуженням
об'єкта нерухомості (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК
України).

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997р. відповідно до Закону України
від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права
власності може бути, зокрема, житло -
житловий будинок, садиба, квартира, як
то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено право
користування жилим будинком
(квартирою).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Отже, проаналізувавши вищезазначені
обставини та норми законів, суд
приходить до висновку, що позивач, який
в установленому законом порядку набув
право власності на спірну квартиру, має
право на визнання попереднього
власника та членів її родини такими, що
втратили право користування квартирою.

За таких підстав суд вважає, що позовні
вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням підлягають задоволенню.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 8, 10, 60, 214, 215, 224 ЦПК України, а також
ст. 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратив право користування жилим
приміщенням.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що
втратив право користування будинком
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано до
Краматорського міського суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
Краматорського міського суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається в
Апеляційний суд Донецької області
через Краматорський міський суд.

Суддя

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті й
надруковано у єдиному примірнику.

Суддя