Провадження № 2/200/3256/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді - Циганкова В.О.,

при секретарі - Сабій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 липня 2014 року звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, у якому просив звернути стягнення на придбане ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 22 грудня 2012 року було укладено договір позики, згідно з умовами якого позичальник отримала у позику грошові кошти у загальній сумі 223 000,00 грн. строком до 30 квітня 2013 року, проте, у встановлений договором строк ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконала, кошти не повернула.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на викладене, судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2012 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, укладено Договір позики, згідно з умовами якого позичальник отримав у позику грошові кошти у загальній сумі 223 000,00 грн.

Відповідно до п.1.1 Договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти, для придбання у власність квартири №32, розташованої в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську, а позичальник зобовязуються повернути їх позикодавцю.

Відповідно до умов Договору, строк його дії починає обчислюватись з дня, коли відбулось фактичне передання грошових коштів від позикодавця до позичальника, що підтверджується відповідною розпискою. Договір припиняє свою дію після повернення позичальником на адресу позикодавця всієї суми позичених грошових коштів, що підтверджується відповідною відміткою на розписці.

На виконання умов Договору 22 грудня 2012 року ОСОБА_1 особисто ОСОБА_2 було передано суму грошових коштів за Договором у розмірі 223 000,00 грн., що підтверджено розпискою позичальника про їх отримання.

Згідно з п.1.2 Договору позичальник протягом 15 календарних днів, наступних за днем витрачання наданих у позику грошових коштів зобовязаний проінформувати у письмовій формі позикодавця про їх витрачання, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих цей факт документів (договорів купівлі-продажу, тощо).

На адресу ОСОБА_1 03 січня 2013 року надійшов лист ОСОБА_2, згідно з яким встановлено, що 25 грудня 2012 року нею придбано у власність квартиру №32, розташовану в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську.

Відповідно до п.4.1 Договору, позичальник зобовязаний повністю повернути суму позики одним траншем до 30 квітня 2013 року. Сума позики підлягає поверненню позикодавцю в готівковій формі шляхом вчинення ним відповідного запису про отримання грошових коштів в розписці позичальника з обовязковою вказівкою на дату повернення позики.

Згідно п.5.1 Договору, при невиконанні чи простроченні виконання зобовязання з повернення позики позичальник відповідає перед позикодавцем належним йому майном (його частинами), для купівлі якого йому були передані у позику грошові кошти, а саме: квартирою №32, розташованою в будинку №55 по вул. Карла Маркса у Дніпропетровську.

Крім того, при невиконанні чи простроченні виконання позичальником зобовязання з повернення позики, а також вчиненні ним інших дій чи бездіяльності, направлених на недобросовісне виконання умов даного Договору, позикодавець має право звернутися до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Судом встановлено, що з метою отримання наданих у позику грошових коштів, 01 травня 2013 року позивачем на адресу ОСОБА_2 направлено письмову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 223 000,00 гри. Вказану вимогу 02 травня 2013 року отримала особисто ОСОБА_2

Також 01 серпня 2013 року та 18 травня 2014 року на адресу ОСОБА_2 направлено повторні вимоги про повернення грошових коштів, наданих їй у позику. Вказані вимоги 01 серпня 2013 року та 19 травня 2014 року отримала особисто ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи грошові кошти ОСОБА_2С, на адресу ОСОБА_1 не повернуто, чим порушено зобовязання, взяті на себе відповідно до договору позики від 22 грудня 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор. Зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.?

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України в разі, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі не довели правомірності своїх дій щодо використання спірних творів мистецтва та отримання Свідоцтв України на знаки для товарів та послуг.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено норми чинного законодавства, чим завдано шкоди майновим правам позивача.

Отже, оскільки ОСОБА_2 порушено покладені на неї обовязки, відповідно до умов договору позики від 22 грудня 2012 року, укладеного з ОСОБА_1, а саме не повернуто грошові кошти у сумі 223 000,00 грн., надані їй у позику, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на придбане ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку №55 по вул. Карла Маркса у м.Дніпропетровську в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення задоволення вимог за рахунок нерухомого майна задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 звернути стягнення на придбане ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: квартиру № 32, розташовану в будинку № 55 по вул. Карла Маркса у м. Дніпропетровську (загальна площа 97,6 кв.м., опис обєкта нерухомості: в житловому будинку літ. А-5 квартира № 32 складається з: 1 коридор, 2,3,4 житлові, 5 кладова, 6 гардеробна, 7 санвузол, 8 шафа, 9 кухня, 10 житлова, І,ІІ,ІІІ балкон).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2230,00 грн. (дві тисячі двісті тридцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Циганков

Суддя Т.О. Кудрявцева