Справа №1412/3518/12 23.01.2014 23.01.2014 23.01.2014
Провадження № 22ц/784/304/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Бакута Т.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

9 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного сумісного майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2002
року по 14 серпня 2007 року. Під час
сумісного проживання ними було
придбане рухоме майно, а саме меблі та
предмети побутової техніки. Крім того,
відповідачка отримала ордер на
квартиру АДРЕСА_1, в якій вони за
спільні кошти зробили капітальний
ремонт та самовільно прибудували до
квартири приміщення, збільшивши її
розмір. В подальшому за відповідачкою
за рішенням суду було визнано право
власності на ці самовільні прибудови.

Посилаючись на викладене та ст.ст. 60, 69
СК України, ОСОБА_2 просив визнати за
ним право власності на ? частку
рухомого майна та квартири АДРЕСА_1, як
на частку в спільному майні подружжя.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року
прийнято відмову позивача від частини
позовних вимог щодо поділу рухомого
майна.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову про визнання права
власності на ? частку зазначеної
квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
скасувати рішення суду та направити
справу на новий розгляд, посилаючись на
необґрунтованість ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача та його представника,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з
поважної причини самостійного
заробітку.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що у 1989 році ОСОБА_4 з
донькою, як працівнику БМУ «Промбуд-2»
було надано квартиру АДРЕСА_2. З 1995 року
позивачка ще займала й кімнату №
НОМЕР_1 за цією адресою.

19 квітня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, а за рішенням суду
від 14 серпня 2007 року цей шлюб було
розірвано(а.с.5, 6-7).

З огляду на встановлені обставини на
наведені правові норми, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем не надано доказів, які б
свідчили, що спірне майно ( квартира)
набуте під час шлюбу і є спільною
сумісною власністю сторін.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 червня 2008 року, за
яким за відповідачкою визнано право
власності на самовільні прибудови
спірної квартири та зазначено, що
ОСОБА_4 є власником цієї квартири не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
будь-якими правовстановлюючими
документами право власності
відповідачки на спірну квартиру ці
факти не підтверджено.

Більш того, при дослідженні
апеляційним судом інвентарної справи
№ 24418 на будинок АДРЕСА_1, що
зберігається в Миколаївському
міському бюро технічної
інвентаризації, встановлено, що згідно
з ордером на житлове приміщення № 1283
серія 005294 від 3 грудня 2002 року,
виданим виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради, ОСОБА_4
разом з чоловіком ОСОБА_2 надано для
заселення квартиру АДРЕСА_1.

16 вересня 2004 року ОСОБА_4 звернулася до
БТІ з приводу виготовлення технічного
паспорту для приватизації квартири.
Технічний паспорт було виготовлено,
проте приватизація не була проведена,
оскільки було виявлено самовільно
збудовані споруди, внаслідок, яких
збільшилася площа квартири.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи № 2-6539-2007, дослідженої
апеляційним судом, 13 листопада 2007 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися
до Заводського районного суду м.
Миколаєва з позовом до адміністрації
Заводського району м. Миколаєва про
визнання за ними права власності на
самовільну двоповерхову прибудову,
внаслідок якої збільшилася площа
квартири АДРЕСА_1. За результатами
розгляду цієї справи 21 грудня 2007 року
вказаним судом ухвалено рішення, за
яким позов задоволено та за позивачами
визнано в рівних частках право
власності на вказану самовільну
прибудову. Це рішення в установленому
законом порядку не переглядалося. В 2008
році ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як позивачі по
цій справі, звернулися до цього ж суду
з письмовими заявами про виключення з
рішення суду від 21 грудня 2007 року
ОСОБА_2 як співвласника. На підставі
цих заяв Заводський районний суд м.
Миколаєва по цій же справі ухвалив
аналогічне рішення від 20 червня 2008
року, яким визнав право власності на
самовільну забудову тільки за ОСОБА_4
Це рішення також не було переглянуто
апеляційною інстанцією в
установленому цивільно-процесуальним
Кодексом порядку.

Таким чином, з досліджених доказів та
встановлених обставин можна зробити
висновок, що спірна квартира не була
приватизована та перебуває в
комунальній власності, а тому не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та не підлягає
поділу.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а відтак підстав, передбачених ст. 309
ЦПК України, для скасування судового
рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 21
листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді