АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1072/14 Справа № 2/0417/5059/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.,

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в червні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 037/07-ФЛУ14 від 18.12.2007 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 18.12.2007 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 037/07-ФЛ/14 про надання кредиту у розмірі 185 300,00 грн. строком до 10.12.2011 року зі сплатою 17,0 % річних за користування кредитними коштами. В якості забезпечення по кредиту були укладений Договір поруки: № 037/07/02/14 від 18.12.2007 року між банком та ОСОБА_2 (Відповідач -2), згідно якого він відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і відповідач-1 всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідач-1 неналежним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 01.06.2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 169 337 грн. 92 коп., яку просили стягнути солідарно із відповідачів та судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2013 року, позовні вимоги "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Дніпропетровське регіональне управління" заборгованість за кредитним договором № 037/08-ФЛ/14 від 18.12.2007 року станом на 01.06.2012 року в сумі 169337 грн. 92 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 136274 грн. 34 коп., пеню - 33063 грн. 58 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1693,38 грн., а всього 171 031 грн. 30 коп. (Сто сімдесят одна тисяча тридцять одна гри. 30 коп.).

Не погодившись з вищевказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у задоволенні позовних вимог до нього, як поручителя у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Як було встановлено судом 1 інстанції і вбачається із матеріалів справи, що на підставі договору № 037/07-ФЛУ14 від 18.12.2007 року ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був виданий споживчий кредит ОСОБА_3 в сумі 185 300 грн. 00 коп., на строк по 10.12.2011 року зі сплатою 17,0 % річних. Згідно з п.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в термін і в розмірах, що встановлені графіком погашення.

Відповідно п. 3.2. Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку до 10.12.2011 року кредит (грошові кошти) в сумі 185 300 грн. та сплатити відсотки, комісії в порядку і на умовах, визначених Договором у терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Згідно п. 3.3. Кредитного договору позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з "01" по "10" число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами в розмірі 3860,42 грн. та нарахованими відсотками, до графіку зниження розміру заборгованості.

Згідно п.6.1. Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений Договір поруки: № 037/07/02/14 від 18.12.2007 року між банком та ОСОБА_2 (Відповідач -2), згідно якого він відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і відповідач-1 всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідач-1 неналежним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

З 30 вересня 2009 року правонаступником всіх прав та обов'язків позивача - Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси га Кредит», що підтверджується Статутом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в новій редакції, зареєстрованого 30.09.2009 року, Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» (серія А01 № 306822), виданим 30.09.2009 року Шевченківською районною у місті Києві Державною Адміністрацією.

Відповідач суму кредиту використав. Однак, у призначений строк повернення кредитних коштів сплату відсотків не здійснював. Заборгованість по кредиту станом на 01.06.2012 року становить 169 337 грн. 92 коп., а саме: заборгованість за кредитом 136 274 грн. 34 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 33 063 грн. 58 коп.

При визначені суми заборгованості банком було враховано суму, отриману від реалізації автобусу-D марки ХАЗ модель 3250-22, 2007р.в. реєстраційний номер НОМЕР_1 07.05.2010 року у розмірі 40 643,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідачі не виконували належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього Кодексу, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530).

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вимогами до ОСОБА_2, як поручителя, за договором поруки, а тому на підставі ч.2 ст.559 ЦК України, Банку повинно бути відмовлено у задоволені позову до нього, як солідарного боржника, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до п.1.1 договору поруки №037/07/02/14 від 18 грудня 2007 року - поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором №037/07-ФЛ/14 від 18 грудня 2007 року, відповідно до п.2.2 поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню збитків; відповідно до п.2.5 виконання зобовязань поручителем за цим договором є безумовним (а.с.17).

Відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору №037/07-ФЛ/14 від 18.12.2007 року позичальник зобовязується повністю повернути кредитні кошти у строк до 10.12.2011 року.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Банк звернувся до суду з позовом 06.06.2012 року, не пропустивши при цьому шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст. ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, апелянт помилково вважає, що строк звернення до нього, як поручителя сплив

Про це зазначено і в п.24 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин» - при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із статтею 526 ЦКУ зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення /вручення/ йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому вразі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.»

Також, не може бути підставою для відмови у задоволені позову посилання апелянта на те, що договір поруки №037/07/02/14 від 18 грудня 2007 року є недійсним, оскільки у договорі поруки зазначена процента ставка у розмірі 18% річних, тоді як у кредитному договорі така ставка становить 17% річних, оскільки, як зазначив представник банка, у договорі поруки була допущена описка. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, у тому числі заборгованість за відсотками, була обчислена банком із застосуванням 17% річних, а тому підстав вважати договір поруки недійсним немає.

Решта наведених в апеляційній скарзі доводів позивача суттєвого значення не має.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: