АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/394/2014
інстанції: Гребенюк В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Дзюбіній Є.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
додаткової угоди недійсною, за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ситковецьке"; ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 5 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 березня 2010 року між ним, як
новим кредитором, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП
ОСОБА_2), як первісним кредитором, та ТОВ
"Кузьминецьке" (боржником) укладений
договір про відступлення права вимоги
№ 18/03-10, за умовами якого первісний
кредитор передав належне йому право
вимоги до боржника на суму 4708323 грн., яке
йому належить на підставі ухвали
Господарського суду Вінницької
області від 24 квітня 2009 року по справі
№ 10/195-08, а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належить первісному
кредитору. Крім того, цього ж дня між
ФОП ОСОБА_2, як первісним кредитором, та
ОСОБА_1, як новим кредитором, та ТОВ
"Ситковецьке", як боржником, було
укладено договір про відступлення
права вимоги № 18/03, відповідно до якого
первісний кредитор передав на суму 1927792
грн. 46 коп. належне йому право вимоги до
боржника, яке йому належить на підставі
ухвали Господарського суду Вінницької
області від 24 квітня 2009 року по справі
№ 10/217-08, а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належить первісному
кредитору. У подальшому позивачу стало
відомо також про існування додаткової
угоди від 19 березня 2010 року до
договорів про відступлення права
вимоги № 18/03-10 та 18/03 від 18 березня 2010
року, за якою ФОП ОСОБА_2 передав
належне йому право вимоги до боржників
(ТОВ "Кузьминецьке" та ТОВ "Ситковецьке")
кредиторських вимог згідно ухвал
Господарського суду Вінницької
області від 24 квітня 2009 року у справах
про банкрутство № 10/195-08 та № 10/217-08, а
новий кредитор прийняв право вимоги, що
належне первісному кредитору в сумі
6636115 грн. 46 коп.

Позивач стверджує, що жодних
додаткових угод до зазначених
договорів про відступлення права
вимоги № 18/03-10 та 18/03 він не укладав та
не підписував; додаткова угода є такою,
що суперечить нормам чинного
законодавства, оскільки укладені між
сторонами договори про відступлення
права вимоги не передбачали умови
відплатності, тобто винагороди за
відступлення права вимоги, тому просив
суд визнати додаткову угоду від 19
березня 2010 року до договорів про
відступлення права вимоги № 18/03-10 та 18/03
від 18 березня 2010 року, укладену між ним
та ФОП ОСОБА_2, недійсною.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 5 вересня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданих апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У апеляційній скарзі ТОВ "Ситковецьке",
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
представник ТОВ "Ситковецьке" -
Ткаченко Ю.М. в суді апеляційної
інстанції підтримали апеляційні
скарги з наведених в них підставах.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Судом установлено, що 18 березня 2010 року
між ФОП ОСОБА_2, як первісним
кредитором, та ОСОБА_1, як новим
кредитором, та ТОВ "Кузьминецьке", як
боржником, укладений договір про
відступлення права вимоги № 18/03-10, за
умовами якого первісний кредитор
передав належне йому право вимоги до
боржника на суму 4708323 грн., яке йому
належить на підставі ухвали
Господарського суду Вінницької
області від 24 квітня 2009 року по справі
№ 10/195-08, а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належить первісному
кредитору.

Цього ж дня між ФОП ОСОБА_2, як первісним
кредитором, та ОСОБА_1, як новим
кредитором, та ТОВ "Ситковецьке", як
боржником, було укладено договір про
відступлення права вимоги № 18/03,
відповідно до якого первісний кредитор
передав на суму 1927792 грн. 46 коп. належне
йому право вимоги до боржника, яке йому
належить на підставі ухвали
Господарського суду Вінницької
області від 24 квітня 2009 року по справі
№ 10/217-08, а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належить первісному
кредитору.

19 березня 2010 року між ФОП ОСОБА_2, як
первісним кредитором, та ОСОБА_1, як
новим кредитором, було укладено
додаткову угоду до договорів про
відступлення права вимоги № 18/03-10 та 18/03
від 18 березня 2010 року, за якою первісний
кредитор передав належне йому право
вимоги до боржників (ТОВ "Кузьминецьке"
та ТОВ "Ситковецьке") кредиторських
вимог згідно ухвал Господарського суду
Вінницької області від 24 квітня 2009 року
у справах про банкрутство № 10/195-08 та №
10/217-08, а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належне первісному
кредитору в сумі 6636115 грн. 46 коп.

Згідно пп. 3, 4 додаткової угоди новий
кредитор зобов'язується до кінця 2010
року сплатити первісному кредитору за
передане право вимоги до боржників 4500000
грн.

Установлено, що рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 25 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року, позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 суму заборгованості за
додатковою угодою від 19 березня 2010 року
до договорів про відступлення права
вимоги № 18/03-10 та 18/03 від 18 березня 2010
року у розмірі 4500000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, у тому числі
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). При цьому
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірною, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Отже, до вимог, додержання яких є
необхідних для чинності правочину,
відноситься і волевиявлення учасника
правочину, яке має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Зазначаючи що, позивач не довів своїх
вимог про визнання договору недійсним,
суд послався на ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
згідно з якою кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону та ґрунтується на матеріалах
справи.

Крім того, в апеляційному суді
відповідачем в якості доказів було
подано додатково висновок експертів
від 14 серпня 2013 за результатами
проведення судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
документів, призначеної згідно ухвали
Подільського районного суду м. Києва
від 19 липня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. Вказаним висновком
було встановлено, що при виготовленні
наданої на дослідження угоди від 19
березня 2010 року до договорів про
відступлення права вимоги № 18/03-10 та 18/03
від 18 березня 2010 року монтаж не
застосовувався.

Таким чином, під час розгляду справи не
встановлено наявності жодної підстави,
з числа визначених статтями 203 та 215 ЦК
України для визнання додаткової угоди
недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, який змінюється,
якщо інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із звичаїв
ділового обороту.

Посилання ОСОБА_1 та ТОВ "Ситковецьке"
на порушення при укладенні додаткової
угоди положень ст. ст. 651, 654 ЦК України є
безпідставним та не беруться судом до
уваги, оскільки договори про
відступлення права вимоги від 18
березня 2010 року було змінено за згодою
сторін, а зміна було вчинена в такій
самій формі, що й договір, який
змінюється.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсною додаткової угоди до
договорів про відступлення права
вимоги від 19 березня 2010 року й
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_1

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи з урахуванням вище наведеного
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції і задоволення апеляційних
скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ситковецьке"; ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 5 вересня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач