Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/51/14
Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року

м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
на рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07 жовтня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ «ТАСкомбанк» звернулося до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, в якому
зазначило, що 31.07.2006 р. між АБ
«ТАС-Бізнесбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ТАСкомбанк», та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№КФ(15)102-0б, відповідно до якого банк
надав позичальнику кредит у сумі 20 800
доларів США із терміном погашення не
пізніше 29.07.2011 року, а позичальник
зобов'язався погашати кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитом згідно графіку, який є
додатком до кредитного договору. В
забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
було укладено: договір застави №
КФ(15)102-06 від 31.07.2006 р., у відповідності до
п.1.1 якого, заставодавець забезпечує
заставою виконання усіх своїх
зобов'язань, у тому числі тих, що можуть
виникнути у майбутньому, за кредитним
договором № КФ(15)102-0б від 31.07.2006 р., що
укладений між Банком та Позичальником.
У відповідності до п.1.2 договору
застави, Заставодавець передає в
заставу належний йому на праві
власності транспортний засіб, а саме: -
марка «Мерседес Бенц», модель 313 DHE,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску 2001, об''м двигуна 2148 куб. см, шасі
(кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, тип
автобус пасажирський, повна маса 3500 кг,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, вид. РЕВ
МРВ ДАІ № 1,2 при УМВС України в
Запорізькій області 29.07.2006 р.,
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 1.3 договору
застави, заставна вартість предмету
застави, ще визначена за згодою сторін
складає 131 300 грн.

Згідно Додатку № 1 до кредитного
договору № КФ(15)102-06 від 31.07.2006 року
встановлений графік погашення кредиту,
який позичальником не виконано,
кредити кошти у встановлені договором
строки не повернуто. Раніше Хортицьким
районним судом м. Запоріжжя було видано
судовий наказ N 2Н-2270 від 21.10.2008 р., на
користь АБ «ТАС-Бізнесбанк», на
задоволення грошових вимог в сумі 59 267
грн. 43 коп. з ОСОБА_3.

Таким чином, позивач просив суд
стягнути з боржника суму
заборгованості за кредитним договором
- 93859 грн. 34 коп. з урахуванням стягнутої
суми за судовим наказом, а також судові
витрати, понесені позивачем при
зверненні до суду.

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив факти, викладені у
позові стосовно надання кредиту та
укладання договору застави та доводив
суду, що листи банку, які були надіслані
до приватного нотаріуса ОСОБА_4 та
органу ДАІ про відсутність будь яких
претензій до ОСОБА_3 є лише способом
добровільної реалізації майна
боржника. Просив суд задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував у
повному обсязі. В обґрунтування своїх
заперечень доводив суду, що
заборгованість за кредитним договором
№ (15) 102-06 від 31.07.2006 року у ОСОБА_3
відсутня, оскільки банк взяв заставний
автомобіль у власність. Для зняття
заставного автомобіля з обліку Банк
надав відповідачу копію кредитного
договору з написом про повне погашення
зобов'язань за кредитом, посвідченим
посадовою особою Банку та скріпленим
печаткою Банку, та листа до ДАІ про
відсутність будь-яких претензій до
ОСОБА_3 за кредитним договором, його
повне виконання та припинення договору
застави на цих підставах, копію листа
до нотаріуса про повне виконання
зобов'язань за кредитним договором та
припинення договору застави, який був
забезпеченням за кредитним договором
та який містив прохання звільнити
автомобіль з-під обтяження та
повідомити органи ДАІ про відсутність
обтяження На підтвердження
відсутності будь-якої заборгованості
за кредитним договором № КФ (15) 102-06 від
31.07.2006 року представник відповідача
надав копію листа за № ЗФ 08/06-1 від 06.08.2008
року на адресу приватного нотаріуса
Запорізького нотаріального округу
ОСОБА_4, а також копію листа № ЗФ 08/05-3
від 5.08.2008 року, адресованого Начальнику
РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в
Запорізькій області.

Крім того, представник доводив суду що
відповідачу видавалась копія
кредитного договору № КФ (15) 102-06 від
31.07.2006 року, напис на якому, посвідчений
печаткою Банку, свідчить про повне
виконання зобов'язань за кредитним
договором. Оригінал цього документу
знаходиться в Банку, а також у
відповідному підрозділі ДАІ УМВС
України в Запорізькій області.

Просив суд відмовити позивачу у позові,
оскільки він є не обґрунтованим та не
підтвердженим належними письмовими
доказами.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07 жовтня 2013 року у
позові ПАТ «ТАСкомбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ТАСкомбанк»,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.п.1,2,3 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Статтею 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд зокрема повинен
вирішити питання про те, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Ухвалене у справі судове рішення
зазначеним вимогам закону в повному
обсязі не відповідає.

Відмовивши у задоволенні позову,
суд послався на те, що в ході судового
розгляду представник позивача не зміг
спростувати листи, що кредитор не має
претензій до ОСОБА_3, за кредитним
договором, та не заперечує проти зняття
з обліку автомобіля марки «Мерседес
Бенц», модель 313 НЕ, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Однак з таким висновком суду
погодиться неможливо.

Відповідно до ст.526 ЦКУ
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
ОСОБА_3 всупереч положенням цієї
статті зобов'язання не було виконано
належним чином, тобто отримані
кредитні кошти не були повернуті банку.

Відповідно до ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Під час судового засідання було
встановлено, що жодної розписки про
повне виконання зобов'язань за
кредитним договором банк ОСОБА_3 не
надавав, таким чином твердження ОСОБА_3
про повне виконання ним зобов'язань за
кредитним договором не відповідає
дійсності.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В даному випадку позичальником не було
сплачено в повному обсязі
заборгованість за кредитним договором,
тому ствердження ним що в наявності є
листи з написами про те, що кредитор не
має претензій до позичальники не є
доводом того, що позичальник не повинен
сплатити заборгованість за кредитним
договором.

Всі написи, які були зроблені Банком на
листах до нотаріуса, органів ДАІ та
інших були зроблені виключно для того,
щоб зняти обтяження з заставного
автомобіля банку, оскільки між Банком
та Позичальником (заставодавцем) було
досягнуто згоди, про добровільну
реалізацію заставного майна, для
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Коштів отриманих після реалізації
автомобіля, не було достатньо для
погашення всієї суми заборгованості за
кредитним договором, тому Банку був
змушений звернутися до суду з
відповідною позовною заявою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України,
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Виконуючи вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України,
за якою суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, суд
апеляційної інстанції витребував від
позивача розрахунок заборгованості за
кредитом (а.с.193-197).

Правильності наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором відповідач не
спростував.

Посилання представника відповідача на
те, що заборгованість ОСОБА_3 за
кредитним договором відсутня, оскільки
автомобіль, належний останньому, був
реалізований саме банком і невідомо за
якою ціною, не відповідає дійсності з
огляду на наступне.

Автомобіль, який належав відповідачу,
був реалізований його власником, а
саме: ОСОБА_3, підтверджується наданими
представником апелянта : заявою на
переказ готівки №10454 від 06.08.2008 року,
меморіальним ордером №10470 від 06.08.2008
року, а гроші, виручені за його продаж -
9500 доларів США або еквівалент 46022 грн.75
коп., були перераховані банку саме
платником ОСОБА_3 (а.с.203-205).

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 31.07.2006 року між
АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ТАСкомбанк», та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№КФ(15)102-0б, відповідно до якого банк
надав позичальнику кредит у сумі 20 800
доларів США із терміном погашення не
пізніше 29.07.2011 року, а позичальник
зобов'язався погашати кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитом щомісяця згідно графіку, який
є додатком до кредитного договору.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором станом на 25.12.2011
року утворилась заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі 93859
грн. 34 коп. з урахуванням стягнутої суми
за судовим наказом.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«ТАСкомбанк».

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ
«ТАСкомбанк».

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Виходячи з розміру задоволених
позовних вимог та документально
підтверджених судових витрат, колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ПАТ ПАТ «ТАСкомбанк» судовий збір в
сумі 938 грн. 59 коп.

Заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, представник
ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенн6і
позову у зв'язку зі спливом строку
позовної давності (а.с.192).

При цьому послався на те, що в травні 2008
рок4у банк скористався своїм правом,
встановленим п.8.1 достроково стягнути
суму виданого кредиту та відсотків
(строк виконання настав 06.08.2008 року), в
жовтні 2008 року звертався до
Хортицького районного суду м.Запоріжжя
із вимогою про стягнення всієї суми
заборгованості(яка існувала на думку
банку).Наказ скасований як виданий з
порушенням законодавства і тому не
може вважатися таким, щ9о перервав
позовну давність на підставі ст..265 мЦК
України. Отже, позивачем пропущений
строк позовної давності у три роки,
оскільки позовна заява про стягнення
зобов'язання за кредитним договором
подана до суду лише 05.03.2012 року, тобто із
спливом в три роки.

Також послався на те, що
відповідно до п.31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних ц кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Також зазначив, що , якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання , то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

З такими доводами не можна повністю
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

Відповідно до ч.1,ч.5 ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору, станом на 25.12.2011
року утворилась заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі 93859
грн. 34 коп. з урахуванням стягнутої суми
за судовим наказом.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Як вбачається з наданого розрахунку
заборгованості, ОСОБА_3 перестав
виконувати зобов'язання з погашення
кредиту з 07.08.2008 року (а.с.193-197).

Отримавши з цього ж часу (з 07.08.2008
року) право вимоги до ОСОБА_3 , позивач
звернувся до суду 03 березня 2012 року,
зокрема з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка була нарахована ПАТ «ТАСкомбанк»
станом на 25.12.2011 року, тобто більше ніж
через 3 роки.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів, яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Відповідна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року справа № 6-126цс13.

На підтвердження того, що
відповідачем у суді першої інстанції
ставилось питання про застосування
позовної давності, його представником
до апеляційного суду надані письмові
заперечення ОСОБА_3 на позовну заяву
від 07.10.20134 року (а.с.192).

Колегія суддів не приймає до уваги
вказані заперечення проти позову ,
зважаючи на їх сумнівне походження.

Так, в матеріалах справи ( а.с.158)
містяться письмові заперечення ОСОБА_3
від 07.10.2013 року, які зводяться лише до
того, що відповідач повністю виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором , у зв'язку з чим у
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі, тобто вони стосувалися
суті спору між сторонами. Вказані
заперечення не містять посилання
відповідача на застосування позовної
давності до правовідносин, що виникли
між сторонами.

Тобто, матеріали справи не містять
заяви ОСОБА_3 про застосування строку
позовної давності під час розгляду
справи у суді першої інстанції.

Зважаючи на це, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав застосування позовної
давності.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07 жовтня 2013 року у цій
справі скасувати та ухвалити по справі
нове рішення наступного змісту: «Позов
Публічного акціонерного товариства
«ТАСкомбанк»» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн № НОМЕР_2, який
мешкає: АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства ПАТ
«ТАСкомбанк» (рахунок №1 в
Головному управлінні НБУ м.Київа, МФО
339500, ) заборгованість за
кредитним договором у розмірі 93 859
грн.34 коп. (дев'яносто три тисячі
вісімсот п'ятдесят дев'ять гривень) 34
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн № НОМЕР_2, який
мешкає: АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства ПАТ
«ТАСкомбанк» (рахунок №1 в
Головному управлінні НБУ м.Київа, МФО
339500, ) судовий збір в розмірі
938 грн. 59 коп. (дев'ятсот тридцять вісім
гривень) 59 коп»..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: