Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Васильцова
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№325/1122/13
Справа № 22ц-778/542/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Бабенко Т.І.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Приазовського районного суду
Запорізької області від 10.12.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення суми позики, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу. Свої вимоги мотивував тим, що
03.01.2007 року відповідач взяв у нього
позику - гроші в сумі 50 000 грн.
Відповідний договір був укладений в
письмовій формі двома розписками.
Оскільки гроші боржник не повернув,
просив стягнути з відповідача позику у
розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Приазовського районного суду
Запорізької області від 10.12.2013 року
заявлені вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати судове рішення, оскільки на
його думку, суд неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи видно, що позивач
надав суду дві розписки від 03 січня 2007
року, з яких слідує, що ОСОБА_1 взяла у
борг у ОСОБА_2 гроші - 50 000 грн. (25000 грн. +
25000 грн.) (а.с.5,89,89-а).

У своїх поясненнях відповідач та її
представник зосередили увагу на тому,
що одна із розписок на яку посилається
заявник, видана на підтвердження факту
отримання грошей за умовами першого
договору позики.

Проте, погодитись з такими аргументами
не можна.

За ч.I ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Суд наголошує, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання позикодавцю визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Статтею 202 ЦК України окреслено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

З точки зору ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора грошової суми про яку
йдеться в розписці або речей.

Отже, у відповідності до вимоги
названого закону відповідач видав
позивачеві розписку про позичені
гроші. Така форма може бути надана
договору за бажанням сторін.

В судовому засіданні 17.10.2013 року ОСОБА_1,
у присутності її представника та інших
учасників процесу визнала, що розписки
складені й підписані саме нею
(тех.запис 10.53.15,10.57.19).

Обставини, визнані сторонами, які
беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню (ст.61 п.1 ЦПК).

Однак, відповідач, водночас твердив, що
сума позики зазначена у розписках
змінена шляхом дописки до цифри "5"
цифри "2".

Кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається (ст.10 п.3 ЦПК).

За клопотанням боржника суд призначав
у справі судову почеркознавчу
експертизу для з'ясування правдивості
заявленого аргументу про
фальсифікацію боргового документу
(а.с.81).

Обсяг необхідних та достатніх для
експертного дослідження матеріалів і
перевірка (огляд) матеріалів, які
підлягають направленню на експертизу,
з точки зору їх повноти та придатності
для проведення експертизи, визначався
судом за погодженням сторін та
представників сторін у справі.

Проведення експертизи доручено
експертам Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (а.с.82).

Через граничну стислість
досліджуваного об'єкту (цифри "2" та "5"), а
також відсутністю будь-яких
характерних особливостей виконання
цифр, експертне дослідження не вдалося
здійснити (а.с.87).

Отже на момент, ухвалення рішення у
справі, дані щодо боргової суми
розписок не спростовані.

У ст.625 ЦК визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу.

Згідно ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики цей строк
визначається моментом пред'явлення
вимоги (ст.1049 п.1 ЦК).

Норми наведеного закону не
перешкоджають позичальнику звернутись
до суду з позовом, у разі недотримання
зазначеного правила.

Тому доводи скарги з цього питання є
неприйнятними.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі
500 грн., саме ця сума і була присуджена
(а.с.1)

Вірно встановивши фактичні обставини
справи, суд правильно здійснив
розрахунок суми, яка підлягає
поверненню за договором позики та
заявленими вимогами.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Приазовського районного суду
Запорізької області від 10.12.2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: