У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої
вимоги тим, що 24 грудня 2007 року
сторонами було укладено кредитний
договір б/н, згідно умов якого позивач
надав відповідачу кредит у розмірі 1 500
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, а відповідач зобов'язався
прийняти кошти, належним чином їх
використовувати та повернути у строк
та на умовах, передбачених договором.
Разом з тим, відповідач свої
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів не виконав, що
призвело до виникнення заборгованості,
розмір якої станом на 30 листопада 2012
року склав 28 061 грн 76 коп., яку
позивач просив стягнути з відповідача
на свою користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 вересня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 24 грудня 2007 року в
розмірі 28 061 грн 76 коп., з яких: 9 921 грн 30
коп. - заборгованість за кредитом, 12 696
грн 90 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 3 869 грн 19 коп.
- заборгованість по комісії за
користування кредитом, 250 грн - штраф
(фіксована частина), 1 324 грн 37
коп. - штраф (процентна складова).
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 24 грудня 2007 року
між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого,
відповідно до Статуту є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір б/н, згідно умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 1 500 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевий терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, а відповідач зобов'язався кошти
прийняти, належним чином їх
використовувати та повернути у строк і
на умовах, передбачених договором.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за зазначеним
договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2012
року утворилася заборгованість в
розмірі 28 061 грн 76 коп., яку банк просив
стягнути.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з доведеності позовних вимог
щодо наявності та розміру
заборгованості за кредитним договором.
При цьому суд керувався ст. ст. 526, 610
Цивільного кодексу України, за якими
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Проте погодися з такими висновками не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК України).

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та
214 ЦПК України (статті 224-226 ЦПК
України - при ухваленні заочного
рішення) й інші норми процесуального
права, керуючись якими суд установив
обставини справи, права та обов'язки
сторін.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції визначений ст. 315 ЦПК України,
в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленій ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, в судовій ухвалі
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, в іншому разі буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який мас право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Зазначеним вимогам ухвала
апеляційного суду не відповідає,
оскільки в порушення зазначених
положень закону, апеляційний суд
залишив без належної оцінки доводи
апеляційної скарги, не встановив
строку дії платіжної картки, не
спростував доводи відповідача
відносно спливу позовної давності.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 не погоджувався із
розміром нарахованої заборгованості,
проте апеляційний суд не перевірив
розрахунку заборгованості за спірним
договором, розміру нарахованих
відсотків, період нарахування та
здійснення відповідачем останнього
платежу.

Разом із тим, відхиляючи апеляційну
скаргу, апеляційний суд обмежився лише
узагальнюючою фразою, що суд першої
інстанції обґрунтовано на підставі ст.
ст. 526, 1054 ЦК України стягнув з
відповідача на користь позивача суму
заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвала апеляційного суду скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 жовтня
2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникСудді: В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко І.К.
Парінова