У х в а л а

20 січня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Карпенко С.О., Парінової І.К.,
Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» про визнання наказів
недійсними та їх скасування, визнання
запису у трудовій книжці недійсним та
його скасування, визнання
безстрокового трудового договору
розірваним, зобов'язання повернути
трудову книжку, зобов'язання змінити
запис у трудовій книжці, стягнення
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (далі -
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про
визнання наказів недійсними та їх
скасування, визнання запису у трудовій
книжці недійсним та його скасування,
визнання безстрокового трудового
договору розірваним, зобов'язання
повернути трудову книжку, зобов'язання
змінити запис у трудовій книжці,
стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 27 лютого 2013 року, позов
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
від 09 липня 2012 року про службове
розслідування дій директора Кримської
дирекції ПрАТ «СК «Арсенал
Страхування» ОСОБА_1

Визнано недійсним та скасовано наказ
№294-К від 29 жовтня 2012 року про
припинення трудового договору с ОСОБА_1
у зв'язку зі втратою довіри відповідно
до п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Визнано недійсним та скасовано запис у
трудовий книжці про звільнення з
посади директора ОСОБА_1 у зв'язку зі
втратою довіри.

Визнано безстроковий трудовий договір,
укладений між ПрАТ «СК
«Арсенал Страхування» та ОСОБА_1,
розірваним за частиною першою ст. 38
КЗпП України з 05 листопада 2012 року.

Зобов'язано ПрАТ «СК «Арсенал
Страхування» видати ОСОБА_1 трудову
книжку.

Зобов'язано ПрАТ «СК «Арсенал
Страхування» змінити запис у трудовій
книжці ОСОБА_1 №13 на запис про
звільнення з займаної посади за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України з 05 листопада 2012 року.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал
Страхування» на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 21 000 грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 23 квітня 2013
року, рішення суду першої інстанції
скасовано, та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні
позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року, касаційну скаргу ОСОБА_1 в
особі представника ОСОБА_2 відхилено.
Рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 23 квітня 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводять
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2012 року
у справі про визнання незаконними та
скасування розпорядження та наказу,
визнання формулювання причини
звільнення неправильним, зобов'язання
змінити формулювання причин
звільнення, стягнення невиплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди; ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року у справі
про визнання наказу незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу і стягнення моральної шкоди;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 листопада 2013
року у справі про зміну формулювання
причин звільнення та стягнення
моральної шкоди; рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року у справі
про визнання незаконними та скасування
розпорядження та наказу, визнання
формулювання причини звільнення
неправильним, зобов'язання змінити
формулювання причин звільнення,
стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстави, передбаченої
п. 1 ч.1 статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Судова колегія вважає, що зі змісту
доданих до заяви рішень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на які заявник посилається на
підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права,
не вбачається, що при розгляді вказаної
справи встановлені судами фактичні
обставини, які мають значення для
вирішення спорів, є тотожними у
порівнянні зі справою в якій
постановлена ухвала про перегляд якої
подано заяву, а, відповідно,
правовідносини між сторонами, які
брали участь у розгляді справ подібні,
і мало місце неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
рішень.

Само по собі посилання заявника на
неправильне застосування норм
матеріального права при відсутності
рішень суду (судів) касаційної
інстанції в яких має місце неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах не може бути підставою
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_1
до приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» про визнання наказів
недійсними та їх скасування, визнання
запису у трудовій книжці недійсним та
його скасування, визнання
безстрокового трудового договору
розірваним, зобов'язання повернути
трудову книжку, зобов'язання змінити
запис у трудовій книжці, стягнення
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.П.
Штелик

Судді:
С.О.
Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко

О.В. Ступак