Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/5081/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Савицька
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Павицької Т.М.

суддів Заполовського В.Й., Шевчук
А.М.

при секретарі Капустинській Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства
„Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, за апеляційною
скаргою державного підприємства
„Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство" на
рішення Новоград- Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з
04.02.2002 року по 17.05.2006 року працював у
відповідача юристом. Після звільнення
в грудні 2006 року йому була нарахована
додаткова заробітна плата в сумі 153
грн. 44 коп., яка до теперішнього часу не
виплачена. Посилаючись на викладене,
ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача
на його користь 153 грн. 44 коп.
заборгованості по заробітній платі

Рішенням Новоград- Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ДП
„Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство" на
користь ОСОБА_1 153 грн. 44 коп.
заборгованості по заробітній платі та
229 грн. 40 коп. судового збору на користь
держави.

В апеляційній скарзі ДП
„Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство",
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем з 04.02.2002 року по 17.05.2006
року.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають буди виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Встановлено, що в грудні 2006 року
відповідачем була нарахована ОСОБА_1
заробітна плата за підсумком роботи за
рік в сумі 153 грн. 44 коп. Тобто,
заробітна плата позивачу була
нарахована після його звільнення з
роботи.

Факт нарахування та виплати
заробітної плати ОСОБА_1
підтверджується копією платіжної
відомості за № ВЗП-000152 за грудень 2006
року, де в графі „Підпис" зазначено
„пошт. переказ №1597 від 12.01.2007 року" та
фотоквитанцією від 12.01. 2007 року.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б спростовували дані твердження.

Згідно ст.24 Закону України „Про
оплату праці" виплата заробітної
плати здійснюється за місцем роботи.
Забороняється провадити виплату
заробітної плати у магазинах
роздрібної торгівлі, питних і
розважальних закладах, за винятком

тих випадків, коли заробітна плата
виплачується працюючим у цих закладах
особам.

За особистою письмовою згодою
працівника виплата заробітної плати
може здійснюватися через установи
банків, поштовими

переказами на вказаний ними рахунок
(адресу) з обов'язковою

оплатою цих послуг за рахунок
роботодавця.

В суді першої інстанції свідок
ОСОБА_2 пояснила, після звільнення з
роботи позивачу була нарахована
заробітна плата в сумі 153 грн. 44 коп., яку
вона особисто 12.01.2007 року відправила
поштовим переказом на адресу
останнього, оскільки він особисто не
прибув до підприємства для її
отримання.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що відповідач не порушив право
позивача на отримання заробітної
плати поштовим переказом, оскільки
позивач на час нарахування заробітної
плати та її виплати вже не працював на
підприємстві.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, норм
матеріального права, що регулюють
зазначені відносини, не врахував,
належним чином рішення не обґрунтував
та дійшов до помилкового висновку про
задоволення позову.

За таких обставин у суду не було
підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307,309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного
підприємства „Новоград-Волинське
досвідне лісомисливське господарство"
задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до державного підприємства
„Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді