АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/1307/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/787/14
Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача
Колеснікова В.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»)

на заочне рішення Шишацького районного
суду Полтавської області від 05
листопада 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до
місцевого суду з вказаним позовом до
ОСОБА_2, в якому, посилаючись на
невиконання відповідачем зобов»язань
по Кредитному договору № PLW0SE00000533 від
07.08.2006 року, просив стягнути з останньої
51779,54 грн. заборгованості, яка
складається з 3311,64 грн. заборгованості
за кредитом, 17676,75 грн. заборгованості
по процентам за користуванням кредитом
та 29347,55 грн. пені.

Заочним рішенням Шишацького районного
суду Полтавської області від 05
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подав на вказане
рішення апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Зазначають, що суд безпідставно
застосував до правовідносин строк
позовної давності за відсутності заяви
відповідача з цього приводу, не
врахував висновки Верховного Суду
України, викладені у постанові №126цс13
від 20.11.29013 року з цього питання.

У судовому засіданні представник
позивача доводи, викладені в
апеляційній скарзі, підтримав та
прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
представника позивача, дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду не відповідає.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 07 серпня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, було
укладено Кредитно-заставний Договір
№PLW0SE00000533 (далі - Договір), за умовами
якого відповідач отримав кредит на
строк з 07.08.2006 року по 07.08.2009 року
включно у розмірі 4010,00 грн. на розвиток
домогосподарства зі сплатою відсотків
за його користування в розмірі 2,00 % в
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту і сплатою винагороди за
надання фінансового інструменту
щомісяця в період сплати в розмірі 1,50%
від суми виданого кредиту, відсотки за
дострокове погашення кредиту згідно
п.4.10 даного Договору та винагороди за
проведення додаткового моніторингу,
згідно п.6.2. Договору (п.1.1 Договору,
а.с.5-7).

Згідно з п.23 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_2 отримала
споживчий кредит.

За змістом п.1.2. Договору, погашення
заборгованості за цим Договором (за
винятком винагороди, що сплачується в
момент надання кредиту) здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник сплачує відсотки,
розраховані відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.4,
винагороди розрахованої відповідно до
п.1.1, 3.2.3 цього Договору.

Погашення кредиту провадиться в строки
відповідно Графіку погашення кредиту.

Для виконання даного Договору Банк
відкриває Позичальникові рахунки для
зарахування коштів, спрямованих на
погашення заборгованості, кредитний
рахунок, рахунок по відсотках, рахунок
для обліку винагороди.

Позичальник зобов'язується сплатити
відсотки за користування кредитом
відповідно до п.п. 1.1., 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 4.1, 4.2
даного Договору. Повну сплату
відсотків за користування кредитом
здійснити не пізніше дати фактичного
повного погашення кредиту. Сплатити
Банку винагороду згідно п. 1.1. і п. 7.2.
даного Договору. Погашення кредиту
зробити в порядку, сумах і строки,
передбачені п.п. 1.1., 3.3.3 цього Договору
(п. 3.2.2., 3.2.3, 3.2.4).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили,
що за користування кредитом у період з
дати списання коштів із кредитного
рахунку до дати погашення кредиту
Позичальник щомісяця в період сплати
сплачує відсотки в розмірі,
визначеному п.1.1. даного Договору.

При порушенні Позичальником
зобов'язань по погашенню кредиту
передбачених п.п.1.1.,2.2.4,2.3.3. цього
Договору, позичальник сплачує відсотки
за користування кредитом у розмірі 8,30 %
на місяць, нараховані на суму
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом (п.4.2.)

Згідно п.4.7. при непогашенні кредиту в
строки, зазначені п.п.1.1.,3.3.3 цього
Договору, заборгованість у частині
вчасно непогашеної суми Кредиту
вважається простроченою На залишок
заборгованості по простроченій сумі
кредиту нарахування відсотків
здійснюється згідно п.4.2. даного
Договору з дати виникнення
простроченої заборгованості.

При порушенні Позичальником будь-якого
зобов'язання, передбачених п.п.3.2.2., 3.2.3
даного Договору, Банк має право
нарахувати, а Позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки (п.5.1.).

Для здійснення останнього погашення по
Кредиту Позичальник звертається в
Банк, який надає інформацію про
заборгованість Позичальника за
кредитним Договором (кредит, відсотки,
пені, винагороди) (п.3.2.13).

Згідно п.7.2 Договору, при невиконанні
Позичальником умов, передбачених п.3.2.13
Договору, Банк зобов'язаний здійснити
додатковий моніторинг погашення
кредиту по рахунку. При цьому
Позичальник сплачує Банку винагороду,
що дорівнює сумі залишку коштів між
сплаченими Позичальником на день
здійснення моніторингу коштами і
нарахованими Банком на останній термін
сплати.

Внаслідок неналежного виконання умов
Договору за ОСОБА_2 станом на 02.09.2013 року
утворилася заборгованість у розмірі
51779,54 грн., яка складається з 3311,64грн.
заборгованості за кредитом; 17676,75грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 29347,55грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за Договором, що підтверджується
розрахунком (а.с.3-4).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, яка за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі, а також на те, що останній
платіж повинен бути внесений
позичальником до 25.08.2009 року, отже ця
дата є терміном виконання зобов'язання
та, відповідно, з неї розпочався
перебіг позовної давності, який
сплинув 25.08.2012 року.

З таким висновком не можна погодитися з
наступних підстав.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим до його
виконання.

Згідно вимог чинного законодавства
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений у
зобов'язанні строк (термін) його
виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання,
згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено
заборону односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
виконувати кредитний договір у
відповідності до його умов та
законодавства.

У відповідності до статті 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання.

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як убачається з наданого Банком
Розрахунку, останній платіж ОСОБА_2
здійснила 07.08.2007 року.

Згідно п.1.2. Договору періодом сплати
вважається період з 18 по 25 число
кожного місяця.

Таким чином, з 25.09.2007 року у Банка
виникло право на звернення до суду
протягом наступних трьох років до
25.09.2010 року.

Із позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивач
звернувся до суду лише 12.09.2013 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст.259 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.261
ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору та зміст
зазначених правових норм, слід дійти
висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція
сформульована у постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року по
справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги, позовна давність
спливає і до додаткової вимоги -
стягнення неустойки, звернення
стягнення на заставлене майно тощо
(стаття 266 ЦК України).

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту

Вказана правова позиція сформульована
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року по справі
№6-126цс13.

Під час розгляду справи у місцевому
суді відповідач не заявляла про
застосування строків позовної
давності, тому суд дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позову за пропуском позовної давності
за відсутності заяви відповідача.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
є частково обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Статтею 546 ЦК України, передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. За правилами ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч.2
ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

Вважаючи правомірним нарахування пені
за несвоєчасне виконання боржником
грошового зобов'язання, колегія суддів,
разом із тим, не погоджується з
розміром пені, яку просить стягнути
позивач, з огляду на таке.

Сплата неустойки (пені) є правовим
наслідком у разі порушення
зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З наданого позивачем Розрахунку
заборгованості вбачається, що сума
нарахованої пені (29347,55грн.) значно
перевищує (більш ніж в 15,5 разів) суму
основного боргу (3311,64грн.).

Слід зауважити, що умови споживчого
кредиту, його укладення та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності (Рішення Конституційного
Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013).

Колегія суддів, враховуючи відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання та значне перевищення
розміру нарахованої пені завданим
невиконанням грошового зобов'язання
збиткам вважає за необхідне відповідно
до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір
пені до 4000,00 грн., оскільки саме такий
розмір буде справедливим, розумним та
співмірним, виходячи з встановлених
фактичних обставин справи.

Інші розрахунки Банку заборгованості
по тілу кредиту, відсоткам за
користування кредитом у колегії суддів
сумніву не викликають.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 250,00 грн.
судового збору.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк», - задовольнити
частково.

Заочне рішення Шишацького районного
суду Полтавської області від 05
листопада 2013 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаюча за адресою: АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, , рахунок №
3111, МФО № 305299) 24988,39 (двадцять
чотири тисячі дев»ятсот вісімдесят
вісім гривень 39коп.) грн.
заборгованості за кредитним договором
№ PLW0SE00000533 від 07.08.2006 року, що включають:
3311,64 (три тисячі триста одинадцять
гривень 64коп.) грн. заборгованості за
кредитом, 17676,75 (сімнадцять тисяч
шістсот сімдесят шість гривень 75коп.)
грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом та 4000,00 (чотири
тисячі) грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, , рахунок №
0001, МФО № 305299) 250,00 грн. (двісті
п»ятдесят гривень 00 коп.) судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області:
Т.О. Кривчун