Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 427/2048/13
Провадження № 22ц/782/5656/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді
Околота Г.М.,

суддів -
Коротенка Є.В., Гаврилюка В.К.,

при секретарі -
Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства
«Свердловантрацит» на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 21 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Свердловантрацит» в
особі ВП «Шахта Харьківська» про
відшкодування моральної шкоди у
зв`язку з професійним захворюванням ,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 21 листопада 2013
року позовна заява задоволена
частково. Стягнуто з Державного
підприємства «Свердловантрацит» в
особі шахта «Харьківська» на користь
ОСОБА_2 в відшкодування моральної
шкоди, завданої професійним
захворюванням 5000 грн., а також стягнуто
на користь держави судовий збір у
розмірі 229,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням
суду та вважаючи, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування скарги апелянт вказав,
що позивачем не надано доказів, які
підтверджують наявність моральної
шкоди, протиправність діяння
відповідача, вину відповідача в її
спричиненні.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Із трудової книжки на ім.`я
ОСОБА_2 (а.с.5-7) убачається, що він з 11.04.2005
року по 01.08.2006 року працював на ВП
«Шахті «Харьківська» прохідником
підземним 5 розряду і був звільнений
02.08.2006 року за власним бажанням.

З довідки МСЕК № 023691 витікає, що ОСОБА_2
з 14.05.2007 року вперше було встановлено 20%
відсотків втрати професійної
працездатності у зв`язку з
професійними захворюваннями , силікоз
безстроково.

Згідно справи МСЕК № 9190 на ім'я ОСОБА_2
вбачається, що згідно акту від 27.04.2007
року розслідування професійного
захворювання, яким було встановлено у
ОСОБА_2 силікоз, повільний розвиток,
хронічний бронхіт у фазі неповної
клінічної ремісії, професійне
захворювання виникло із-за невиконання
у повному обсязі проекту комплексного
знесилення, відсутності ефективних
засобів пилиподавління, причиною
професійного захворювання є висока
запиленість повітря робочої зони,
пилифіброгенної дії, а також порушення
посадовими особами підприємства ВП
шахта «Харьківська» ДП
«Свердловантрацит» «Правил безпеки на
підприємствах із збагаченням вугілля»,
п.п.3.6.1., 3.6.3., 3.6.6. порушення «Санітарних
правил для підприємств вугільної
промисловості.

Після встановлення зазначених
обставин справи та оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП
України, у зв'язку з чим вимоги позивача
задовольнив.

Свій висновок про обґрунтованість
вимог позивача суд першої інстанції
аргументував тим, що згідно акту огляду
МСЕК № 79-1089 показано медікаметозне
лікування, внаслідок професійного
захворювання позивачеві завдано
моральну шкоду, яка обумовлена
моральними та фізичними стражданнями з
приводу пошкодження здоров'я,
погіршенням життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він є
законним, обґрунтованим та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Як вбачається з досліджуваних
судом першої інстанції документів,
умови праці позивача на підприємстві
відповідача не відповідали вимогам
ст.153 КЗпП, оскільки є шкідливими та
небезпечними по запиленості
повітряного середовища, загазованості,
шуму, важкості та напруженості праці.

Виходячи з викладеного, доводи
відповідача про відсутність обов'язку
підприємства відшкодовувати моральну
шкоду завдану позивачу колегією
суддів до уваги не приймаються,
оскільки Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV передбачено, що відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я
припинено з 01 січня 2008 року незалежно
від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9
пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про
страхові виплати), зазначив, що саме
право громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та
ст. 1167 ЦК України (для членів сімей
потерпілих) їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Також спростовуються й доводи
відповідача щодо відсутності підстав
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки факт заподіяння такої
шкоди у зв'язку з отриманими ним
професійними захворюваннями
встановлений в судовому засіданні. Так,
позивач постійно зазнає фізичних
страждань з приводу погіршення
здоров'я, погіршення життєвих умов, які
викликають у нього моральні страждання
та вимагають додаткових зусиль для
організації його життя.

Розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн.,
на думку колегії суддів, є правильним,
оскільки визначений він судом з
урахуванням характеру, обсягу та
тривалості моральних страждань, які
зазнав позивач, а також виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Отже на підставі викладеного колегія
суддів зазначає, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив доводи та
заперечення сторін та дав їм належну
правову оцінку, правильно встановив
природу правовідносин, і дійшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення вимог позивача.

Висновки суду є правильними, оскільки
вони ґрунтуються на обставинах, які
встановлені в судовому засіданні,
наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального законодавства, з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008р.
та роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року з наступними змінами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Доводи апелянта є такими ж
самими як його заперечення проти
позову , які були предметом дослідження
судом першої інстанції та їм була дана
належна правова оцінка, з висновками
якого погодилась і колегія суддів, а
тому вони суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не містять
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Свердловантрацит» -
відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 21 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: