У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, в якому просив поновити
його на роботі на посаді начальника
відділення №981 публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(надалі - ПАТ «УксСиббанк»), стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
завдану моральну шкоду в розмірі 50 000
грн та витрати на правову допомогу в
розмірі 5 000 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що 11 червня
2012 року позивача було прийнято на
посаду начальника відділення №981 АТ
«УкрСиббанк».

На підставі наказу №105-ВК від 15 березня
2013 року позивача було звільнено із
займаної посади на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України - за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків.

Вказані у наказі про звільнення
підстави, позивач вважає
необґрунтованими, оскільки за весь час
роботи на посаді начальника відділення
з його боку не було жодних грубих
порушень своїх трудових обов'язків.
Крім того, ні в момент звільнення, ні
після нього позивачу так і не
конкретизували в чому полягало
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, за яке його було звільнено
із займаної посади.

Зазначав також, що в порушення
трудового законодавства відповідач не
відібрав у позивача пояснення щодо
нібито виявлених порушень, поставивши
його перед фактом про звільнення.

Позивач вказував, що при його
звільненні роботодавцем не було
враховано ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких було вчинено
проступок.

З врахуванням викладених обставин
позивач звернувся з вказаним позовом
до суду за захистом своїх порушених
прав.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 червня 2013 року позов
задоволено частково.

Поновлено позивача на посаді
начальника відділення №981 ПАТ
«УкрСиббанк». Стягнуто з відповідача
на користь позивача середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 23 772
грн 99 коп. Стягнуто з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про
судові витрати. В решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваним
судовим рішенням апеляційного суду
позивач звернувся із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
судове рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції як
помилково скасоване, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що звільнення відповідача відбулося
без порушень трудового законодавства
внаслідок допущення останнім
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків.

Такі висновки апеляційного суду
колегія суддів вважає такими, що
відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи, виходячи
з наступного.

Судами встановлено, що позивач 11 червня
2012 року був прийнятий на роботу на
посаду начальника відділення №981 АТ
«УкрСиббанк» на підставі наказу №222-ВК
від 06 червня 2012 року.

На підставі наказу №105-ВК від 15 березня
2013 року позивача було звільнено із
займаної посади на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України - за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків.
Підставою для звільнення в наказі
вказано протокол №07 засідання
дисциплінарної комісії від
15 березня 2013 року.

Підставою для прийняття відповідного
рішення дисциплінарною комісією АТ
«УкрСиббанк» про звільнення позивача
із займаної посади стали результати
службової перевірки по інциденту №6055
та письмові пояснення працівників
банку, зокрема і позивача.

Вирішуючи вказаний спір, апеляційний
суд зазначав, що відповідачем в
судовому засіданні надано докази
вчинення позивачем трьох грубих
порушень, що є підставою для
застосування такого дисциплінарного
стягнення як звільнення із займаної
посади, а саме: 23 січня 2013 року позивач
виготовив на персональному комп'ютері
в своєму кабінеті заяву від імені
директора ТОВ «ПТСО», підпис і печатка
на вказаній заяві були сфальсифіковані
позивачем; 29 січня 2013 року позивач
разом з фінансовим консультантом
ОСОБА_7 та спеціалістом ОСОБА_8, грубо
порушуючи процедури касового
обслуговування клієнтів, у відсутності
клієнта банку провели операцію
переведення готівкових коштів в сумі 40
грн на рахунок ТОВ «ПТСО»; 15 лютого 2013
року позивач зателефонував до
контакт-центру банку від імені клієнта
банку - ТОВ «ПТСО» та намагався
встановити причину бокування платежу.

Вказані факти апеляційний суд вважав
достатніми підставами для
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення,
передбаченого п. 1 ст. 41 КЗпП
України, а саме - звільнення за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами органів доходів і зборів, яким
присвоєно спеціальні звання, і
службовими особами центральних
органів виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сферах
державного фінансового контролю та
контролю за цінами;

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. п. 22, 27 постанови «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року №9 у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

На підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
трудовий договір може бути розірвано
лише з керівником підприємства,
установи, організації (філії,
представництва, відділення, іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також із
службовими особами митних органів,
державних податкових інспекцій, яким
присвоєно персональні звання, і
службовими особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку
завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст. ст. 147-1, 149 КЗпП України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

До застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Таким чином, вирішуючи питання про те
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Слід зазначити, що право громадян на
працю забезпечується державою, а
трудовий договір може бути розірваний
лише з підстав і в порядку,
передбаченому трудовим законодавством
( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права
дає підстави для висновку, що у справах,
в яких оспорюється незаконне
звільнення, саме роботодавець повинен
довести, що звільнення відбулося без
порушення законодавства про працю.

З матеріалів справи вбачається, що в
своїх письмових поясненнях від 27
лютого 2013 року позивач визнав грубе
порушення ним трудових обов'язків і
зазначив, що в дійсності своїми діями
порушував банківські процедури в
частині обслуговування банківських
клієнтів. Крім того, одноразове грубе
порушення позивачем своїх посадових
обов'язків, встановлено матеріалами
службової перевірки, що проводилась по
факту порушенням останнім процедури
обслуговування банківських клієнтів.

Таким чином, встановивши, що позивачем
було вчинено одноразове грубе
порушення своїх трудових обов'язків,
апеляційний суд дійшов вірних
висновків про наявність правових
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та відмови у
задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують та
зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням викладених обставин
оскаржуване судове рішення
апеляційного суду ухвалено за повного
та всебічного дослідження всіх
обставин по справі з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для визнання його
незаконним та необґрунтованим
відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:Л.М. Мазур
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана