АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1778/14
Головуючий 1-ої інст.:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Борової С.А., Крилової Т.Г.

при секретарі - Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та її представника - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 15 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах недієздатного
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківська міська рада,
Комунальне підприємство
«Жилкомсервіс», Орган опіки та
піклування Дзержинської районної в м.
Харкові ради про поновлення порушеного
права, вселення та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Позивач, ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
недієздатного ОСОБА_4 звернулася до
суду з зазначеним позовом. В
обґрунтування вимог зазначала, що вона
є основним наймачем чотирикімнатної
неприватизованої квартири АДРЕСА_1. В
квартирі, крім неї, зареєстровані
відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і треті
особи - ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Треті особи в
квартирі не проживають більше п'яти
років. Під час перебування позивача в
лікарні, відповідачі змінили замки і
перешкоджають їй та її недієздатному
сину потрапити до квартири. Уточнивши
позовні вимоги, просила поновити її та
її недієздатного сина право
користування квартирою, вселити її та
сина в квартиру, стягнути з
відповідачів солідарно моральну шкоду
10 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 15 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Поновлено порушене право ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 просять рішення
суду першої інстанції від 15 січня 2014
року скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити. Посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 є
основним наймачем чотирикімнатної
неприватизованої квартири АДРЕСА_1. В
квартирі, крім неї, зареєстровані її
донька ОСОБА_1, зять ОСОБА_7 онуки -
ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Треті особи в квартирі
не проживають більше п'яти років.
Квартира складається з чотирьох кімнат
житловою площею 54, 29 кв.м., загальною - 85
кв.м. Квартира не приватизована,
перебуває на балансі КП
«Жилкомсервіс».

В період з 07 червня 2013 року по 12 червня
2013 року позивач перебувала на
лікуванні в КЗОЗ Харківська обласна
психіатрична лікарня № 3, що
підтверджується довідкою медичного
закладу.

Після виходу з лікарні з'ясувала, що
замки на вхідних дверях замінені
відповідачами. Після виписки і до часу
звернення до суду позивач та її
недієздатний син не мають можливості
потрапити до квартири. Вказана
обставина підтверджується матеріалами
справи, зокрема зверненнями позивача
до органів міліції та поясненнями
свідків, крім того, не заперечується
сторонами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР,
ніхто не можу бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про порушення
прав позивачки на житло і вірно
визначив спосіб поновлення такого
права шляхом вселення її та її
недієздатного сина до квартири
АДРЕСА_1.

Рішення суду в цій частині ухвалнене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, і доводи
апеляційної скарги виводи суду не
спростовують.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів4 3) у душевних
стражданням, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі і гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Позивач не надала суду належних і
допустимих доказів, що діями
відповідачем їй завдана моральна
шкода, тому судова колегія відмовляє в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, у зв'язку з чим рішення суду
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її
представника - ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 15 січня 2014 року в
частині стягнення моральної шкоди
змінити, відмовивши в задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди в
повному обсязі.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -