Торезький міський суд Донецької
Справа № 247/3765/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

"27" лютого 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області у складі:

головуючої судді
Фролової Л.Д.,

при секретарі
Ковальовій К.О.,

заявника
ОСОБА_1,

державного виконавця
Коваль К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Торезі
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції в Донецькій області щодо
відмови у знятті арешту з майна
боржника, заінтересована особа -
ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця, мотивуючи її
тим, що рішенням Торезького міського
суду від 07 серпня 2013 року з нього на
користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти у
розмірі 1/4 частини заробітку на
утримання неповнолітньої дитини.
Виконавчий лист згідно вказаного
судового рішення перебуває на
виконання відділу ДВС Торезького
міського управління юстиції Донецької
області.

У ході примусового виконання рішення
суду за заявником утворилася
заборгованість по аліментам у розмірі
5545,25 грн. 05 лютого 2014 року постановою
державного виконавця був накладений
арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_1 Цього ж дня, 05 лютого 2014 року,
заявник у добровільному порядку
сплатив заборгованість. Однак, після
звернення ОСОБА_1 до державного
виконавця, у винесенні постанови про
зняття арешту з майна йому було
відмовлено. У зв'язку з необхідністю
відчуження квартири, заявник просить
суд зняти арешт з майна.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні
скаргу підтримав, додатково повідомив,
що йому не було вручена постанова про
відкриття виконавчого провадження, а
постанову про накладення арешту він
отримав у той же день, коли погасив
заборгованість. Наявність
заборгованості пояснив відсутністю
роботи та сплатою інших боргів.

Державний виконавець Коваль К.В. в
судовому засіданні зазначила, що всі
дії були виконані нею у відповідності
до вимог Закону України «Про виконавче
провадження». У задоволенні скарги
просила відмовити.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про задоволення
скарги виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Питання судового контролю за
виконанням судових рішень
врегульовано положеннями статті 383 ЦПК
України, згідно яких сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження".

Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що виконавче провадження, як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

За приписами статті 32 Закону України
"Про виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є :1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Оскільки сукупність та порядок
проведення виконавчих дій чітко
врегульовані Законом України "Про
виконавче провадження», аналізуючи
оскаржувані дії державного виконавця
відділу ДВС, суд виходить з наступного.

Судовим розглядом встановлено та не
заперечувалося боржником у
виконавчому провадженні, що у нього
виникла заборгованість по аліментам
саме в розмірі встановленому державним
виконавцем.

Однак, згідно матеріалів виконавчого
провадження, в порушення порядку,
встановленого ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження», державним
виконавцем при зверненні стягнення на
майно боржника шляхом його арешту, не
вжиті заходи щодо вилучення
готівкових коштів боржника. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Судом не приймається акт державного
виконавця від 12 грудня 2013 року, що
боржник за адресою: АДРЕСА_2, - не
проживає і це є підставою для висновку
про відсутність рухомого майна у
боржника та накладення арешту на
нерухоме майно. Вказаний акт складений
державним виконавцем одноособово з
посиланням на покази невідомих
сусідів, що з точки зору суду, є
неналежним доказом у справі.

Крім того, стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Як вбачається з постанови державного
виконавця від 05 лютого 2014 року арешт
накладений в межах суми боргу 5545,25 грн.,
але на все майно, в тому числі на
квартиру вартістю 80761,00 грн. (а.с.33), що
перешкоджає реалізації
конституційного права власності
скаржника.

Керуючись вищезазначеним, з
урахуванням погашення заборгованості
у повному обсязі, наявністю інших
заходів примусового виконання,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», суд приходить
до висновку про необхідність зняття
арешту з майна боржника.

Керуючись ст.ст. 384-386 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Торезького міського
управління юстиції в Донецькій області
щодо відмови у знятті арешту з майна
боржника, - задовольнити.

Постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження у
виконавчому провадженні № 40095142 від 05
лютого 2014 року по примусовому
виконанню рішенням Торезького
міського суду від 07 серпня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів у розмірі 1/4 частини
заробітку на утримання неповнолітньої
дитини, - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Апеляційна скарга
подається Апеляційному суду Донецької
області через Торезький міський суд.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Л. Д. Фролова