Номер провадження № 22-ц/785/1932/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 02 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті нападу собаки
бійцівської породи,-

встановила:

У листопаді 2010 року позивачка
звернулася до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що у травні
2009 року, в результаті халатного
ставлення відповідачки до вимог по
утриманню собак, її собака породи
пітбуль-терґєр за кличкою «Ред»
нанесла фізичні ушкодження у вигляді
пошкоджень передньої черевної стінки з
лівої сторони - її неповнолітній доньці
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В результаті зазначеного позивачка
просила стягнути з ОСОБА_3 матеріальну
шкоду у розмірі 122,25 грн. - витрати на
придбання ліків та медичних матеріалів
для доньки та моральну шкоду у розмірі
10000 грн..

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну
шкоду у розмірі 122,25 грн., моральну шкоду
у розмірі 5000 грн., витрати на правову
допомогу у розмірі 5341 грн. та судові
витрати у сумі 171 грн.. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково, з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідачка ОСОБА_3 повинна
нести цивільно-правову
відповідальність за шкоду, заподіяну
собакою, що їй належить, а також повинна
відшкодувати витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката, та
судовий збір.

Однак колегія суддів повністю не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 19 травня
2009 року в результаті халатного
ставлення до вимог по утриманню собак,
собака породи пітбуль-терґєр за
кличкою «Ред», яка належить
відповідачці ОСОБА_3 здійснила напад на
доньку відповідачки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки Одеської обласної дитячої
клінічної лікарні від 19.05.2009 року за №
7473 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5
отримала тілесні ушкодження у вигляді
садин передньої черевної стінки зліва,
лікарем рекомендовано використовувати
брильянтову зелень (а.с.6).

Відповідно до довідки Одеської
обласної дитячої клінічної лікарні від
14.07.2009 року за № 10834 ОСОБА_5 встановлений
діагноз: посттравматичні рубці
передньої черевної стінки, та
рекомендовано електрофорез та крем
«контратубекс» (а.с.7).

23 травня 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області з заявою про напад
сусідської собаки на її 6-ти річну
доньку (а.с.11).

25.05.2009 року відносно ОСОБА_3 був
складений протокол про
адміністративне правопорушення за ч. 1
ст. 154 КУпАП (а.с.13).

Постановою адміністративної комісії
Малиновської райадміністрації від 26
червня 2009 року відповідачка ОСОБА_3
була притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення правил
утримання та вигулу домашніх тварин і
на неї було покладено стягнення у
вигляд штрафу у розмірі 51 грн. (а.с.9).
Відповідачка добровільно сплатила
зазначений штраф, що підтверджується
квитанцією від 06.07.2009 року за № 737.73.1, що
свідчить про визнання відповідачкою
своєї вини (а.с.10).

Відповідно до «Правил тримання собак,
котів і хижих тварин у населених
пунктах Української РСР», що
затверджені 17.06.1980 року Міністерством
житлово-комунального господарства
УРСР, Міністерством сільського
господарства УРСР і Міністерством
охорони здоров'я УРСР, громадяни -
власники собак, котів і хижих тварин
зобов'язані суворо дотримуватися
санітарно-гігієнічних норм і правил їх
тримання при умові обов'язкового
забезпечення безпеки людей.

Судом встановлено та не заперечується
самою відповідачкою, що собака була без
намордника та дійсно потрапила на
вулицю, де і напала на доньку позивачки.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівської породи тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що є
усі передбачені законом підстави для
стягнення з ОСОБА_3 спричиненої ОСОБА_4
шкоди.

Але, колегія суддів не може погодитися
з висновком суду щодо відшкодування
позивачці ОСОБА_4 матеріальної шкоди у
розмірі 122,25 грн. з наступних підстав.

Як вбачається з довідки Одеської
обласної дитячої клінічної лікарні за
№ 10834, яка датована 14.07.2009 року, тобто
через 2 місяця після нападу собаки на
дитину, рекомендовано використовувати
крем «контратубекс» та електрофорез. У
якості підтвердження матеріальних
витрат позивачка посилається на
квитанцію за № 3648 від 13.07.2009 року,
згідно якою вона придбала антисептики
на суму 122,25 грн., але навіщо вона купила
антисептики для лікування дитини через
2 місяця після інциденту позивачка
пояснити не змогла (а.с.8), а тому колегія
суддів вважає необхідним відмовити у
задоволенні зазначених вимог, у зв'язку
з їх недоведеністю.

Що стосується моральної шкоди, то
колегія суддів вважає, що сума стягнута
судом першої інстанції є дещо завищена,
а тому підлягає зменшенню.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою відносно
нього самого, членів його сімґї або
близьких родичів, у душевних
стражданнях, які фізична особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або ушкодженням
його майна. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку, що
ОСОБА_4, як мати дитини, на яку напала
собака, дійсно переживала та
хвилювалася за свою дитину, але
враховуючи, що дитині не були заподіяні
важкі тілесні ушкодження, та лікарем
рекомендовано використовувати лише
брильянтову зелень, колегія суддів
вважає, що моральна шкода у розмірі 3000
грн. є цілком обґрунтованою та
достатньою.

Визначаючи розмір моральної шкоди
колегія суддів виходила з засад
розумності та справедливості.

Також колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
стягнення витрат на правову допомогу у
сумі 5341 грн. з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 79, ст.ст.82,
88 ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом. Стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Стаття 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» за № 4191-VІ
від 20.12.2011 року передбачає, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не можуть перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Так, відповідно до ордеру № 114224/9, який
датований вереснем 2010 року, адвокат
ОСОБА_6 наділений повноваженнями
представляти інтереси ОСОБА_4 у
Малиновському районному суді м. Одеси
(а.с.19).

На підтвердження витрат на правову
допомогу позивачкою надано
прибутково-видатковий ордер № 124/14 від
23.06.2009 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_4 поповнила картковий рахунок
ОСОБА_6 на суму 5341 грн..

Але з зазначеного
прибутково-видаткового ордеру не
вбачається за що саме ОСОБА_4 сплатила
вказані кошти. Крім того,
прибутково-видатковий ордер датований
2009 роком, а ордер, на підставі якого
адвокат ОСОБА_6 представляв інтереси
позивачки у суді, датований вереснем 2010
роком, а до суду позивачка звернулася у
листопаді 2010 року.

Витяг з договору про надання правової
допомоги від 11.06.2009 року, доданий до
ордеру, не є належним та допустимим
доказом, оскільки оформлений
неналежним чином, відсутня печатка та
по датам не співпадає з ордером
адвоката(а.с.20). Також не надано
розрахунку зайнятості адвоката при
розгляді справи, та вчинення окремих
процесуальних дій ним поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, якщо це мало
місце.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні вимог про стягнення витрат
на правову допомогу у зв'язку з їх
недоведеністю.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 3000 грн., та
судові витрати у розмірі 171 грн..

В іншій частині позову відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов