Справа № 442/1683/13
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/860/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я. , Левика Я.А.

секретар - Гацій І.І.

з участю представника ПАТ АБ
«Укргазбанк» - Панас В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
Акціонерного товариства Акціонерного
банку «Укргазбанк» на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 11 березня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики та зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5
про визнання права власності на
транспортний засіб, скасування арешту,
зобов»язання зняти транспортний засіб
з реєстраційного обліку , -

В С Т А Н О
В И Л А:

ОСОБА_3 5 березня 2013 року
звернувся з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення 1000 гривен за договором
позики від 14 січня 2013 року.

07.03.2013 року ОСОБА_4 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення 150 000 гривен за договором
позики від 16.02.2013 року . Заявою 11.03.2013
року про зміну предмета позову в
рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед
ним, просив визнати право власності на
ТЗ CHRYSLER CHEROKEE, 2005 року випуску,№ кузова
НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, який переданий
йому ОСОБА_6 та належить третій особі
ОСОБА_5 та просив скасувати арешт на
вказаний ТЗ, згідно постанови про
розшук майна боржника від 22.02.2013 року
відділу ДВС Рівненського МУЮ та
зобов»язати ВРЕВ ДАІ м. Рівне УМВСУ у
Рівненській області зняти вказаний ТЗ
з реєстрації .

Рішенням 11 березня 2013 року
ухвалено про задоволення позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, визнано за останнім
право власності на вказаний ТЗ.
Скасовано накладений арешт згідно
постанови про розшук майна боржника
від 22.02.2013 року та відділу ДВС та
зобов»язано ВРЕВ ДАІ м. Рівне зняти з
реєстрації вказаний ТЗ, що
зареєстрований на ім»я ОСОБА_5 .

Додатковим рішенням від 18
листопада 2013 року ухвалено про
вирішення вимоги за первісним позовом
ОСОБА_3 та постановлено про стягнення
на його користь з ОСОБА_4 1 000 гривен,
хоча в мотивах рішення суду зазначено
про відсутність підстав для
задоволення первісного позову та
необхідність прийняття рішення про
відмову у задоволенні позову з
врахуванням даних про повернення 1000
гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3

Рішення в частині задоволення
зустрічного позову оскаржив Публічне
Акціонерне товариство Акціонерний
банк «Укргазбанк», який не брав участі
у справі, однак вважає, що вирішено
оскаржуваним рішенням про його права
та обов»язки. Апеляційну скаргу
мотивує тим, що судом неповно з»ясовано
обставини справи, вирішено питання про
задоволення зустрічного позову та
визнання права власності за ОСОБА_4 на
ТЗ, що є предметом договору застави і
належить гр-ну ОСОБА_5, який є
заставодавцем за договором застави від
11.06.2008 року укладеним у забезпечення
Кредитного договору від 11 червня 2008
року на суму 35 000 доларів США, за яким
банк надав ОСОБА_9 позику на споживчі
потреби. За п. 2.1 цього договору ОСОБА_5
за договором застави № 98/08/3-Ф від 11
червня 2008 року надав банку у заставу ТЗ
- право власності на який за ОСОБА_10
визнано оскаржуваним рішенням суду.
Враховуючи невиконання боржником за
Кредитним договором ОСОБА_9 умов
кредитного договору , - за позовом банку
до останньої 27 лютого 2012 року
Рівненським міським судом ухвалено
рішення про солідарне стягнення з
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 11 880 гр. штрафу за
невиконання умов договору щодо
страхування предмету застави та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернуто
стягнення на предмет застави - ТЗ ,
право власності на який за
оскаржуваним рішенням визнано за
ОСОБА_10 В процесі виконання цього
рішення суду державним виконавцем
винесено постанову про розшук майна
боржника від 22.02.2013 року. Оскільки у
виконання цієї постанови 07.02.2013 року
мало місце затримання автомашини, про
що працівниками ДАЇ складено протокол
огляду та затримання ТЗ, ініціювали
вказані вище судові спори по яким суд
ухвалив оскаржуване рішення. Просить
врахувати наведені в апеляційній
скарзі мотиви неповноти судового
розгляду та скасувати рішення суду в
означеній частині, ухваливши про
відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_10

При розгляді справи представник
апелянта вимоги апеляційної скарги
підтримав.

Інші учасники в судове засідання не
з»явились повторно. Позивач ОСОБА_4 по
зустрічному позову, за клопотанням
якого з посиланням на захворювання -
відкладено судове засідання по
розгляду апеляційної скарги 20.01.2014
року, доказів поважної причини неявки в
цей день суду не скерував. Після
відкладення справи за клопотанням
сторони, Апеляційним судом вжито
належних заходів для повідомлення усіх
учасників процесу про відкладення
справи на 10.02.2014 року, про що до справи
долучено поштові повідомлення,
скеровані рекомендованою
кореспонденцією за місцем проживання
сторін, розписки про отримання ОСОБА_4
судової повістки 28.01.2014 року. Про
причині повторної неявки сторони не
повідомили, тому з врахуванням ч. 2 ст.
305 ЦПК України, колегія суддів вважає
можливим продовжувати розгляд справи у
відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позовні вимоги
зустрічного позову ОСОБА_4 , суд
мотивував своє рішення тим, що вважав
встановленим, що згідно розписки
наданої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 винен йому 150 000
гр. та в цій розписці зазначено, що
відповідач за зустрічним позовом
отримав кошти в сумі 150 000 гр. , з цього
випливає, що ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3
кошти сумі 1000 гр. В такий спосіб суд
обмотивував свої висновки по
первісному позову, хоча ухвалив
додаткове рішення 18 листопада 2013 року
про задоволення вимог первісного
позову та ухвалив про стягнення 1000
гривен з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
Оскільки рішення суду щодо вирішення
первісного позову не оскаржується, то
Апеляційний суд не аналізує його в цій
частині.

Задовольняючи вимоги зустрічного
позову, суд у мотивувальній частині
рішення вказав, що приходить до
переконання, що ОСОБА_4 набув право
власності на транспортний засіб, про
який йдеться у позові, оскільки він
отримав його від ОСОБА_3 який законно
володів даним транспортним засобом
згідно виданої йому довіреності
ОСОБА_5, тому вправі був
розпоряджатись даним автомобілем в
тому числі і відсуджувати. До справи
долучено копію такої довіреності від
14.10.2010 року /а.с. 12/. Вважаючи законним
набуття ОСОБА_4 права власності на ТЗ,
суд задовольнив інші вимоги
зустрічного позову про скасування
арешту та зобов»язав ВРЕВ ДАІ зняти
вказаний ТЗ з реєстрації на ім»я
третьої особи у справі ОСОБА_5

При вирішенні вимог
зустрічного позову суд керувався
вимогами ч.1 ст. 321, ст. 328, ст. 392 та ст. 387
ЦК .

З такою позицією суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитись, виходячи з таких мотивів.

Перелічені вище норми
матеріального права, якими керувався
суд застосовані судом не вірно та на
спірні правовідносини не поширюються.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК - ця норма
регламентує непорушність права
власності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні.

Посилання на цю норму суду
першої інстанції є необгрунтованим,
оскільки ОСОБА_4 власником спірного ТЗ
не був і відповідно, ніхто його не
позбавляв цього права.

Ст. 328 ЦК України передбачає
підстави набуття права власності і
регламентує, що таке право набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Висновок суду
про переконання, що ОСОБА_4 набув право
власності на автомобіль третьої особи
за відсутності доказів правомірного
розпорядження таким іншою особою не в
інтересах власника та у спосіб не
передбачений законом - є
безпідставним.

За змістом ст. 292 ЦК - власник
майна може пред»явити позов про
визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Застосування цієї норми суд у
своєму рішенні не обгрунтував. Колегія
суддів вважає, що така норма судом
застосована безпідставно.

За змістом ст.. 387 ЦК - власник має
право витребувати своє майно від особи
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним..

Посилаючись на цю норму,суд не
врахував, що вона також не поширюється
на спірні правовідносини, оскільки в
зустрічному позові взагалі не
заявлялась вимога про витребування
майна у відповідача. Будь яких доказів
про наявність права власності на
спірний автомобіль ОСОБА_4 суду не
надав, як і не надав доказів
незаконного володіння таким ТЗ
відповідачем ОСОБА_3

За таких обставин, наведені вище
мотиви в рішенні суду першої інстанції
за яких суд дійшов до висновку про
задоволення зустрічного позову є
необґрунтованими.

Колегія суддів також
погоджується з мотивами апеляційної
скарги банку про порушення
оскаржуваним рішенням його прав на
спірний автомобіль боржника ОСОБА_5 з
врахуванням перелічених у апеляційній
скарзі умов Кредитного договору та
договору застави, копії яких долучено
до апеляційної скарги.

З долученої до справи копії
рішення Рівненського міського суду
від 27.02.2012 року про задоволення вимог
банку до ОСОБА_9 та ОСОБА_5, вбачається,
що судом в тому числі задоволено вимоги
банку про солідарне стягнення з
означених осіб певних коштів та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 98/08/К-Ф від
11.06.2008 року звернуто стягнення на
предмет застави за договором застави
транспортних засобів № 98/08/З-Ф від 11.06
2008 року, а саме легковий автомобіль /
джип/ марки CHRYSLER CHEROKEE, 2005 року
випуску,№ кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1,
належний на праві приватної власності
ОСОБА_5./ а.с. 30-31/.

Матеріалами справи встановлено
звернення цього рішення до виконання,
оголошення розшуку та арешт
зазначеного ТЗ, який за даними
протоколу огляду та затримання
транспорту від 07.02.2013 року був
встановлений. Враховуючи долучення
копії цього протоколу до первісного
позову, при ухваленні рішення суду
першої інстанції про ці обставини суду
було відомо, однак на них суд уваги не
звернув, а тому допустив неповноту
з»ясування обставин справи.

Суд не дав оцінки обставинам
звернення до суду з первісним позовом
лиш 05.03.2013 року - після затримання
працівниками ДАЇ вказаного ТЗ.

Колегія суддів приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для визнання за позивачем по
зустрічному позову права власності на
спірне авто в рахунок розрахунку
ОСОБА_3 по договору позики від 16 лютого
2013 року, якщо реальне укладення такого
договору дійсно мало місце.

Суд першої інстанції не
встановив наявності спору між
сторонами зустрічного позову, який
визнано відповідачем. Оскаржуваним
рішенням узаконено безпідставний
перехід права власності на автомобіль
третьої особи, який до того ж перебуває
у заставі банку - за позивачем по
зустрічному позову в рахунок виконання
боргового зобов»язання та у спосіб
який не обумовлений договором позики.

Мотиви апеляційної скарги про
порушення прав банку, як
заставодержателя ТЗ за умовами
означеного вище договору застави є
підставними.

Відсутність підстав для визнання
за ОСОБА_4 права власності на спірне
авто свідчить про необгрунтованість
інших вимог позивача по зустрічному
позову.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про безумовне
скасування рішення суду в оскаржуваній
його частині та ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову у позові .

Керуючись ст. 303 , 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п.1,3,4 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу Публічного
Акціонерного товариства Акціонерного
банку «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 11 березня 2013 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення яким в позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про
визнання права власності на
транспортний засіб, скасування арешту,
зобов»язання зняти транспортний засіб
з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді