У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про зобов'язання
вчинити дії за касаційними скаргами
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 3 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 26 квітня 2007 року між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено кредитний
договір, за яким їй надано кредит у
розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою 11,5
% річних. Зобов'язання за вказаним
кредитним договором вона виконувала
належним чином, однак у 2009 році банком в
односторонньому порядку була
підвищена процентна ставка за
користування кредитними коштами,
унаслідок чого у неї утворилась
заборгованість за кредитним договором.
Вважаючи вказані дії банку
незаконними, вона неодноразово
зверталася до суду із позовними
заявами для захисту своїх прав, у
результаті чого судовими рішеннями
умову кредитного договору, укладеного
між сторонами, щодо збільшення
процентної ставки до 13,2 % визнано
недійсною; банк зобов'язано здійснити
перерахунок внесених нею коштів за
кредитним договором з урахуванням
процентної ставки на рівні 11,5 % річних;
її звільнено від сплати неустойки та
штрафів за різні періоди. Однак рішення
судів відповідачем не виконуються і
банк продовжує нараховувати неустойку
та штрафи за вказаним кредитним
договором. У зв'язку з цим позивач
просила суд звільнити її від сплати
неустойки за кредитним договором від 26
квітня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ
КБ «ПриватБанк», за період з
22 березня 2012 року по день ухвалення
рішення суду у зв'язку з простроченням
з вини кредитора; звільнити її від
сплати відсотків за вказаним кредитним
договором за період з 1 грудня 2009 року
по день ухвалення рішення суду у
зв'язку з простроченням з вини
кредитора; зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» здійснити перерахунок за
вказаним кредитним договором,
відрахувавши штрафні санкції за період
з 22 березня 2012 року по день ухвалення
рішення суду та відсотки з 1 грудня 2009
року по день ухвалення рішення суду у
зв'язку з простроченням з вини
кредитора; стягнути з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на її користь понесені
банком судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від
13 березня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Звільнено ОСОБА_3
від сплати неустойки за кредитним
договором від 26 квітня 2007 року,
укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», за період з 22 березня 2012
року по день ухвалення рішення суду.
Звільнено ОСОБА_3 від сплати
відсотків за вказаним кредитним
договором за період з 1 грудня 2009 року
по день ухвалення рішення суду.
Зобов'язно ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок за вказаним
кредитним договором, відрахувавши
штрафні санкції за період з 22 березня
2012 року по день ухвалення рішення суду
та відсотки з 1 грудня 2009 року по
день ухвалення рішення суду. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 3 жовтня
2013 року рішення районного суду в
частині звільнення ОСОБА_3 від сплати
відсотків за кредитним договором від 26
квітня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «ПриватБанк», за період з 1
грудня 2009 року по день ухвалення
рішення суду та зобов'язання банку
здійснити перерахунок за вказаним
кредитним договором, відрахувавши
відсотки за період з 1 грудня 2009 року,
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права,
ОСОБА_3 просить рішення апеляційного
суду скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
звільнення ОСОБА_3 від сплати неустойки
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову у позові.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а касаційна скарга ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
в силу ст. 613 ЦК України вини
позичальника у виникненні
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між сторонами, немає,
оскільки банк відмовився прийняти
належне виконання кредитного договору
від позивачки; судові рішення, що
набрали законної сили, якими умову
кредитного договору щодо збільшення
процентної ставки до 13,2 % визнано
недійсною, банк зобов'язано здійснити
перерахунок внесених ОСОБА_3 коштів за
кредитним договором з урахуванням
процентної ставки на рівні 11,5 % річних
та звільнено її від сплати неустойки та
штрафів, відповідачем не виконуються.

Зазначені висновки суду є правильними,
зроблені на підставі дослідження та
оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212
ЦПК України) та відповідають
положенням ст. ст. 612, 613 ЦК України.

Скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції в частині звільнення
від сплати неустойки за кредитним
договором та зобов'язання здійснити
перерахунок та відмовляючи ОСОБА_3 у
позові в цій частині, апеляційний суд
виходив із того, що позивачем не
доведено, що нею вживались заходи щодо
виконання умов договору (сплати тіла
кредиту та відсотків), а банк
відмовлявся прийняти виконання
договору у запропонованому нею
розмірі.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 26 квітня 2007 року
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено кредитний
договір, за яким ОСОБА_3 отримала кредит
в розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою
11,5 % річних терміном до 26 квітня 2037
року. З дати укладення договору по
грудень 2009 року ОСОБА_3
належним чином виконувала умови
кредитного договору.

У 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» в
односторонньому порядку збільшив
розмір відсоткової ставки за кредитним
договором.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 18 травня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 16 вересня 2010 року, умову кредитного
договору від 26 квітня 2007 року,
укладеного між сторонами, щодо
збільшення процентної ставки з 11,5 %
річних до 13,2 % річних визнано недійсною
з моменту її внесення;
ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язано
здійснити перерахунок внесених
ОСОБА_3 платежів за кредитним
договором з розрахунку місячного
платежу по процентній ставці 11,5 %
річних; звільнено ОСОБА_3 від сплати
неустойки за кредитним договором за
період з грудня 2009 року по березень 2010
року включно.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 11
травня 2011 року, яке набрало законної
сили 24 травня 2011 року, ПАТ КБ
«ПриватБанк» було зобов'язано
здійснити перерахунок внесених
ОСОБА_3 платежів за кредитним
договором від 26 квітня 2007 року,
укладеним між сторонами, з
відрахуванням штрафних санкцій;
звільнено ОСОБА_3 від сплати неустойки
за договором за період з квітня
2010 року по день ухвалення рішення
суду.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 22 березня 2012 року, яке
набрало законної сили 3 квітня 2012 року,
ПАТ КБ «ПриватБанк»
було зобов'язано здійснити перерахунок
внесених ОСОБА_3 платежів за кредитним
договором від 26 квітня 2007 року,
укладеним між сторонами, з
відрахуванням штрафних санкцій за
період з 11 травня 2011 року;
звільнено ОСОБА_3 від сплати неустойки
за договором за період з 11 травня 2011
року по день ухвалення рішення суду.

При ухваленні вказаних судових рішень
суди керувалися ст. 613 ЦК України і
підставою для їх ухвалення стали
незаконні дії відповідача, які
полягали у відмові приймати від
позивачки платежі за кредитним
договором (як тіла кредиту, так і
відсотків за договором).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку.

Боржник за грошовим зобов'язанням не
сплачує проценти за час прострочення
кредитора (ч. 4 ст. 613 ЦК України).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 березня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 16 травня 2011 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про розірвання кредитного договору від
26 квітня 2007 року та стягнення суми
кредитної заборгованості відмовлено з
тих підстав, що банк ухиляється від
прийняття від позичальника належного
виконання умов договору (не приймає від
неї платежі).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57,
212 ЦПК України рішення суду не може
грунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього, що апеляційним судом
зроблено не було. Не врахувавши вказані
судові рішення, апеляційний суд
мотивів для цього не зазначив.

У порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК
України та наведених норм
матеріального права апеляційний суд,
не врахувавши надані позивачем
наведені вище судові рішення,
пославшись на те, що банком було
запропоновано позивачу альтернативне
погашення по кредиту без відвідування
відділення банку, прийшов до
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в
частині звільнення її від сплати
відсотків через прострочення
кредитора та зобов'язання здійснити
перерахунок, відрахувавши відсотки з 1
грудня 2009 року. При цьому, апеляційний
суд не врахував, що вимоги про
звільнення від сплати неустойки та
відсотків є взаємопов'язаними,
оскільки банк відмовився прийняти від
позичальника належне виконання умов
кредитного договору, відтак,
позичальник звільняється від сплати
процентів за час прострочення
кредитора (ч. 4 ст. 613 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_3

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК
України.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк» є безпідставними та
законність судових рішень не
спростовують.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 3 жовтня 2013 року скасувати,
заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від
13 березня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко