справа №664/3442/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

в складі: судді
Заславець Н.В.

при секретарі
Бондаревій Т.К.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Цюрупинську в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальність «Житловий альянс»
про визнання недійсними договору про
надання послуг та додатків №1 та №2 до
договору та стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ТОВ «Житловий Альянс» про
визнання недійсними договору №006824 про
надання послуг від 14.10.2006 року та
додатків №1 та №2 до договору та
стягнення суми боргу в сумі 8330,04 грн. та
витрат на правову допомогу у розмірі
1000,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала та пояснила, що 14.10.2006 року
між ОСОБА_1 та ТОВ «Житловий альянс»
було укладено договір №006824, предметом
якого є надання учаснику системи
послуг, спрямованих на придбання
товару- об'єкту нерухомості, вартістю
50000 грн., зазначеному у додатку 1, що є
невід'ємною частиною договору через
систему «Альянс», організовану фірмою.
Згідно п. З.1.1. договору учасник системи
зобов'язаний сплатити реєстраційний,
адміністративний платежі згідно
додатку 1, що складали 1800,00 грн. та 85,00
грн.відповідно і щомісячний платіж -
277,78 грн. Пунктом 3.1.2. договору
передбачено, що для отримання товару
учасник підписує додаток №3 до
договору з фіксацією заборгованості за
отриманий товар та інші платежі,
передбачені договором та додатком 1, а
також гарантії учасника системи по
погашенню: заборгованості. Тобто, на
момент підписання договору до
отримання позики у позивача вже
виникли зобов'язання сплачувати кошти,
а їх несплата могла привести до
виникнення заборгованості, яку вона у
подальшому мала відшкодувати. Однак
позика так і не була отримана
незважаючи на внесені ОСОБА_1 кошти у
сумі 8330,04 грн. Пунктом 10 договору
визначено, що додатки №1, №2, №3 стають
невід'ємними складовими частинами
договору з моменту їх підписання.
Підписавши договір та два додатки до
нього, але не отримавши ні коштів або
товару, позивач сплачувала обов*язкові
щомісячні платежі маже два роки, і при
цьому отримала лише право на придбання
товару, тобто, на отримання позики. У
зв*язку з цим позивачем було
повідомлено відповідача про відмову
від договору і його розірвання.
Відповіді на заяву вона не отримала,
ніякої письмової угоди про розірвання
договору сторони не укладали, тому
вважає цей договір в силу ст. 654 ЦК
Укроаїни таким, що не є розірваним.
Просить визнати недійсним договір з
додатками №1 та №2, оскільки він
укладений з порушенням норм ЗУ «Про
захист прав споживачів», яким
передбачені умови придбання товару, а
не право на його придбання і стягнути з
відповідача незаконно отримані
грошові суми у повному обсязі. Умови
договору свідчать про застосування
нечесної та агресивної
підприємницької практики з ознаками
шахрайства з боку відповідача, позивач,
як добросовісний споживач послуг, була
введена в оману цим договором.
Позивачеві при пропонуванні товару
фактично він не наданий, при цьому
відповідач не має права на здійснення
фінансових послуг, тому правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними. Інформація за договором
також надана у недоступній для клієнта
формі ( дрібний шрифт, невручення копії
тощо), що є проявом застосування
нечесної підприємницької практики. За
умовами договору позика надається
учасникам системи «Альянс» за рахунок
коштів інших учасників, внесених на
рахунок фірми адміністративних витрат
та платежів, що є доказом пірамідальної
схеми і прямо заборонено законом (ст. 19
ЗУ «Про захист прав споживачів). При
цьому передбачено, що учасник має
внести найбільшу суму, однак строки і
якою має бути ця сума не вказано і не
зрозуміло коли учасник отримає право
на купівлю товару і коли має бути
підписано додаток №3 про позику.
Оспорюваний договір і додатки до нього
містять непрозорі та несправедливі
умови щодо його розірвання за бажанням
учасника і при зверненні до
відповідача про повернення коштів їй
було відмовлено з посиланням на
порушення договору.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила
задовольнити. Підтвердила, що у 2008 році
надіслала заяву про розірвання
договору, однак письмової відповіді не
отримувала, після чого неодноразово
дзвонила і по телефону вимагала
повернення коштів.

Відповідачем подано заперечення
на позов. Представник відповідача
позовні вимоги не визнав і суду
пояснив, що договір є розірваним на
вимогу позивача у 2008 році, відповідач
згоден повернути сплачені щомісячні
платежі , оскільки договором
передбачено повернення коштів на
умовах мирової угоди, а також пояснив,
що кошти можуть бути повернуті після
закриття групи учасників. Кінцевого
строку повернення не може назвати, як і
точної кількості учасників групи та
кількість груп, суду надав копію листа
позивачеві на підтвердження
розірвання договору. У задоволенні
позову просив відмовити, справу
розглянути за його присутності. Крім
того, пояснив, що викладене у позові
стосовно вимог про визнання договору і
додатків недійсними та повернення
коштів пояснив, що договоір є
розірваним і позивачем пропущено
строки давності. З посиланням на п.8,12,
12.2 договору і додатків пояснив, що
текст цих положень є доказом того що
позивачем зрозумілі всі умови, які нею
підписано. Договором передбачено також
можливість його розірвання за бажанням
учасника протягом десяти днів після
підписання, однак таких заяв не
надходило. Заяв чи застережень при
підписані договору також не надходило
і в подальшому позивач виконувала
умови договору, сплатила вступний,
адміністративні та поточні платежі.
Всього позивачем виплачено 8330 гривень.
Тому вважає договір укладеним і потім
розірваним, тому підстав для визнання
його недійсним не вбачає. Відповідач
має повернути позивачеві після
задоволення вимог всіх учасників групи
суму поточних платежів.

У судовому засіданні представник
відповідача заявлений позов до ТОВ
«Житловий Альянс» не визнав, подав
письмові заперечення, в яких зазначив,
що у вересні 2013 року позивач
звернулася до суду за захистом її
порушених прав та інтересів і
стягнення грошових коштів сплачених за
договором, проте договір № 006824 та
додатки № 1. № 2 до нього було укладено
між ОСОБА_1 та ТОВ «Житловий альянс»
14.10.2006 року, а відповідно до чинного
законодавства, строки позовної
давності встановлені у три роки.
Відповідно до ст. 8 Договору підписання
договору і додатків до нього є догказом
повного рзуміння сторонами усіх умовв
та змісту вказаних документів.
Відповідно до п. 12.2 ст. 12 договору
учасник заявляє, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
консультанта фірми, уважно прочитав та
зрозумів договір та додатки до нього і
засвідчує це своїм підписом. Будь-яких
застережних умов в момент підписання
договору позивачем не заявлялось, всі
запропоновані умови її влаштовували.
Тому договір № 006824 від 14.10.2006 року є
укладеним. Статтею 8 додатку №2 до
основного договору передбачено
можливість його розірвання протягом 10
днів з моменту його підписання шляхом
повідомлення учасником про відмову від
договору, в цьому випадку учаснику
повертаються всі кошти, сплачені ним на
рахунок фірми. Проте позивач
погодилася з усіма умовами, підписала
договір і додатки і сплачувала
необхідні платежі. 17.06.2008 року на адресу
ТОВ «Житловий Альянс» надійшла заява
ОСОБА_1 про відмову від договору і його
розрівння, Згідно пункту 8.4 статті 8
додатку № 2 до договору. 18.06.2008 року на
адресу ОСОБА_1 направлено лист із
зазначенням того, що договір розірвано
і роз'яснено порядок повернення
сплачених коштів. Вважає, що позивачем
не надано жодного доказу на
підтвердження недійсності договору,
оскільки договір укладався сторонами
вільно, умови договору визначалися на
їх розсуд та ними погоджені і на даний
час він є розірваним.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2006 року
між сторонами було укладено договір
№006824, предметом якого є надання
учаснику системи послуг, спрямованих
на придбання товару, а саме: об'єкту
нерухомості, вартістю 50000 грн.,
зазначеному у додатку 1 до договору за
ситстемою придбання товару(
нерухомості) у групах покупців через
систему «Альянс», організовану
відповідачем. Згідно п. 3.1.1. договору
учасник системи сплатила
реєстраційний внесок в сумі 1800 гривень,
адміністративний платіж в сумі 85
гривень та протягом 23 місяців
сплачувала щомісячні платежі по 277,78
грн. Всього позивачем з урахуванням
реєстраційного та адміністративного
внесків сплачено 8330,00 гривень, що
визнано обома сторонами і підтверджено
копіями квитанцій (а.с. 21-24). 14.06.2008 року
позивач подала заяву про розірвання
договору №006824 від 14.10.2006 року з вимогою
про повернення коштів (а.с.63), що
позивач підтвердила. Листом від 18.06.2008
року за вих. №1417 на ім*я ОСОБА_1
відповідач погодився, що договір на
підставі п.5.1 на вимогу учасника є
розірваним і з посиланням на п.8.4
додатку №2 зазначив, що чисті платежі
будуть повернуті після закриття групи.
( а.с.64).

Положеннями ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання вимог в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-
третьою, частиною п*ятою ст. 203 ЦК
України. Підставами недійсності
правочину відповідно до вказаних
частин ст. 203 ЦК України зазначені
загальні вимоги, необхідні для
чинності правочину, зокрема,
відповідність правочину цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, особа що вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 626.ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Частиною
першою ст 627 ЦК України закріплено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Положенням ч.1 ст. 651 ЦК України
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Частиною третьо.
Вказаної статті закріплено, що у разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Виходячи з наведеного суд не може
погодитися з позивачем в тому, що при
підписанні договору №006824 і додатків
позивач була введена в оману його
непрозорістю , оскільки всі умови
договору викладені чітко. Так позивач
ознайомилася з тим, що додатком №2 до
договору вказано, що система «Альянс»
базується на створені груп покупців(
учасників системи), метою якої є
придбання учасниками товару в порядку
та на умовах, викладених у договорі,
шляхом включення договору у групу із
присвоєнням кожному покупцеві
порядкового номеру(ст.5 додатку) Після
сформування групи інші покупці
додатково до неї не залучаються. Право
на отримання товару здійснюється в
порядку відповідно до договору і за
рахунок платежів, здійснених самим
учасником, а не за рахунок платежів
інших учасників групи. За таких
обставин суд не може застосувати до цих
правовідносин поняття
«пірамідальність схеми», як про те
вказує позивач, оскільки отримання
товару учасником групи відбувається в
певній послідовності в залежності від
величини суми сплачених внесків.
Посилання позивача на те, що відповідач
не має права надавати фінансові
послуги спростовується положеннями
самого договору, з якого не йдеться про
надання фінансових послуг
відповідачем, про що судом зазначено
вище, і вказана діяльність не потребує
спеціального ліцензування, як то
передбачено ч.5 ст.1 ЗУ «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг».

Таким чином, у ході розгляду
справи судом не добуто доказів на
підтвердження того, що сторони при його
укладенні порушили вимоги чинного
цивільного законодавства.

Крім того, судом встановлено, що
сторонами фактично оспорюваний
договір розірвано, що підтверджено
листами позивача і відповіддю
відповідача, на які суд послався вище.
Заперечення представника позивача з
посиланням на ст. 654 ЦК України, що
відсутність письмової угоди з цього
приводу є доказом чинності договору,
судом не приймається до уваги. Пунктом
5.1договору та п.8.2.,п.8.4 додатку 2 до
договору передбачено порядок і
наслідки розірвання договору, за яким
учасником системи надсилається
відмова від договору у письмовому
вигляді шляхом подачі заяви до
центрального офісу фірми, що позивачем
і зроблено і відповідачем прийнто.
Тому, оскільки договір вже розірвано,
то питання про його недійсність судом
не розглядається і у задоволенні
позову в цій частині належить
відмовити.

Натомість, суд вважає за
необхідне розглянути відповідність
правових наслідків для сторін в
результаті розірвання договору. Згідно
положень ч.2 ст. 653 ЦК України - у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. Частиною 3
вказаної статті закріплено, що у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. При цьому сторони не мають
права вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Однак договором передбачено,
що після його розірвання щомісячні (
чисті платежі) підлягають поверненню.
Разом з тим порядок повернення
вказаним договором не врегульовано
чітко. Тому в інтересах позивача суд в
цій частині вважає за необхідне
задовольнити її вимоги частково і
стягнути з відповідача з урахуванням
того, що договір розірвано, кошти, які
підлягають їй поверненню відповідно до
договору, а саме 6445,00 гривень.

Також підлягаються стягненню і
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 207,70 грн. та
витрати на надання правової допомоги
в сумі 1000,00 грн., що підтверджено
договором (а.с.25), за яким передбачено
надання правової допомоги при
підготовці та подачі до суду позовної
заяви, представництва у суді, надання
клієнту консультації з діючого
законодавства стосовно предмета
оспорюваного договору( п.1) та з
урахуванням того, що судових засідань у
справі було два, тривалістю 2,5 години.

Виходячи з вищевказаного суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись,
ст.ст. 10, 60, ч.3 ст.209, 212-215 ЦПК України, ст.
203, ч.1 ст. 215, ст.626-627, 651,653 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до Товариства з обмеженою
відповідальність «Житловий альянс»
про визнання договору № 006824 від 14.10.2006
року про надання послуг та додатків №1
та №2 до договору від 14.10.2006 року
недійсними у зв*язку з розірванням
договору.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальність «Житловий альянс» на
користь ОСОБА_1 суми, отримані за
договором № 006824 від 14.10.2006 року про
надання послуг у розмірі 6445,00 гривень ,
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 207,70 гривень та витрати
на надання правової допомоги у розмірі
1000,00 гривень, а всього стягнути в сумі
7562,70 гривень.

Стягнути з ТОВ «Житловий альянс» в
дохід держави судовий збір у розмірі
35,90 гривень.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд.

Суддя
Н.В.
Заславець