Справа № 344/1974/14-ц
Провадження № 2/344/1991/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

04 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2, представник
третьої особи Гищук Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган
опіки і піклування м.Івано-Франківська,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон неповнолітньої дитини
без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ОСОБА_4 про надання дозволу позивачу
на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_5 за
кордон в її супроводі без згоди батька
терміном на 2 роки з моменту прийняття
судового рішення.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги.

Представник органу опіки та піклування
м.Івано-Франківська в судовому
засіданні та не заперечувала проти
задоволення заявлених вимог.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1
ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а позивач подала достатньо
матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи.

Дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що у позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 від 16.12.2009 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 16.12.2009 року було зареєстровано
шлюб (а.с.4).

За час перебування в шлюбу в сторони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 16.12.2009 року (а.с.3)

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
16.02.2011 року було розірвано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, неповнолітню доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на
проживання із матір'ю (а.с.5).

Відповідно до ст. 51 Конституції
України турбота про дітей, їх виховання
є рівним правом і обов'язком батьків. Ця
конституційна норма конкретизується
главою 15 «Обов'язок матері, батька
утримувати дитину та його виконання»
Сімейного кодексу України.

Принцип загальної і рівної
відповідальності обох батьків за
виховання та розвиток дитини
закріплений і в нормах міжнародного
права. Так, Конвенцією про права дитини
(ст. 18) проголошено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися
за взаємною згодою батьків дитини, є
реалізація права дитини на свободу
пересування.

За вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

За вимогами п.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду та в'їзду в Україну
громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердже ними постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2010 р. №
724), передбачено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, в тому числі у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

В судовому засіданні позивач,
зазначила що в 2013 році ОСОБА_4 надав їй
нотаріально посвідчений дозвіл на
виїзд за кордон їхньої доньки ОСОБА_5
(а.с.17).

Відповідно до ст.1,2 закону України
«Про охорону дитинства» батьки
зобов'язані забезпечити дітям умови
для достатнього фізичного, духовного
та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

А тому, з врахуванням вищезазначеного і
ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка
встановлює обов'язок приділяти
першочергову увагу якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини, а також
те, що виїзд дитини за кордон на
оздоровлення та відпочинок не порушує
прав батька, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
такими що підлягають до задоволення
частково.

При цьому суд вказує на доцільність
надання такого дозволу терміном на 1
рік, а не на 2, як клопоче позивач.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 15, 313 ЦК України, ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду та в'їзду в Україну
громадян України» та керуючись ст.ст.
209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2, що проживає за адресою
АДРЕСА_1 м.Івано-Франківськ, дозвіл на
виїзд до Чехії, Польщі, Греції та інших
країн Європи неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька
ОСОБА_4, терміном на 1 рік, з метою
оздоровлення, відпочинку та
відвідування родичів.

Дозволити ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_4
оформляти всі необхідні документи для
тимчасових виїздів за кордон
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України в супроводі матері ОСОБА_2
до Чехії, Польщі, Греції та інших країн
Європи терміном на 1 рік.

В задоволенні решти заявлених вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
Польська М.В.