Справа № 1312/1162/12
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/931/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 41
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Дідусь О.Р.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника
позивача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 ОСОБА_7 на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 28 вересня
2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про розірвання договору та
стягнення коштів та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 28 вересня 2012 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 2 954 долари США 25 центів,
що в гривневому еквіваленті становить
23 613 грн. 32 коп. на день винесення
рішення.

В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено та вирішено питання судових
витрат.

Вищезгалане рішення в апеляційному
порядку оскаржила представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, просить рішення суду скасувати
й ухвалити нове, яким повністю
відмовити у задоволені вимог ОСОБА_3, а
позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити,
стягнути з відповідача 7 000 грн.
моральної шкоди за порушення права
позивача на житло та його
недоторканість, 11 000 грн. переплати за
комунальні платежі та 2 099 грн. вартості
встановленої у квартирі газової
колонки та оплати робіт за її
встановлення, посилаючись на те, що
рішення суду в цій частині є незаконним
та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно
поклав на ОСОБА_5 обов'язок доплатити за
найм житла за період з лютого 2009 року по
21 вересня 2011 року в сумі 1 395 доларів
США, оскільки щомісячна плата
становила 450 доларів США і таку наймач
вносив, а договір найму від 15.02.2008 року
не був пролонгований, а був
переукладений 20.01.2011 року на тих же
самих умовах, а відтак дописка в
договорі про надбавки з 20.02.2009 року за
орендну плату п'ять відсотків, а з 20.02.2010
року - десять відсотків не можуть
стосуватись переукладеного договору;
також апелянт посилається на те, що
договір найму був припинений 4 жовтня
2011 року за згодою сторін, відтак
покладення на ОСОБА_5 обов'язку сплати
за користування житлом за три місяці на
тій підставі, що житло було звільнене
без попередження, є незаконним, крім
того, як зазначає апелянт, ОСОБА_3. не
представила жодних доказів того, що
після звільнення ОСОБА_5 квартири вона
не могла винайняти її іншим особам.
Також апелянт посилається і на те, що
наймач здійснив переплату за
комунальні послуги, оскільки оплачував
комунальні послуги за всю квартиру,
хоча винаймав лише приміщення площею
70 кв. метрів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін по справі, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_5 -ОСОБА_7 підлягає
до часткового задоволення із наступних
підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.810, 811 ЦК України
за договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату. Договір найму житла укладається
у письмовій формі.

Розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла
(ч.1 ст.820 ЦК України).

Отже, за змістом наведених норм,
правовою підставою для задоволення
позову про стягнення орендної плати за
користування житловим приміщеннями є
договір найму житлових приміщень,
укладений у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Підстави розірвання договору найму
житлового приміщення за ініціативою
наймодавця наведені у вимогах ст.825 ЦК
України та цей перелік є вичерпним.

Судом першої інстанції встановлено, що
15 лютого 2008 року між ОСОБА_3, з одної
сторони, як наймодавцем, та ОСОБА_5 з
другої сторони, як наймачем, укладений
договір найму (оренди) житла, а саме -
квартири АДРЕСА_1, строком на два роки 11
місяців, тобто до 20 січня 2011 року з
урахуванням того, що наймодавець
зобов'язаний був передати квартиру у
фактичне володіння наймачеві з 20.02.2008
року (а.с.11).

В Договорі зазначено, що квартира
складається з трьох житлових кімнат
житловою площею 70 кв. м., кухні. Загальна
площа квартири не зазначена (п.1
Договору).

Договором передбачено, що наймач
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити плату за користування
житлом і плату за комунальні послуги
(п.5 Договору); що за користування житлом
наймач вносить щомісячну плату у
розмірі 450 доларів США (п.8 Договору);
відшкодовує збитки, завдані
наймодавцеві внаслідок пошкодження
квартири або майна, що знаходиться в
ній (п. 9 Договору); має право у будь-який
час відмовитися від договору найму,
письмово попередивши про це наймодавця
за один місяць (п. 11 Договору).

Крім того, в договорі, після його
підписання, зазначено, що договір діє з
20.09.2008 року до 20.01.2011 року. З 20.02.2009 року
надбавка за оренду квартири - п'ять
відсотків, з 20.02.2010 року надбавка за
оренду - десять відсотків. Після цих
написів міститься два підписи.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 звертає увагу, що після тексту
договору від 15.02.2008 року є приписка
рукою ОСОБА_3 наступного змісту "з 20.02.2009
року надбавка за оренду квартири - п"ять
відсотків. З 20.02.2010 року надбавка за
оренду квартири - десять відсотків",
висловлює думку, що такий текст
приписки, дописаної ОСОБА_3 не дозволяє
визначити ні виду платежу (плата за
користування житлом, комунальні
платежі, гарантійний платіж) від якого
слід враховувати надбавку за оренду, ні
особа, яка повинна її сплачувати.

З даним твердження погоджується
колегія суддів і вважає, що в ОСОБА_5 не
було жодних законних (правових) підстав
для оплати за користування житлом
плати більшої, ніж це передбачено
договором найму (оренди) житла від
15.02.2008 року, так з даної дописки не
вбачається коли саме вона зроблена,
ким, чи всі сторони погоджуються з
новими обставинами договору які
випливають з даних дописок.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, районнй суд прийшов до
помилкового висновку, що наймачем були
порушені умови договору найму в
частині сплати орендних платежів у
відповідному розмірі в період з 20.02.2009
року у вигляді надбавки за оренду
квартири - п'ять відсотків, що становить
22,5 доларів США щомісячно (5 відсотків з
450 дол.США), та порушені умови договору
найму в частині сплати орендних
платежів з 20.02.2010 року у вигляді
надбавки за оренду - десять відсотків.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3 22 вересня 2011 року та 28 вересня 2011
року письмовою заявою та повідомленням
повідомляла ОСОБА_5 про намір розірвати
договір оренди житла, орендованою
сім"єю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1,
просила звільнити приміщення в термін
2-х місяців та провести повний
розрахунок із власниками, привести
приміщення квартири до попереднього
стану.

З урахуванням того, що договір найму
закінчився 20 січня 2011 року та з
урахуванням умов п. 10 Договору, договір
вважається укладеним на тих же самих
умовах. А тому наймач повинен був
сплачувати наймодавцеві з 20 січня 2011
року по 4 жовтня 2011 року (дату визнання
апелянтом розірвання договору найму)
щомісячно 450 доларів США, які
відповідачем і сплачувалися.

Окрім того, з урахуванням того, що
договір найму закінчився 20 січня 2011
року та з урахуванням умов п.10 Договору,
договір вважається укладеним на тих же
самих умовах, а тому наймач повинен був
сплачувати наймодавцеві з 20 січня 2011
року по 4 жовтня 2011 року (визнання
апелянтом розірвання договору найму)
щомісячно 495 доларів США (450 + 45). А тому, з
урахуванням того, що відповідач
сплачував по 450 доларів США, відтак
заборгованість за цей період
становитиме 381 доларів США (45 х 8 міс. 14
днів), а не 558 доларів, як зазначив у
рішенні суд.

З огляду на положення ч.3 ст.10 ЦПК та в
розумінні положень ч.1 ст.825 ЦК обов'язок
доведення неможливості укладення
договору найму житла на таких самих
умовах з іншою особою лежить саме на
наймодавцеві.

Районний суд, стягуючи орендну плату за
три місяці після фактичного звільнення
наймачем квартири, помилково прийшов
до висновку про те, що наймач своєчасно
не попередив наймодавця про відмову
від договору найму, поскільки саме
наймодавець звернувся до наймача з
повідомленням про звільнення
приміщення в термін 2 місяці, тобто
ОСОБА_3 розірвала договір оренди в
односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
роскільки між сторонами існував спір
щодо здачі квартири та отримання
ключів від квартири, 06 жовтня 2011 року
наймач через поштове відділення
переслав наймачу ключі від квартири та
лист-звернення (а.с.24). Однак в цей
період наймодавець перебувала на
лікуванні, а тому не могла отримати
ключів від квартири на поштовому
відділенні, а після цього такі були
повернуті адресату. Відтак, з
урахуванням викладеного та того, що
ОСОБА_5 надсилав ОСОБА_3 ключі від
квартири та лист звернення, не з його
вини така не отримала ключі та не мала
можливості укласти договір найму житла
на таких самих умовах з іншою особою,
відтак суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що з ОСОБА_5
підлягає додатково стягненню орендна
плата ще за три місяці після звільнення
квартири.

ОСОБА_5 не представлено доказів
порушення його прав на житло та його
недоторканість, відтак суд вірно
відмовив у задоволені вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

Договором найму (оренди) передбачено,
що наймач зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі вносити плату за
користування житлом і плату за
комунальні послуги (п.5 Договору),
відтак посилання апелянта на те, що
наймач переплатив кошти за комунальні
послуги є безпідставним.

Окрім того, посилання апелянта на те, що
суд першої інстанції безпідставно не
стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2 099
грн. вартості встановленої у найманій
квартирі газової колонки та оплати
робіт за її встановлення, є
безпідставним, виходячи з наступного.

Позивач зазначав та стверджував, що
зазначену газову колонку придбала за
свої кошти ОСОБА_10, як член сім'ї
позивача, вона ж і оплатила свої кошти
за роботи по її встановленню.

В той же час, позивач просив стягнути
зазначені кошти на його користь,
будь-яких доказів діяти від імені
ОСОБА_10 суду не подав, як і не подав
доказів про причину виходу з ладу
колонки, відмову наймодавця, у
відповідності до п.3 Договору,
здійснити ремонт колонки, яка
знаходилась у квартирі і яка, за
твердженням позивача, вийшла із ладу,
дозвіл наймодавця на її встановлення
та узгодження питання заміни
обладнання в квартирі.

За наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
районного суду в частині стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 954 долари США
25 центів США, що станом на день
постановлення рішення, згідно
офіційного курсу НБУ становить 23 613
гривень 32 копійки слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в цій частині, а в
решті рішення суду першої інстанції
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.
1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного
суду міста Львова від 28 вересня 2012 року
в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_3 в гривневому еквіваленті 2 954
долари США 25 центів США, що станом на
день постановлення рішення, згідно
офіційного курсу НБУ становить 23 613
гривень 32 копійки скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

В решті рішення Личаківського
районного суду міста Львова від 28
вересня 2012 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник