Справа № 626/385/14-ц
Провадження № 2/626/210/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2014 року
м.Красноград

Суддя Красноградського
районного суду Харківської
області Рибальченко І.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Красноградського районного суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу автомобілю
недійсним.

В заяві про забезпечення позову
позивач просить накласти арешт на
рухоме та нерухоме майно відповідача
та заборонити вчиняти будь-які дії що
до спірного майна автомобіля CEVROLET LACETTI,
що перереєстрований на ОСОБА_3
Підставою для накладення даного арешту
ОСОБА_1 вважає те, що відповідач може
розпорядитись майном, що унеможливить
виконання рішення суду.

Заява ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч.1,3 ст.151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

На підставі ч.2 ст.151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має
право з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що заява про забезпечення позову не
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 152 ч. 3 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами. Ухвалою Красноградського
районного суду від 17.02.2014 року позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
залишена без руху, у зв'язку з тим, що не
визначено ціну позову. У зв'язку з чим
неможливо визначити співрозмірність
накладенння арешту на майно з
заявленими позовними вимогами.

Крім того, позивач не надала суду
відомостей про факт належності
відповідачу нерухомого або рухомого
майна, на яке просить суд з метою
забезпечення позову накласти арешт, не
надано підтвердження наміру
відповідача навмисно ухилитися від
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
не наведено достатніх підстав для
необхідності застосування
забезпечення позову.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» за змістом ст. 293
ЦПК України окремо від рішення суду в
апеляційному порядку можуть бути
оскаржені ухвали суду першої інстанції
про задоволення заяви про забезпечення
позову, а також про його скасування,
проте ухвали про відмову у
забезпеченні позову оскарженню не
підлягають.

Одночасно суд роз'яснює, що ця
відмова не позбавляє позивача права
на повторне звернення до суду із заявою
про забезпечення позову в порядку
встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,
суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя