У х в а л а

іменем україни

22 січня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Житомирської обласної
державної адміністрації про
відшкодування шкоди, завданої
неправомірними діями, за касаційною
скаргою Житомирської обласної
державної адміністрації на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 12 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 08 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив стягнути з Житомирської
обласної державної адміністрації на
його користь заподіяну моральну шкоду
в сумі 50 000 грн, завдану неправомірним
рішенням. Свої вимоги обґрунтував тим,
що рішеннями Васьковицької сільської
ради Житомирської області від 20 серпня
1999 року № 41 та від 22 червня 2001 № 36 йому
виділено земельну ділянку в постійне
користування для ведення особистого
підсобного господарства. У лютому 2007
року йому стало відомо про те, що
розпорядженням голови Житомирської
обласної державної адміністрації від 23
березня 2006 року № 113 було вилучено в
нього та надано в оренду відкритому
акціонерному товариству «Бехівський
спецкар'єр» (далі −? ВАТ «Бехівський
спецкар'єр») дві земельні ділянки під
розширення кар'єру та виробничої
території строком на 12 років. Проте
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року розпорядження голови
Житомирської обласної державної
адміністрації № 113 скасовано. Позивач
вважає, що незаконне розпорядження
Житомирської обласної державної
адміністрації призвело до пошкодження
земельної ділянки, втрати, знищення
посівів пшениці, що, в свою чергу,
завдало йому моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 12 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 08 серпня 2013 року, позов
задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача 5 000 грн
на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі відповідач, не
погоджуючись із зазначеними судовими
рішеннями першої й апеляційної
інстанцій, просить закрити провадження
у справі, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року

№ 7-рп/2009 дає тлумачення положень ч. 2 ст.
19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14
ст. 46, ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), відповідно
до якого за органами місцевого
самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Відповідно до п. 5 вищевказаного
Рішення Конституційний Суд України
зазначає, що в Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»). Таким чином, органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що рішеннями
Васьковицької сільської ради
Житомирської області від 20 серпня 1999
року № 41 та від 22 червня 2001 № 36
позивачеві було виділено земельні
ділянки в постійне користування для
ведення особистого підсобного
господарства. 12 липня 2004 року
рішенням виконавчого комітету
Васьковицької сільської ради
Житомирської області попереднє
рішення від 20 серпня 1999 року № 41
скасовано та запропоновано ОСОБА_6
рівноцінну ділянку в іншому місці, а
також попереджено про закінчення
строку користування земельною
ділянкою. Розпорядженням голови
Житомирської обласної державної
адміністрації від 23 березня 2006 року №
113 земельну ділянку, якою користувався
позивач, було надано в оренду ВАТ
«Бехівський спецкар'єр» під розширення
кар'єру та виробничої території
строком на 12 років.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27
квітня 2011 року розпорядження голови
Житомирської обласної державної
адміністрації № 113 було скасовано,
постанова набрала законної сили та на
час розгляду справи була чинною (а. с.
75-76).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погодився і
апеляційний суд, про задоволення
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірним рішенням відповідача.

Доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки неправомірність
розпорядження голови Житомирської
обласної державної адміністрації
встановлена постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 квітня 2011 року, яка набрала
законної сили, по справі за позовом
ОСОБА_6 до голови Житомирської обласної
державної адміністрації і обставини,
встановлені цим судовим рішенням, в
силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирської
обласної державної адміністрації
відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 12 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 08 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська