Справа № 755/1177/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" в особі відокремленого підрозділу "Автобусний парк №2", третя особа Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за час роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з Автобусного парку №2 Комунального підприємства "Київпастранс" суму нарахованої та не виплаченої ОСОБА_2 заробітної плат за період з 04.05.1986 року по 06.05.1986 року (32 години роботи) по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в сумі 170 руб.66 коп., що становить на даний час 9497 гривень на користь ОСОБА_1, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити позов, пояснив, що ОСОБА_2, чоловік позивача, в період з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року, працюючи водієм в АТП 13034, був відряджений для проведення робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС, в м.Чорнобиль. За час перебування в зоні відчуження, ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в сумі 170 руб.66 коп., розрахунок заробітної плати здійснювався на підставі діючих на той час нормативних актів, а саме: Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 "Об умовах оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони "Чорнобильської АЕС" та Постанови ЦК КПРС, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за №524-156 від 07.05.1986 року згідно яких тарифна ставка була збільшена на 100%, Постановою РМ СРСР і ВЦРПС за №665-195 від 05.08.1986 року та Постанови РМУ СРСР, УРРПС за №2.07.-7 від 10.06.1986 року встановлено премії до 60% від тарифної ставки, Постановою РМ УРСР і УРРПС за №207-7 від 10.06.1986 року оплата праці у вихідні дні нараховувалась у двократному розмірі. Згідно розрахункової відомості за травень 1986 року, ОСОБА_2 нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 255 руб.67 коп., а заробітна плата в сумі 170 руб.66 коп. нарахована за роботу в Чорнобильській зоні не сплачена до цього часу. 01 червня 2014 року ОСОБА_2 помер, спадкоємцем майна першої черги за законом є його дружина ОСОБА_1, позивач у справі, тому в порядку ст.1227 Цивільного кодексу України позивач має право отримати нараховану, але не виплачену за життя ОСОБА_2 заробітну плату в розмірі 170 руб.66 коп., що становить на даний час 9497 гривень, що є предметом позову.

Представник відповідача Вітовський В В.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.40-41).

Представник третьої особи Чорна С.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених представником відповідача та за наявності у матеріалах справи доказів, які підтверджують нарахування та виплату за життя ОСОБА_2 заробітної плати за травень 1986 року, крім цього заробітна плата за цей період включена до загальної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2, яка подавалась до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, та з урахуванням цих відомостей ОСОБА_2 була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до частини третьої ст.94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював водієм на підприємстві АП-2 КП "Київпастранс" з 1962 року по 22 квітня 2013 року, що підтверджується даними занесеними до трудової книжки. (а.с.3-4)

В період часу з 04 травня по 05 травня 1986 року ОСОБА_2 перебував у відрядженні в 30-кілометровій зоні відчуження в період ліквідації аварії на ЧАЕС, в м.Чорнобілі, що підтверджується копією наказу по АТП 13034 №154/1 від 02 травня 1986 року. (а.с.7-9)

Оплата праці працівників і службовців відряджених у зону ЧАЕС, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. 665-195 провадилась у III, , I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Про зазначений порядок оплати праці роз'яснено листом Держкомпраці УРСР та Укрпрофради від 08.01.87 р. № 05/2-25-2; 03-51-8.

Постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 2077 дозволяла керівникам підприємств, установ і організацій встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС премії до 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць. У разі прийняття рішення щодо підвищення граничного розміру премії до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць в положення про преміювання вносилися відповідні зміни.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. N 153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання.

Відповідно до архівної довідки, яка видана Автобусним парком №2 Комунального підприємства "Київпастранс" від 15 травня 2014 року, ОСОБА_2 за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Чорнобиль з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року по місцю роботи АТП-13034 на посаді водія, по відомості №9710 від 10 червня 1986 року виплачена заробітна плата 212 карбованців 86 коп., яка включала: збереження СЗ за дні роботи в зоні відчуження - 33,38 крб.; оплата праці за дні роботи в зоні 14,89 крб. (нічні 2,32 крб.); премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження (з повним поясненням) - 35,32 крб. (класн. 6,62 крб.), а загалом 212,86 крб. (а.с.20)

Факт виплати заробітної плати ОСОБА_2 за травень 1986 року в розмірі 255,67 крб., підтверджується розрахунковою відомістю, яка в ксерокопії долучена до справи. (а.с.13)

Указом Президента України від 25 серпня 1996 року за № 762/96 "Про грошову реформу в Україні", в Україні проведено грошову реформу , введено українську валюту - гривню та проведено обмін карбованців на гривну виходячи з курсу 100000 карбованців = 1 гривня.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1002 від 26.08.1996 р. "Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи" встановлено, що на день запровадження гривні ціни (тарифи, націнки, збори, тощо) на товари (роботи, послуги), а також усі вартісні показники (нарахування податків, інших обов'язкових платежів, заробітної плати, пенсій, інших соціальних виплат, допомоги, тощо) в гривні перераховуються у співвідношенні 1 гривня дорівнює 100000 карбованців.

Згідно архівної довідки Автобусного парку №2 Комунального підприємства "Київпастранс" від 15 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату в травні 1986 року в розмірі 255,67 карбованців, до введення в Україні національної валюти гривні, що у співвідношенні до гривні 100 000 карбованців = 1 гривня складає 0,0025567 грн., відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року.

01 червня 2014 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. (а.с.6)

Відповідно до ст.1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" в особі відокремленого підрозділу "Автобусний парк №2" про стягнення нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати за травень 1986 року в розмірі 170 руб.66 коп., яка нарахована за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за наявності в матеріалах справи достовірних даних, які свідчать про виплату заробітної плати ОСОБА_2 за травень 1986 року, з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, в тому числі сплачено страховий внесок до Пенсійного фонду України, в подальшому при призначені ОСОБА_2 пенсії заробітна плата за травень 1986 року включена до загальної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, де безпосередньо відображена сума заробітної плати з розшифруванням (грн.) за травень 1986 року - 0,00350 грн., також суд критично відноситься до наведеної позивачем методики розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 за травень 1986 року, яка нарахована та виплачена в карбованцях, а за розрахунками позивача, у перерахунку на національну валюту гривня, складає 9497,00 грн., оскільки в цій частині вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях та не кореспондуються з положеннями Указу Президента України від 25 серпня 1996 року за № 762/96 "Про грошову реформу в Україні"

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" в особі відокремленого підрозділу "Автобусний парк №2", третя особа Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за час роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 Кодексу законів про працю України, ст. 1227 ЦК України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" в особі відокремленого підрозділу "Автобусний парк №2", третя особа Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за час роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я