Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарях Гаєвського О.С., Зелді Е.С., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 70 245 грн. 13 коп. у відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, судові витрати: судовий збір у сумі 772 грн. 45 коп., кошти сплачені на правову допомогу 4000,00 грн., кошти у сумі 3000,00 грн. на відшкодування оплаченого експертного дослідження, а всього стягнути грошових коштів на суму 77 245 грн. 13 коп., що є предметом позову.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» у якості третьої особи без самостійних вимог. (а.с.124-125)

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1. 18 березня 2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керувала відповідача, та автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_2 була визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 19 липня 2013 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно - страхова компанія», 26 липня 2013 року страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, в межах лімітів відповідальності страховика, в розмірі 49000,00 грн. З метою визначення вартості завданого матеріального збитку, 20 вересня 2013 року позивач звернулась до ФОП ОСОБА_5, яким надано Звіту про визначення вартості матеріального збитку, яким встановлено, що вартість матеріальний збитку, заподіяного власнику КТЗ - «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, складає 119 245,13 грн. 02 жовтня 2013 року позивач звернулась до ПАТ «УСК «Гарант-авто», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність позивача, з заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування через відсутність цивільно-правової відповідальності. Тому, представник позивача вважає, що у позивача виникло право пред'явити вимоги до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 70 245,13 грн., яка складає різницю між загальною вартістю матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, в сумі 119 245,13 грн., визначеного на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, який складено СПД ОСОБА_5 20 вересня 2013 року, та сумою виплаченого страхового відшкодування - 49000,00 грн., яке виплачено Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія», страховою компанією відповідача. Також, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 772,45 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., витрати на оплату експертного дослідження в сумі 3000,00 грн., що є предметом позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи відповідач повідомлялась належним чином шляхом направлення судових викликів за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.

Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, про причини неявки представника третя особа суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Святошинського районного суду міста Києва від 19 липня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито провадження в справі за ст.124 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП. (а.с.5)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови: «Згідно постанови про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від 13.05.2013 року ОСОБА_6 18.03.2013 року, о 15 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_2, була неуважна, не стежила за дорожнім рухом в м. Києві на перехресті нерівнозначних доріг вул.Петрицького - вул. Верховинна не виконала вимог дорожнього знаку 2.1 (надати дорогу), не надала переваги у русі автомобілю «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого між ними сталось зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушила п.1.5, 2.3б, 16.11 Правил дорожнього руху. Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП».

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, власником автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», що підтверджується Полісом №АЕ/1149056 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі строком дії з 18 січня 2013 року до 17 січня 2014 року.

Особа, яка визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 березня 2013 року, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно - страхова компанія» на підставі Полісу №АВ/9923339 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як з'ясовано судом, 26 липня 2013 року Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., яке зараховане на банківський рахунок ОСОБА_1, що підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с.83), ці обставини визнані представником позивача, тому не потребують доказуванню в межах даного спору, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Виходячи з предмету позову, позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати з рахунок відповідача ОСОБА_2, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, матеріальну шкоду в розмірі 70 245 грн. 13 коп., яка складає різницю між загальною вартістю матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, 119 245,13 грн., визначеного на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, який складено СПД ОСОБА_5 20 вересня 2013 року, та сумою виплаченого страхового відшкодування - 49000,00 грн., яке виплачено Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно - страхова компанія», страховою компанією відповідача.

Відповідно до положень ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру заподіяного збитку, позивач посилається на Звіт про визначення вартості матеріального збитку, який складено СПД ОСОБА_5 20 вересня 2013 року, яким встановлено, що вартість матеріальний збитку, заподіяного власнику КТЗ - «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 20 вересня 2013 року, який складає 119 245,13 грн. (а.с.6-38)

Разом з тим, в межах даного спору суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу, мала місце 18 березня 20134 року, на підставі заяви позивача, 26 липня 2013 року Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія», виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн..

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Виходячи з загального обсягу доказів, які долучено на підтвердження заявлених позовних вимог, суд критично відноситься до наданого позивачем, як доказу на підтвердження розміру завданого матеріального збитку, Звіту про визначення вартості матеріального збитку, який складено СПД ОСОБА_5 20 вересня 2013 року, оскільки дані викладені у Звіті є суперечливими та не відповідають дійсним обставинам справи, які стосуються визначення дійсного розміру завданого позивачу матеріального збитку, який має визначатись на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, однак оцінка транспортного засобу та визначення його ринкової вартості проведена станом на 20 вересня 2013 року, в свою чергу позивачем не наведено обставин, що спонукали позивача для проведення повторної (додаткової) оцінки завданого матеріального збитку після виплати страхового відшкодування, як і не надано страховий акт та розрахунок страхового відшкодування, що слугували підставою для виплати позивачу страхового відшкодування.

Крім того, як вбачається з даних викладених у Звіті, огляд транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1, проведено 19 вересня 2013 року, за даними товарознавчого дослідження ринкова вартість транспортного засобу, на дату проведення дослідження, складає 129 191,75 грн., втрата товарної вартості дорівнює 5466,82 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, визначений за порівняльним підходом, складає 113 778,31 грн., в т.ч. вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 22 740,00 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 15033,06 грн., вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 76005,25 грн., тому виходячи з наведених даних різниця між ринковою вартістю транспортного засобу ( 129 191,75 грн.) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу ( 113 778,31 грн. + 5466,82 грн. (втрата товарної вартості)) дорівнює 9946,62 грн..

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місяця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторно транспортне страхове бюро України.

Положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися про відшкодування шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за заподіяння шкоди.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в якій зазначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 пред'явлено вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку, який завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та складає вартість матеріального збитку в розмірі 70 245 грн. 13 коп., тому виходячи з характеру спірних правовідносин, між сторонами виникли цивільно-правові відносин, які пов'язані з відшкодування шкоди в порядку визначеному ст. 1194 Цивільного кодексу України.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тобто понесені фактичні витрати на оплату послуг за виконання ремонтних робіт у спеціалізованій установі, обсяг проведених робіт та перелік деталей та вузлів транспортного засобу, які були замінені, що безпосередньо впливає на порядок відшкодування заподіяних збитків, що унеможливлює дійти висновку, що розмір заподіяної позивачу шкоди, яка компенсована за рахунок страхової компанії, значно перевищує розмір реально понесених позивачем збитків для відновлення транспортного засобу, в той же час у відповідності до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка визначена позивачем в розмірі 70245,13 грн., є недоведеними в частині визначення розміру заподіяної шкоди, за відсутності доказів, які мали підтвердити проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, що є окремими предметом доказування та має слугувати підставою для відшкодування шкоди відповідно до вимог ст.1194 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що судом не прийнято, як доказ, Звіт про визначення вартості матеріального збитку, який складено СПД ОСОБА_5 20 вересня 2013 року , тому не підлягають відшкодуванню понесені витрати на проведення товарознавчого дослідження, які сплачено позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_5 в розмірі 3000,00 грн., оскільки вимоги в цій частині безпосередньо пов'язані з вирішенням питання щодо підстав відшкодування завданого позивачу матеріального збитку, крім того оплата здійснена на підставі Договору на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 20 вересня 2013 року, який укладено між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4, доказів оплати за наданні послуги безпосередньо позивачем до справи не долучено.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З урахуванням викладеного та відповідно до положень ст.ст.84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат до складу яких позивачем включено витрати по сплаті судового збору в розмірі 772,46 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., оскільки в межах даного спору судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 14 979, 1167, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я