Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Державної служби
інтелектуальної власності України про
визнання авторського права та визнання
свідоцтва про реєстрацію авторського
права на твір недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_4, поданою представником -
ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що нею у співавторстві з ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, у 1978 році було
створено оригінальну назву
лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
видача свідоцтва НОМЕР_1 про реєстрацію
авторського права на літературний твір
наукового характеру «ІНФОРМАЦІЯ_1» від
9 вересня 2011 року порушує її авторське
право, оскільки засвідчує авторські
права ОСОБА_5 як на текст літературного
твору наукового характеру, так і на
оригінальну назву твору, неологізм
«ІНФОРМАЦІЯ_1», у створенні якого
ОСОБА_5 участі не брав.

Позивачка просила, з урахуванням
уточнень, визнати її співавтором твору
- неологізму «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на 2
серпня 1978 року; визнати ОСОБА_5 таким, що
не є автором назви літературного твору
наукового характеру «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
визнати недійсним свідоцтво про
реєстрацію авторського права на твір
НОМЕР_1 від 9 вересня 2011 року та
зобов'язати Державну службу
інтелектуальної власності України
внести до Державного реєстру свідоцтв
про реєстрацію авторського права на
твір відомості щодо визнання недійсним
свідоцтва про реєстрацію авторського
права твір НОМЕР_1 від 9 вересня 2011 року
та опублікування їх в офіційному
бюлетені «авторське право і суміжні
права».

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 лютого 2012 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_4 співавтором твору -
неологізму «ІНФОРМАЦІЯ_1». Визнано
недійсним свідоцтво про реєстрацію
авторського права на твір НОМЕР_1 від 9
вересня 2011 року. Зобов'язано Державну
службу інтелектуальної власності
України внести до Державного реєстру
свідоцтв про реєстрацію авторського
права на твір відомості щодо визнання
недійсним свідоцтва про реєстрацію
авторського права на твір НОМЕР_1 від 9
вересня 2011 року та опублікувати
відповідні відомості у офіційному
бюлетені «авторське право і суміжні
права». Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що
наявність у позивачки колективного
авторського свідоцтва на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою від 2 серпня
1978 року, яке зареєстроване в Державному
реєстрі винаходів СРСР 13 жовтня 1992
року, не свідчить про те, що безспірно
вона є автором створення неологізму
«ІНФОРМАЦІЯ_1», наслідком чого було б
автоматичне заперечення чи заборона на
авторське створення творів, зокрема на
літературний твір наукового характеру
«ІНФОРМАЦІЯ_1», створеного ОСОБА_5 При
цьому суд вірно застосував чинні
міжнародні договори щодо захисту
інтелектуальної власності, Закон
України «Про авторське право і суміжні
права», відповідні норми ЦК України та
врахував роз'яснення, дані судам у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 4 червня 2010 року № 5 «Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав».

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д.
Луспеник