УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/59/14Головуючий суду
першої інстанції:Бистрякова Д.С.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Ломанова Л. О. "22" січня
2014 р. колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в
м.Феодосія у складі:

Головуючого суддіЛоманової Л.О.,
СуддівПритуленко О.В., Кустової І.В. При
секретаріБогданович О.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Феодосії цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, Закрите
акціонерне товариство «Південний
берег», приватний нотаріус
Білогірського районного нотаріального
округу ОСОБА_8, про звернення стягнення
на предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на
рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 1
листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі -
Банк) звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - домоволодіння
АДРЕСА_1 м. Феодосія та земельну
ділянку, що розташована за даною
адресою, в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 1 579 345, 55 грн.
за кредитним договором № 42/03 від 25
червня 2005 року, укладеним між Закритим
акціонерним товариством «Південний
берег» (далі - ЗАТ «Південний берег») та
позивачем.

Вимоги позову мотивовані тим, що 25
червня 2005 року між позивачем та ЗАТ
«Південний берег» укладений кредитний
договір № 42/03, за умовами якого
останній отримав кредит у сумі 1 500 000
грн. з зобов'язанням сплати 21 відсотку
за користування кредитом.

Виконання зобов'язань за зазначеним
кредитним договором, забезпечувалось
договором іпотеки № 92/03, що укладений 25
червня 2005 року між Банком та ОСОБА_7,
предметом іпотеки є зазначене нерухоме
майно.

З березня 2006 року ЗАТ «Південний берег»
припинило виконання зобов'язань за
кредитним договором, у зв'язку з чим за
ним станом на 1 червня 2006 року
утворилася заборгованість по
відсоткам у розмірі 79 345, 55 грн.

Банком на адресу позичальника та
іпотекодавця було направлено письмові
вимоги щодо погашення заборгованості
за зазначеним кредитним договором, які
не були задоволені протягом 30 днів.

В липні 2006 року позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав із позовом
до майнового поручителя ОСОБА_7 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- зазначене домоволодіння та земельну
ділянку, який рішенням суду від 17
лютого 2009 року задоволений.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
30 вересня 2009 року за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 рішення суду від 17
лютого 2009 року скасоване, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

28 вересня 2009 року майновий поручитель
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
позивача, про визнання недійсним
договору іпотеки № 92/03, виключення з
Державного реєстру іпотек записів про
обтяження нерухомого майна предмета
іпотеки та визнання недійсним
Кредитний договір № 42/03 від 25 червня 2005
року.

Рішенням суду від 3 червня 2011 року у
зазначеному позові ОСОБА_7 та у позові
Банку відмовлено.

Рішенням суду апеляційної інстанції
задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7:
рішення від 3 червня 2011 року в частині
відмови у задоволенні його позовних
вимог до Банку про визнання договору
іпотеки недійсним скасовано, ухвалено
нове рішення в цій частині про
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 -
визнано недійсним договір іпотеки №
92/03, укладений між Банком та ним,
виключено відповідні записи з
Державного реєстру іпотек та Єдиного
реєстру заборон відносно предмету
іпотеки.

Ухвалою суду касаційної інстанції від
11 липня 2012 року касаційну скаргу Банку
задоволено частково: рішення
апеляційного суду від 9 серпня 2011 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія від 20
листопада 2012 року апеляційні скарги
Банку та ОСОБА_7 задоволені частково:
рішення суду від 3 червня 2011 року
скасовано та ухвалено нове рішення у
справі - про відмову у позові Банку до
ОСОБА_7, та ЗАТ «Південний берег» про
звернення стягнення на предмет
іпотеки; також відмовлено у позові
ОСОБА_7 до Банку про визнання
іпотечного договору недійсним,
виключення з державного реєстру іпотек
предмета іпотеки.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у
задоволенні позову Банку до ОСОБА_7 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, апеляційною інстанцією було
враховано, що після ухвалення рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м. Феодосія від 9
серпня 2011 року, яким було визнано
недійсним договір іпотеки № 92/03 від 25
червня 2005 року та виключено з
Державного реєстру іпотек та Єдиного
реєстру заборон відчужень об'єктів
нерухомого майна відомості про
заборону предмет іпотеки, ОСОБА_7
продав за договорами купівлі-продажу
від 28 жовтня 2011 року жилий будинок
АДРЕСА_1 м. Феодосія та земельну
ділянку, що розташована за даною
адресою, ОСОБА_6

Враховуючи, що на момент повторного
розгляду справи апеляційною
інстанцією іпотекодавець ОСОБА_7 за
договором іпотеки № 92/03 не є власником
майна переданого в іпотеку в зв'язку з
його відчуженням ОСОБА_6, суд не знайшов
підстав для задоволення позовних вимог
Банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Оскільки про зміну власника іпотечного
майна Банку стало відомо тільки у
процесі розгляду вищевказаної справи
(у жовтні 2012 року), у лютому 2013 року ним
заявлений позов про звернення
стягнення на предмет іпотеки до нового
власника - ОСОБА_6 на підставі ст. 23
Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 1
листопада 2013 року вказаний позов Банку
задоволений - звернуто стягнення на
предмет іпотеки за Договором іпотеки №
92/03 від 25 червня 2005 року: домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Феодосія та на земельну
ділянку площею 0, 0244 га, розташовану за
даною адресою, що належать ОСОБА_6 на
праві приватної власності, з метою
погашення заборгованості за кредитним
договором № 42/03 від 25 червня 2005 року у
розмірі 1 579 345, 55 грн., шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
ЗУ «Про виконавче провадження» з
початковою ціною згідно експертної
оцінки, проведеної в межах виконавчого
провадження. Також судом вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі представник
відповідача просить суд скасувати
зазначене рішення суду та ухвалити
нове, яким у позові Банку відмовити.

Так, апелянт зазначає, що суд дійшов
неправомірного висновку щодо дії
зазначеного договору іпотеки, судом не
враховано, що відповідач є
добросовісним набувачем спірного
майна, Банк не має пріоритетного права
на предмет іпотеки, оскільки в даний
час немає запису в Державному реєстрі
іпотек; при зверненні до суду з
вимогами про звернення стягнення на
предмет іпотеки Банком не дотримана
позовна давність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи за
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 25
червня 2005 року між «Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком» (закрите акціонерне
товариство) (правонаступником якого є
позивач ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (Том 1,
а.с. 35-38) і ЗАТ «Південний берег» -
позичальником укладений кредитний
договір № 42/03, відповідно до умов якого
Банк надав позичальнику кредит у
розмірі 1 500 000 грн.; строк повернення
кредиту до 21 червня 2007 року (Том 1, а.с.
10-12). Пунктом 3.8. даного договору
передбачено, що забезпеченням кредиту
є: іпотека домоволодіння з земельною
ділянкою, що розташоване за адресою: м.
Феодосія, АДРЕСА_1, що належить
майновому поручителю; застава товарів
у обороті (паливно-мастильні
матеріали), що належать позичальнику.

В забезпечення виконання умов
зазначеного кредитного договору, у той
же день - 25 червня 2005 року між ОСОБА_7 та
«Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком»
(закрите акціонерне товариство)
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки № 92/03, зареєстрований
за реєстром № 1121, за умовами якого в
іпотеку було передано належне
іпотекодавцю домоволодіння, що
розташоване за адресою: м. Феодосія,
АДРЕСА_1, та земельна ділянка, що
знаходиться за цією ж адресою (Том 1, а.с.
13-17).

Згідно до п. 3.1.5 Договору іпотеки № 92/03
від 25 червня 2005 року, при невиконанні
Боржником зобов'язань за кредитним
договором, Іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
та реалізувати його, а п. 5.1. цього
договору передбачено, що
Іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо в момент настання строку
виконання Боржником зобов'язань за
кредитним договором, вони не будуть
виконані в цілому, в саме: при повному
або частковому неповерненні у
встановлені кредитним договором
строки суми кредиту та/або несплати або
часткової несплати у передбачені
кредитним договором строки суми
процентів.

У липні 2006 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, який
рішенням Феодосійського міського суду
АР Крим від 17 лютого 2009 року був
задоволений - звернуто стягнення на
належне ОСОБА_7 майно, що є предметом
договору іпотеки (Том 1, а.с. 18-19).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
30 вересня 2009 року за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 рішення суду від 17
лютого 2009 року скасовано з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції (Том 1, а.с. 26-27).

У вересні 2009 року до суду звернувся
ОСОБА_7 із позовом до Банку про визнання
недійсним договору іпотеки № 92/03 та
виключення з Державного реєстру іпотек
запису про обтяження нерухомого майна,
що є предметом іпотеки.

Ухвалою суду від 15 січня 2010 року позов
об'єднаний в одне провадження з позовом
Банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Згодом ОСОБА_7
доповнив позов вимогою про визнання
недійсним кредитного договору № 42/03
від 25 червня 2005 року, вказана вимога
ухвалою суду від 20 травня 2011 року
залишена без розгляду.

Рішенням суду від 3 червня 2011 року у
зазначених позовах Банку та ОСОБА_7
відмовлено (Том 1, а.с. 28-29).

За апеляційною скаргою ОСОБА_7 рішенням
Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосія
від 9 серпня 2011 року скасовано рішення
суду від 3 червня 2011 року в частині
відмови у його позові до Банку про
визнання договору іпотеки недійсним та
зобов'язання здійснити певні дії,
ухвалено нове рішення в цій частині -
визнано недійсним договір іпотеки №
92/03, що укладений 25 червня 2005 року між
Банком та ОСОБА_7, та виключено
відповідні записи з Державного реєстру
іпотек та Єдиного реєстру заборон щодо
предмету іпотеки (Том 1, а.с. 20-22).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 липня 2012 року
задоволена частково касаційна скарга
Банка, рішення суду апеляційної
інстанції від 9 серпня 2011 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
(Том 1, а.с. 32-33).

У процесі розгляду зазначеної справи,
ОСОБА_7 28 жовтня 2011 року за нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу продав домоволодіння з
земельною ділянкою, що є предметом
іпотеки, ОСОБА_6 (Том 1, а.с. 179-181, Том 2, а.с.
1-3).

Рішенням Апеляційного суду АР Крим у м.
Феодосія від 20 листопада 2012 року
апеляційні скарги Банку та ОСОБА_7
задоволені частково; рішення місцевого
суду від 3 червня 2011 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні зазначених позовів Банку
та ОСОБА_7 відмовлено (Том 1, а.с. 23-25).

Відмовляючи у позові Банку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
апеляційний суд виходив з відсутності
правових підстав для цього у зв'язку зі
зміною власника майна, що було
предметом іпотеки, оскільки ОСОБА_7
продав відповідачу у справі ОСОБА_6 за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 28 листопада 2011 року
домоволодіння та земельну ділянку, що
розташовані за адресою: м. Феодосія,
АДРЕСА_1

До участі у справі новий власник
іпотечного майна залучений не був.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованість ЗАТ «Південний берег»
перед Банком за зазначеним кредитним
договором за період з 1 березня 2006 року
по 31 травня 2006 року станом на 29 січня 2013
року складає 1 579 345, 55 грн.; у тому числі:
заборгованість за кредитом - 1 500 000 грн.,
заборгованість за процентами - 79 345, 55
грн. (Том 1, а.с. 9).

Дані щодо погашення даної
заборгованості на час вирішення спору
у матеріалах справи відсутні.

Зазначені обставини не заперечуються
сторонами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

За змістом статті 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Пунктом 7.4. договору іпотеки № 92/03 від 25
червня 2005 року передбачено, що у
випадку переходу права власності на
предмет іпотеки до третіх осіб за
вказаних в договорі підстав (незалежно
від наявності згоди Іпотекодержателя -
Банку на такий перехід) право іпотеки
залишається, а третя особа несе усі
обов'язки Іпотекодавця - майнового
поручителя у повному обсязі.

Суд першої інстанції, з'ясувавши
обставини справи й давши їм належну
оцінку, дійшов правильного висновку
про задоволення позову з передбачених
ст. ст. 23, 38-39 Закону України «Про
іпотеку» підстав.

Доводи апелянта про те, що відповідач є
добросовісним набувачем спірного
майна не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки дані обставини не мають
правого значення для вирішення даного
спору по суті.

Довід апеляційної скарги про сплив
позовної давності щодо вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не підтверджений матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що до
суду з позовом про звернення стягнення
на предмет іпотеки у липні 2006 року Банк
звернувся до іпотекодавця ОСОБА_7,
остаточно рішення по вказаній справі
прийнято 20 листопада 2012 року, а про
відчуження даного майна відповідачем
іншій особі - ОСОБА_6- Банку стало відомо
(або могло стати відомо) тільки у жовтні
2012 року, коли ОСОБА_7 подав відповідну
заяву до суду апеляційної інстанції. За
таких обставин твердження апелянта
щодо недотримання позивачем позовної
давності для звернення до суду з
відповідними вимогами до відповідача
ОСОБА_6 у лютому 2013 року не можуть бути
прийняті до уваги.

Посилання апелянта на відсутність на
час розгляду даної справи відповідного
запису в Державному реєстрі іпотек та
відсутність у Банку пріоритетного
права на предмет іпотеки, також не може
бути визнано підставою для скасування
рішення суду, оскільки рішення суду
апеляційної інстанції від 9 серпня 2011
року, яким були задоволені вимоги про
виключення з Державного реєстру іпотек
та Єдиного реєстру заборон записів
щодо спірного майна, скасовано в
касаційному порядку, а при новому
розгляді в суді апеляційної інстанції
20 листопада 2012 року у позові в цій
частині було відмовлено.

Отже, при розгляді справи судом повно
з'ясовані обставини, що мають значення
для вирішення спору, висновки суду
відповідають обставинам справи,
зібраним у справі доказам судом дана
належна оцінка.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування оскаржуваного
рішення, тому апеляційна скарга
представника відповідача підлягає
відхиленню, а рішення Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 1 листопада 2013 року - залишенню
без змін.

На підставі наведеного, керуючись
статтею 303, пунктом 1 частини 1 статті 307,
частиною 1 статті 308, пунктом 1 частини 1
статті 314 та статтею 315 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 1
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Судді:

Л.О. Ломанова О.В. Притуленко І.В.
Кустова