АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3430/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/20/14
Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С.І.
Доповідач Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Прядкіної О.В., Чічіля В.А.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 20 вересня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про повернення безпідставно
одержаних коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

17 липня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
повернення безпідставно одержаних
коштів в сумі 160 735 грн. основного боргу,
88 860 грн. 70 коп. інфляційних збитків,
процентів в сумі 65 653 грн. 79 коп., а
всього 315 249 грн. 49 коп., обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що вона на протязі
часу з 08 жовтня 2004 року по 28 липня 2008
року брала в позику від ОСОБА_1 грошові
кошти.

У 2006 році в неї з'явилась
фінансова можливість повернути кошти,
тому за їх домовленістю, ОСОБА_1 надав
їй реквізити його депозитного рахунку
для перерахування таких коштів, а тому
вона в період з 15.02.2006 року по 11.10.2008 року
на депозитний рахунок відповідача
перерахувала кошти на загальну суму 160
735 грн. Однак, відповідач у 2009 році
звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука з позовом
до неї про стягнення боргу за договором
позики, який був задоволений. При цьому
судом як першої так і апеляційної
інстанції не було взято до уваги
грошові кошти, які були нею
перераховані відповідачу з метою
повернення позики, оскільки із наданих
копій квитанцій не можливо встановити
з якою метою були здійснені дані
банківські операції. Отже, так як ці
кошти не були зараховані на повернення
позики, вважає, що відповідач ці кошти
отримав безпідставно.

Рішенням Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про повернення безпідставно
одержаних коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 безпідставно одержані кошти в
сумі 160 735 грн., збитки від інфляції в
сумі 88 860 грн. 70 коп., та проценти за
користування безпідставно одержаними
коштами в сумі 65 653 грн. 79 коп., а всього
стягнуто 315 249 грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 3 152 грн. 50 коп. сплаченого
судового збору.

Рішення суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 20
вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Частиною 3 цієї статті визначено,
що апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть учать у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на піставу своїх вимог і заперечень
та добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи в їх сукупності, що
у період з 15 лютого 2006 року по 11 жовтня
2008 року ОСОБА_2 на депозитний рахунок
ОСОБА_1 перераховано кошти в загальній
сумі 160 735,00 грн., що не заперечувати
сторони та підтверджується
квитанціями №8 від 15.02.2006 року, №16 від
17.04.2006 року, №2 від 15.06.2006 року, №9 від
03.07.2006 року, №15 від 15.08.2006 року, №1 від
15.09.2006 року, №5 від 16.08.2006 року, №3 від
20.09.2006 року, №2 від 03.10.2006 року, №5 від
23.10.2006 року, №8 від 02.11.2006 року, №8 від
19.02.2007 року, №21 від 28.02.2007 року, №11 від
05.03.2007 року, №1 від 04.04.2007 року, №5 від
17.04.2007 року, №11 від 17.09.2007 року, №6 від
17.10.2007 року, №1 від 01.11.2007 року, №1 від
19.11.2007 року, №2 від 30.11.2009 року, №1 від
03.12.2007 року, №4 від 18.12.2007 року, №5 від
09.01.2008 року, №5 від 03.03.2008 року, №1 від
04.04.2008 року, №29 від 18.04.2008 року, №5 від
06.05.2008 року, №18 від 16.05.2008 року, №1 від
30.05.2008 року, №5 від 06.06.2008 року, №10 від
15.07.2008 року, №8 від 16.07.2008 року, №9 від
16.07.2008 року, №6 від 02.09.2008 року, №2 від
15.09.2008 року, №12 від 11.10.2008 року.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи ( потерпілого) без достатньої
правової підстави ( безпідставно
набуте майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в
частині стягнення із ОСОБА_1 на її
користь безпідставно отриманих
грошових коштів в сумі 160 735 грн., судом
першої інстанції вірно враховано
недоведеність того, що зазначені кошти
були перераховані ОСОБА_2 на виконання
зобов'язань за договором, тому рішення
у цій частині є законним і
обґрунтованим та відповідає висновку
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 листопада 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
яким вказана сума коштів, що внесена
ОСОБА_2 на депозитний рахунок ОСОБА_1 не
зарахована у рахунок погашення її
боргу за договором позики (а.с 188).

Одночасно позивачем ОСОБА_2 не
доведено, що відповідачу ОСОБА_1 було
відомо щодо безпідставності отримання
ним вказаних коштів, який вважав їх
коштами, що вносились ОСОБА_2 на його
депозитний рахунок від інших осіб за
договорами оренди.

Не врахувавши вищезазначеного,
суд першої інстанції безпідставно
застосував положення ч. 2 ст. 1214
Цивільного кодексу України, стягнувши
з відповідача на користь позивача
проценти за користування ними в сумі 65
653, 79 грн. відповідно до положень ст. 536
цього Кодексу, а також ч. 2 ст. 625 ЦК
України щодо стягнення боргу з
урахуванням індексу інфляції в сумі 88
860, 70 грн. у зв»язку з відсутністю
грошових зобов»язань між сторонами.

На вказані обставини суд першої
інстанції не звернув уваги, внаслідок
чого дійшов необґрунтованого висновку
про задоволенні позовних вимог в
частині стягнення збитків від інфляції
та процентів за користування
безпідставно одержаними коштами.

За таких обставин, рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 20
вересня 2013 року в частині стягнення
збитків від інфляції в сумі 88 860 грн. 70
коп. та процентів за користування
безпідставно одержаними коштами в сумі
65 653 грн. 79 коп. підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову у стягненні
вказаних сум за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
вирішено питання стосовно судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.п. 3,4, ст. ст.
314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 вересня 2013 року - в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
збитків від інфляції в сумі 88 860 грн. 70
коп., та процентів за користування
безпідставно одержаними коштами в сумі
65 653 грн. 79 коп. СКАСУВАТИ.

Ухвалити у цій частині нове
рішення, яким відмовити у
стягненні вказаних сум за
безпідставністю.

Зменшити суму судового збору, що
стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
до 160 7, 35 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : _______________
Ю.М. Винниченко

Судді: _____________ О.В. Прядкіна
______________ В.А.Чічіль