№2/756/1318/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Оболонський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Великохацької В.В.,

при секретарі
Бабинцевій Т.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання недійсними договорів про
надання споживчого кредиту та іпотеки,
-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про захист
прав споживача, визнання недійсним
договору про надання споживчого
кредиту та визнання недійсним договору
іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що
20.12.07 між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
позивачем було укладено договір №
0 про надання споживчого кредиту,
відповідно до якого позивач отримав
від відповідача ПАТ «УкрСиббанк»
грошові кошти в іноземній валюті в
розмірі 407 000 (чотириста сім тисяч)
доларів США зі сплатою процентів за
його користування шляхом внесення
ануїтетних платежів передбачених
договором та законодавством. Крім того,
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк» та позивачем було
укладено договір іпотеки № 73421,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі за № 6338, згідно зазначеного
договору позивач передав відповідачу
ПАТ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру №
АДРЕСА_1. Позивач просить звернути
увагу на той факт, що станом на момент
укладення спірного договору були
чинними правила надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту. Банки зобов'язані в кредитному
договорі або додатку до нього надавати
детальний розпис сукупної вартості
кредиту з урахуванням ставки
процентної ставки за ним, вартості всіх
супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача.
Станом на момент укладення спірного
договору були чинними правила надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджені
постановою Національного Банку
України від 10.05.07 №168. Відповідно до п. 1.3
вказаних правил банки зобов'язані
забезпечувати виконання цих правил під
час укладення кредитних договорів із
споживачами. Згідно п. 3.1 правил банки
зобов'язані в кредитному договорі або
додатку до нього надавати детальний
розпис сукупної вартості кредиту з
урахуванням процентної ставки за ним,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших фінансових зобов'язань
споживача, зазначивши таке: - значення
процентної ставки та порядок
обчислення процентних доходів
відповідно до вибраного банком методу
згідно з вимогами нормативно-правових
актів Національного банку; - перелік,
розмір і базу розрахунку всіх комісій
(тарифів) банку, що пов'язані з наданням,
обслуговуванням і погашенням кредиту,
у тому числі комісії за обслуговування
кредитної заборгованості,
розрахунково-касове обслуговування,
здійснення валютно-обмінних операцій,
юридичне оформлення тощо. П. 3.2 Правил
встановлено, що кредитний договір має
містити, зокрема графік платежів у
розрізі сум погашення основного боргу
а також інших фінансових зобов'язань
споживача за кожним платіжним періодом
з урахуванням даних, передбачених у
додатку до цих правил. Позивач звертає
увагу в позовних вимогах на те, що у
спірному договорі жодним чином не
відображено детального розпису
сукупної вартості кредиту для
споживача з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
супутніх послуг, не встановлено
графіку платежів за договором, не
зазначено порядку обчислення
процентних доходів і процентної ставки
відповідно до вибраного банком методу
згідно з вимогами нормативно-правових
актів Національного банку, не
передбачено переліку, розміру та бази
розрахунку всіх комісій (тарифів)
банку, що пов'язані за наданням,
обслуговуванням і погашенням кредиту,
у тому числі комісії за обслуговування,
здійснення валютно-обмінних операцій,
не визначено правил, за якими
змінюється процента ставка за кредитом
залежно від зміни облікової ставки
Національного банку України. Відтак,
між позивачем та відповідачем не
досягнуто згоди за всіма істотними
умовами договору про надання
споживчого кредиту. Позивач вважає, що
положення пунктів 1.3.2, 2.3, 3.1, 4.5, 4.6, 4.8, 4.9.
5.1, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.8, 8.9, .5.10, 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 8.1, 8.2,
8.3, 8.6, 10.2, 10.9, 10.12, 12.1 спірного договору
містять дискримінаційні та
несправедливі умови. Спірний договір в
цілому містить дискримінаційні та
несправедливі по відношенню до
позивача умови, а визнання їх частково
недійсними зумовить неактуальність
договору та матиме наслідком зміну
інших його істотних умов - даний
договір підлягає визнанню недійсними
повністю. Враховуючи, що всі додаткові
угоди та додатки до спірного договору є
його невід'ємними частинами, то
визнання недійсним договору
автоматично має наслідком визнання
недійсними усіх його частин, включаючи
усі додаткові угоди та додатки до
договору. Відповідно до ч. 2 ст 548 ЦК
України недійсне зобов'язання не
підлягає забезпеченню; недійсність
основного зобов'язання спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим кодексом.

Просить суд визнати недійсним повністю
з моменту укладення договір про
надання споживчого кредиту №0 від
20.12.07 з усіма його додатковими угодами
та додатками, укладений між АКІБ
«УкрСиббанк» (правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 Визнати
недійсним повністю з моменту укладення
договір іпотеки « 73421 від 20.12.07,
укладений між АКІБ «УкрСиббанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2 та
зареєстрований в реєстрі за №6338.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» у судовому засіданні
заперечував щодо задоволення позовних
вимог.

Представник відповідача ТОВ
«Кей-Колект» у судовому засіданні
позов не визнав, заперечував щодо його
задоволення. У своїх запереченнях
зазначив, що докази подані позивачем та
його представником не є повними, а
аргументи не відповідають дійсності.
Позивач був повідомлений про всі
істотні умови договору про надання
споживчого кредиту та погодився з ним,
більше того позивач протягом тривалого
часу належним чином виконував умови
договору, тому доводи позивача з
приводу недійсності договору є
безпідставними та надуманими.

Третя особа та її представник у
судове засідання не з'явились, про час і
місце судового розгляду справи
повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступне.

Між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» укладено договір про
надання споживчого кредиту №0 від
20.12.07, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позивачу, а позивач
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит в іноземній валюті в сумі 407000
доларів США та сплатити проценти за
його користування шляхом внесення
ануїтет них платежів в порядку та на
умовах, визначених договором (а.с. 8-14).

Відповідно до договору іпотеки
№73421 від 22.12.07 позивач ОСОБА_1 передав
АКІБ «УкрСиббанк» передав в іпотеку
нерухоме майно: квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є
власністю позивача на підставі
договору купівлі-продажу предмету
іпотеки, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_2 20.12.07 за
реєстровим №6334 (а.с. 15-18).

Як вбачається з додаткової угоди
№1 до договору про надання споживчого
кредиту №0 від 20.12.07, укладеної між
позивачем та АКІБ «УкрСиббанк»,
сторони домовились про перенесення
строків виконання зобов'язань позивача
зі сплати процентів за договором та про
зміну розміру ануїтетного платежу за
договором (а.с. 163-164).

Відповідно до додаткової угоди №2
до договору про надання споживчого
кредиту №0 від 20.12.07, укладеної між
позивачем та АКІБ «УкрСиббанк»,
сторони домовились про зміну дня
сплати ануїтетного платежу та
домовились про зміну розміру
ануїтетного платежу (а.с. 165).

Пунктом 1.3.2 договору про надання
споживчого кредиту передбачено, що
умовами договору може бути
встановлений новий розмір процентної
ставки за користування кредитом у разі
настання будь-якої обставин,
передбачених п. 10.2 договору.

Відповідно до п. 10.2 договору про
надання споживчого кредиту відповідно
до вимог статті 651 ЦК України сторони
погодили, що протягом дії цього
договору банк відповідно до умови 1.3.1
договору може змінити розмір
процентної ставки в сторону збільшення
у разі настання будь-якої з наступних
обставин: порушення позичальником
кредитної дисципліни; погіршення
фінансового стану позичальника,
документально підтвердженого в
результаті щорічного моніторингу, що
проводиться банком відповідно до
внутрішніх нормативних документів на
підставі довідки про доходи, тощо, а
також даних по виконанню позичальником
кредитної дисципліни, тобто
своєчасного погашення заборгованості
таабо виконання інших зобов'язань,
передбачених цим договором; здійснення
поточних коливань процентних ставок за
вкладами таабо кредитами, або зміни у
кредитній політиці НБУ.

Як вбачається з п. 4.8 договору про
надання споживчого кредиту позивач
зобов'язався, зокрема, за власний
рахунок застрахувати предмет застави.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний
застрахувати предмет іпотеки на його
повну вартість від ризиків випадкового
знищення, випадкового пошкодження та
псування, якщо іпотечним договором цей
обов'язок не покладено на
іпотекодержателя.

Пунктом 5.9 договору про надання
споживчого кредиту передбачено, що
банк має право вимоги до страховика у
випадку знищення чи пошкодження
предмету застави.

Відповідно до положень Закону
України «Про іпотеку» договір про
страхування укладається на користь
іпотекодержателя, який у разі настання
страхового випадку набуває право
вимоги до страховика.

Посилання позивача на відсутність у
позичальника права розірвання
договору є безпідставними, оскільки
таким правом він наділений на підставі
ст. 651 ЦК України, відповідно до якої має
право розірвати за рішенням суду. Якщо
договір розірваний у зв'язку з істотним
порушенням договору однією із сторін,
друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих
розірванням договору.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають
право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
( ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені зокрема частиною
першою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Таким чином, враховуючи, що умови
договору споживчого кредиту про
надання споживчого кредиту №0 від
20.12.07, укладеного між позивачем ОСОБА_1
та АКІБ «УкрСиббанк», та договору
іпотеки №73421 від 22.12.07 відповідають
вимогам законодавства та не суперечать
ст.ст. 251, 252 ЦК України, а тому підстав
для визнання недійсним вказаних
договорів не вбачається.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-11, 60, 61,
88, 169, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання недійсними договорів про
надання споживчого кредиту та іпотеки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
В.В. Великохацька