АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4087/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Макаренко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 30 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», третя особа: ОСОБА_3
про визнання кредитного договору,
договору застави та договору поруки
недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 рокупозивач звернулася в
суд із зазначеним позовом, в якому,
просила його задовольнити з
урахуванням уточнених вимог.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що банк
ввів її в оману, оскільки узгоджений у
договорі кредиту від 08 травня 2008 року,
що укладений між стронами, детальний
розпис сукупної вартості кредиту з
урахуванням процентної ставки за ним,
вартості всіх супутніх послуг, інших
фінансових зобов'язань позичальника, а
саме розмір абсолютного значення
подорожчання кредиту не відповідає
фактично встановленому у кредитному
договорі, тобто істотна умова договору
- загальна ціна у 3,5 разів більша ніж
фактично встановлено договором.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30 січня 2014 року - в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати його та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
суд ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що суд помилково зробив
висновок, що вона посилалася на норми
Закону «Про захист прав споживачів»,
які набули чинності з 2011 р. та до
спірних правовідносин вказані в позові
норми Закону не застосовуються, тому
що оспорюваний Кредитний договір було
укладено в 2008 році.

Крім того, на час укладення
оспорюваного договору вона діяла під
впливом хибних відомостей і її
внутрішня воля сформувалася невірно.

Зазначила про те, що Додаткової угоди
№2 до Кредитного договору не
підписувала.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що договори не
суперечать нормам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
оскільки при їх укладанні
волевиявлення позивача було вільним і
відповідало внутрішній волі, про що
свідчить її підпис.

Висновок суду відповідає
обставинам справи та грунтується на
вимогах закону.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Договір, укладений під впливом омани, є
оспорюваним правочином, і тягар
доказування у даній категорії справ
щодо доведеності наявності омани на
момент вчинення правочину
покладається на сторону позивача.

Судом встановлено, що 08.05.2008 року між
сторонами було укладено кредитний
договір № 242/П, за умовами якого, банк
надав позичальнику грошові кошти у
сумі 32 594,06 доларів США на придбання
автотранспортного засобу марка DODGE
модель CALIBER SXT, № кузова НОМЕР_1,
кредитні кошти надавалися строком до
08.05.2015 р., за користування кредитними
коштами встановлюється плата в розмірі
12,5 процентів річних, за обслуговування
кредиту встановлюється щомісячна
плата в розмірі 213,98 грн., що становить
0,13 % від суми кредиту.

Крім того, було укладено договір
застави вказаного автотранспортного
засобу, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО - ОСОБА_4, та який
зареєстровано в реєстрі за №523, також
08.05.2008 року було укладено договір
поруки між Банком та поручителем -
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (а.с. 23).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30.06.2011 по справі №
2-444/11, яке набрало законної сили,
встановлено, що 08.05.2008 ОСОБА_1 продано
іноземну валюту 32594,06 доларів США та
отримано 156125,55грн., згідно квитанції
від 08.05.2008 №319299 (а.с.26) та внесено в цей
же день на поточний рахунок за
кредитним договором №242/П суму в
розмірі 167233,60грн. На виконання умов
договору купівлі-продажу №20548566 від
03.04.2008 вартість автомобіля складала
164600,00грн. Також було встановлено, що
позивач вносила грошові кошти в
рахунок погашення заборгованості, що
підтверджено квитанціями. (а.с. 62-65).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
посилання позивача на те, що Банк
порушив її права, не надавши повну
інформацію щодо укладеного договору,
оскільки при укладенні договору вона
була ознайомлена з його умовами, не
заперечувала проти них та проти
підписання, погодилася на отримання у
кредит коштів саме на таких умовах, що
визначені договором, волевиявлення
сторін на укладання і підписання було
вільним, оскільки будь-яких доказів
протилежного ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, протягом дії кредитного
договору позивач не зверталася до
банку з пропозицією щодо внесення
будь-яких змін до договору, за
роз'ясненням положень, які були їй не
зрозумілі або за додатковою
інформацією щодо умов кредитування,
тим самим погоджуючись зі всіма
умовами такого договору.

Твердження апелянта про те, що Банк в
односторонньому порядку підвищив
процентну ставку не відповідає
дійсності, оскільки кредитний договір
був укладений 08.05.2008 р., a повідомлення
про зміну розміру процентної ставки
було відправлене відповідачем
позивачу 05.12.2008 р. відповідно до п.5.1.1
даного кредитного договору.

Апелянт в скарзі вказує, що вона не
підписувала Додаткового договору №2,
проте, такі доводи є безпідставними,
оскільки під час розгляду справи вона
не зверталася з питанням про
проведення почеркознавчої експертизи.

Отже, апеляційна інстанція
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що договори є
укладеними на умовах та в порядку,
визначеному чинним законодавством
України, з дотриманням принципу
свободи, а також встановлених законом
вимог щодо письмової форми та змісту, а
тому відсутні будь-які законні
підстави для визнання їх недійсними.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді