Справа № 361/5441/2013-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/1408/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

Справа №22Ц-780/1408/2014
Головуючий в І інстанції Пухна О.М.

Доповідач в ІІ інстанції
Приходько К.П.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 листопада 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: орган опіки і піклування
Броварської міської ради Київської
області, Сектор у справах громадянства,
іміграції та реєстрації фізичних осіб
Броварського МВ (з обслуговування м.
Бровари та Броварського району) ГУ МВС
України у Київській області про
виселення, зобов»язання зняти з
реєстрації,-

встановила:

у червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який
уточнювався в ході розгляду справи, та
просив усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів з його квартири
та зняття їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивував тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_1 яку придбав
на прилюдних торгах, що стверджується
свідоцтвом про придбання майна з
прилюдних торгів від 05 березня 2012 року.

Як на час придбання квартири, так і на
даний час, в ній проживають та
зареєстровані відповідачі в справі. В
добровільному порядку відповідачі не
бажають звільнити його квартиру, тому
він і звернувся до суду із зазначеним
позовом. Вказував, що ним на адресу
відповідачів направлялася вимога про
звільнення квартири, проте вона не
виконана.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2013 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. В
іншій частині позовних вимог
відмовити.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення незаконне
та винесене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просили рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 листопада 2013 року в частині
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, -
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні вказаного позову повністю
відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про придбання майна з прилюдних торгів
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1,
яка була продана на торгах у зв»язку з
тим, що перебувала в іпотеці у ВАТ
«Універсал Банк» за договором іпотеки,
укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_2 у рахунок погашення його
заборгованості за кредитним договором
перед банком.

Згідно з ст.317 ЦК України власнику
належить право володіння, користування
й розпорядження своїм майном. Власник
вправі вимагати усунення будь - яких
перешкод, пов'язаних з володінням,
користуванням та розпорядженням своїм
майном (391 ЦК України).

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно з ст.41 Конституції України, ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основних свобод,
ст. ст.316,317,319,321 ЦК України закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
па власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь - яких
порушень його прав хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об»єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.379,382 ЦК України).

В ст.109 ЖК України вказано що,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення па передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов»язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення.

Також в п.43 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 зазначено, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Позивачем відповідачу ОСОБА_2 поштою
було направлено вимогу про добровільне
звільнення спірної квартири, яке
відповідач ОСОБА_2 отримав 18 лютого 2013
року. Вказану обставину ОСОБА_2 визнав у
судовому засіданні.

Було з»ясовано, що вимога направлялася
лише одному відповідачу ОСОБА_2 Іншим
відповідачам, які проживають у
спірному жилому приміщенні, такі
вимоги позивачем не направлялися та
відповідно відповідачі їх не
отримували.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як па підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню лише в частині виселення
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Також вірно встановлено, що позовні
вимоги в частині зняття з реєстрації
місця проживання відповідачів у
спірній квартирі також підлягають
відхиленню, оскільки позивачем не
доведено й не надано доказів, що в цій
частині позову існує спір, оскільки
ОСОБА_3 не звертався до сектору у
справах громадянства, іміграції та
реєстрації фізичних осіб Броварського
МВ (з обслуговування м. Бровари та
Броварського району) ГУ МВС України у
Київській області з відповідними
вимогами.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія
судів, вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дав належну оцінку зібраним
доказам, вірно послався на закон, що
регулює спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319
ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді