Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 434/1715/13-ц
Провадження № 22ц/782/107/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Масенко Д.Є.,Коротких
О.Г.,

при секретарі: Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Луганську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 26 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 26 листопада 2013 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
(далі ПАТ «ОТП Банк» або позивач) до
ОСОБА_2 (далі відповідачка) про
стягнення заборгованості за Кредитним
договором від 14.09.2006 року задоволено. З
відповідачки на користь ПАТ «ОТП Банк»
стягнуто заборгованість за кредитом
та відсотками у розмірі 12.988,14 доларів
США (еквівалент 103.814,20 гривень за
офіційним курсом Національного банку
України станом на 05.02.2013 року); пеня у
розмірі 339,38 гривень, а також судові
витрати в сумі 1.041,53 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права, просила: рішення скасувати, у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідачка зазначила, що вона
належним чином не повідомлялася про
дату та час судових засідань; факт
отримання відповідачкою вимоги
позивача від 06.02.2013 року про дострокове
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором не доведено;
наданий позивачем розрахунок
заборгованості є незрозумілим у
частині визначення черговості
зарахування отриманих на погашення
кредиту грошових коштів; на підставі
наданого позивачем розрахунку
заборгованості неможливо визначити
реальну суму заборгованості за
кредитним договором від 14.09.2006 року, в
тому числі за тілом кредиту і за
відсотками.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка порушила умови
укладеного між сторонами 14 вересня 2006
року кредитного договору;
заборгованість, що утворилася станом
на 05 лютого 2013 року, підлягає стягненню
з відповідачки на користь ПАТ «ОТП
Банк».

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками суду, оскільки
вони відповідають повністю з'ясованим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що 14
вересня 2006 року між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
України» (правонаступником якого на
час розгляду справи є ПАТ «ОТП Банк»)
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір № ML-900/374/2006. Відповідно до умов
цього договору відповідачка отримала
кредит у розмірі 16.000,00 доларів США, з
плаваючою процентною ставкою за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 14 вересня 2021
року.

25 вересня 2007 року у зв'язку із зміною
прізвища відповідачки на ОСОБА_2
сторони уклали додатковий договір №
74/2006/1 (а. с.14).

06 лютого 2013 року на адресу ОСОБА_2,
позивач надіслав письмову вимогу про
дострокове виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором
(а.с.18-19, а.с.85).

У зв'язку з тим, що відповідачка свої
зобов'язання за Кредитним договором
належним чином не виконала, станом на
15.02.2013 року утворилася заборгованість,
а саме: 12.726,03 доларів США -
заборгованість за кредитом; 262,11
доларів США - заборгованість за
нарахованими відсотками; 42,46 доларів
США - пеня.

Між сторонами виник спір, що випливає
з кредитного договору №
ML-900/374/2006 від 14 вересня 2006 року.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частині 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

В матеріалах справи знаходяться
письмові заперечення відповідачки на
позовну заяву. Дані заперечення
враховувалися судом під час прийняття
рішення (а.с.103-104). Проведення 26
листопада 2013 року судового засідання
за відсутністю сторін, на повноту
дослідження обставин справи, не
вплинула.

Розмір заборгованості за кредитним
договором позивач підтвердив
належними доказами. Підстав ставити
під сумнів наданий ПАТ «ОТП Банк»
розрахунок заборгованості, немає.
Твердження позивачки про те, що цей
розрахунок є незрозумілим; що за ним
неможливо визначити реальну суму її
заборгованості перед банком, -
безпідставні.

Висновок суду першої інстанції про
неналежне виконання відповідачкою
кредитного зобов'язання, є правильним.
Норми матеріального права - статті 526,
530, 610-612, 625, 1049, 1054, 1055 ЦК України, до
спірних правовідносин застосовані
правильно. Наданим сторонами доказам
суд дав належну правову оцінку, повно
та всебічно встановивши обставини
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а спрямовані на
переоцінку доказів, яким суд дав
належну правову оцінку, повно та
всебічно встановивши обставини справи.
Висновки суду першої інстанції про
обґрунтованість заявленого позову
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення. Обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування вказаних висновків суду,
апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суд з одних
лише формальних міркувань.

Суд, вірно встановивши обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
правові норми та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення. Підстав для
зміни або скасування рішення суду
першої інстанції немає.

Керуючись статтями 304, 307-308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 26 листопада 2013
року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку, шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: