П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м.
Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого Яреми А.Г.Суддів:Патрюка
М.В.,Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л., Григор'євої
Л.І.,Онопенка В.В.,Сімоненко В.М.,
Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_10 до
ОСОБА_11 про зміну розміру аліментів,
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі за заявою ОСОБА_10 про перегляд
ухвали колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_10 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 7 лютого 2012
року з відповідача на її користь
стягнуто аліменти на неповнолітніх
дітей у розмірі Ѕ частини усіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягненням ними
повноліття. На даний час відповідач
перебуває в Канаді, де працює та
отримує значні доходи. Оскільки коштів,
які надсилаються, недостатньо для
належного утримання дітей, просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну
дитину.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 15 січня 2013 року позов ОСОБА_10
задоволено частково. Стягнуто
щомісячно з ОСОБА_11 аліменти на користь
позивачки на утримання дітей ОСОБА_12
та ОСОБА_13 у твердій грошовій сумі у
розмірі по 2000 грн. на кожну дитину.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 20 травня 2013 року рішення
Галицького районного суду м. Львова від
15 січня 2013 року скасовано та ухвалено
нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_10
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 серпня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_10 відхилено,
рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 травня
2013 року залишено без змін.

У заяві про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 серпня 2013 року
ОСОБА_10 порушує питання про скасування
зазначеної ухвали та направлення
справи на новий розгляд до суду
касаційної інстанції, посилаючись на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції ч.1 ст. 192 СК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах щодо можливості зміни
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частках від заробітку
батька дитини, на визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі
по 2000 грн на кожну дитину.

На обґрунтування заяви ОСОБА_10 надала
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 травня 2012 року,
8 жовтня 2012 року, 10 липня 2013 року, 25
вересня 2013 року, у яких суди дійшли до
висновків щодо можливості зміни
розміру аліментів, визначеного у
частці до заробітку (доходу) батька, на
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_10 - ОСОБА_14,
представника ОСОБА_11 - ОСОБА_15,
дослідивши доводи заяви, Судова палата
у цивільних справах Верховного Суду
України вважає, що заява про перегляд
судового рішення підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно зі ст. 353 ЦПК України Верховний
Суд України переглядає судові рішення
у цивільних справах виключно з підстав
і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

У справі, яка переглядається судами,
встановлено, що рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 7 лютого 2012
року з відповідача на користь ОСОБА_10
стягнуто аліменти на неповнолітніх
дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у розмірі Ѕ
частини усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше
30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення дітьми
повноліття.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 15 січня 2013 року змінено
розмір аліментів та вирішено стягувати
з відповідача на користь позивачки
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну
дитину.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_10, апеляційний
суд, з яким погодився й суд касаційної
інстанції, виходив із того, що
положеннями ч.1 ст.
192 СК України не передбачена можливість
зміни способу стягнення аліментів,
визначеного за рішенням суду.

Разом з тим у інших справах (ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8
жовтня 2012 року, від 25 вересня 2013 року та
від 11 травня 2012 року), суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про наявність
правових підстав для зміни розміру
аліментів, визначеного судом у частці
від заробітку (доходу) батька дитини,
визначивши його у твердій грошовій
сумі відповідно до положень ч.1 ст. 192 СК
України.

Отже, наявне неоднакове застосування
судом касаційної інстанції ч.1
ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про усунення
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції вказаної норми
матеріального права, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України виходить з такого.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України №
789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
держава визнає право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
(ч.1 ст. 184 СК
України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15
травня 2006 року №3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справи щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» розмір аліментів,
визначений судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним. Отже, у
зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір дитини може подати до
суду заяву про збільшення розміру
аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст. 184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК
України зміна розміру аліментів може
мати під собою зміну способу їх
присудження (зміна розміру аліментів,
стягнутих за рішенням суду у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини на розмір аліментів, визначений
у певній твердій грошовій сумі та
навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах
підлягає застосуванню не тільки
ст. 192 СК України, але й низка інших
норм, присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст. 182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст. 183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст. 184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції і
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволені позовних вимог про зміну
розміру аліментів і стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі, з
яким погодився суд касаційної
інстанції, дійшов помилкового висновку
про те, що в цій справі ключовим є
спосіб присудження аліментів у частках
від заробітку (доходу) батька, розмір
яких встановлено в рішенні Галицького
районного суду м. Львова, зміна якого
відповідно до ст. 192 СК України не
допускається.

Ураховуючи викладене, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 серпня 2013 року не може
залишатися в силі, а підлягає
скасуванню на підставі
п. 1 ст. 355 ЦПК України з
направленням справи на новий розгляд
до суду касаційної інстанції.

Щодо посилання заявниці на ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2013 року, яка надана
нею як приклад неоднакового
застосування норми права, предметом
позову є зменшення розміру аліментів,
визначених у твердій грошовій сумі, з
1500 грн. до 350 грн., тоді як у справі, яка
переглядається, заявлено позов про
зміну розміру аліментів, визначеного
за рішенням суду у частках до заробітку
(доходу) батька, на розмір аліментів,
визначений у твердій грошовій сумі.

Керуючись ст.ст. 355, 360 - 3, 360 - 4 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 серпня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути скасована
тільки з підстав, встановленій пунктом
2 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Головуючий А.Г. Ярема Судді М.В. Патрюк
Л.І. Григор'єва В.І. Гуменюк Н.П.
Лященко В.В. Онопенко Л.І. Охрімчук
Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко

.