Номер провадження № 22-ц/785/1100/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
Гончаренко В.М.

суддів: Короткова В.Д.,
Калараш А.А.,

з участю секретаря
Грубіян Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Приватного підприємства «Мерітайм
Трансшипмент Центр» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діамант Альянс»,
треті особи - УДАІ ГУМВС України в
Одеській області, фізична
особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання
правочинів недійсними, повернення
майна та стягнення збитків, за
апеляційною скаргою ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 22 листопада 2012
року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідачів, неодноразово
її уточнюючи, зокрема 16.09.2011 року,
просив визнати правочини недійсними,
повернути майно та стягнути збитки,
посилаючись на те, що 03.06.2007 року ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр»
прийняло на роботу (за контрактом) на
посаду менеджера із продажу
автомобілів ОСОБА_5, до повноважень
якого входило пошук клієнтів,
розміщення та демонстрація
транспортних засобів, а також
передання документів на автомобілі
дилеру - ТОВ «Диамант Альянс» для
оформлення довідок - рахунків, на
підставі яких транспортний засіб
реєструється в органах ДАІ за покупцем
/т.2 а.с.3/.

Автомобіль марки «Hyundai Tucson» був
ввезений ПП «Мерітайм Трансшипмент
Центр» на територію України за
вантажною митною декларацією
компанією «REDRICK COMPANY LTD» на підставі
контракту в якому зазначено, що
власником та вантажоодержувачем є ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр».

01.02.2008року та 01.04.2008 року між ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр» та ФОП
ОСОБА_4 укладено договір доручення
(розміщення транспортних засобів на
демонстраційному майданчику).

Зазначені договори доручення укладено
при посередництві та поручительстві
ОСОБА_2 /т.2 а.с.2/.

На забезпечення виконання ФОП ОСОБА_4
обов'язків за договором доручення б/н
від 01.02.2008, між ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» та ОСОБА_2
укладено договір поруки.

За накладною на внутрішнє переміщення
від 26.02.2008 року автомобіль марки «Hyundai
Tucson» передано ОСОБА_5 для розміщення на
демонстрацію.

У свою чергу, ОСОБА_5 передав автомобіль
марки «Hyundai Tucson» на зберігання та
демонстрацію ФОП ОСОБА_4 на підставі
акту приймання-передачі спірного
автомобілю від 08.04.2008 року, підписаного
директором ПП «Мерітайм Трансшипмент
Центр» /т.2 а.с.3/.

В обов'язки ОСОБА_5 входила передача
автомобіля ФОП ОСОБА_4, контроль
підписання ФОП ОСОБА_4 акту
приймання-передачі автомобіля та
повернення одного екземпляру акту в
бухгалтерію ПП «Мерітайм Трансшипмент
Центр». Також ОСОБА_5 повинен був
контролювати збереження ФОП ОСОБА_4
переданих останньому на демонстрацію
автомобілів ПП «Мерітайм Трансшипмент
Центр».

01.10.2008р., під час проведення
інвентаризації автомобілів ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр», було
виявлено недостачу спірного
автомобіля.

Як стало відомо згодом, ОСОБА_5 без
дозволу та відома керівництва ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр» передав
ФОП ОСОБА_4 оригінал вантажної митної
декларації, сертифікат відповідності
та інші супроводжуючі документи на
спірний автомобіль /т.2 а.с.3/.

Скориставшись переданими ОСОБА_5
документами на автомобіль, ОСОБА_4, без
належних на то повноважень, здійснив
реалізацію автомобіля марки «Hyundai Tucson»
покупцю ОСОБА_3 /т.2 а.с.3/.

Доповнивши та уточнивши позовні вимоги
03.09.2012 року, позивач остаточно просив
визнати недійсним правочин між ТОВ
«Діамант Альянс» та ОСОБА_3 щодо
договору купівлі - продажу автомобіля
«Hyundai Tucson», визнати за ПП «Мерітайм
Трансипмент Центр» право власності на
зазначений автомобіль, вилучивши його
у ОСОБА_3, стягнути на їх користь зі
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 59
869, 10 грн. /т.2 а.с.217/.

При цьому представник позивача
посилався на те, що 08.06.2007 року між ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр» та TOB
«Диамант Альянс» укладено дилерський
договір № 1, предметом якого є
організація співробітництва між
постачальником та дилером, організація
збуту продукції на підставі договорів,
укладених після підписання даного
договору.

11.06.2007 року між ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» та TOB «Диамант
Альянс» підписано угоду до
вищезазначеного дилерського договору

12 жовтня 2007 року між TOB
«Віннер-Одеса» та ФОП ОСОБА_4 укладено
договір оренди твердого покриття за №
12/10, відповідно до якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
користування тверде покриття у вигляді
асфальтного майданчика площею 1 184 кв.м.,
розташованого на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1.

01.02.2008року між ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» та ФОП ОСОБА_4
укладено договір доручення (розміщення
транспортних засобів на
демонстраційному майданчику) б/н від
01.02.2008 року, відповідно до якого
довіритель доручає, а повірений
зобов'язується здійснювати від імені
та за рахунок довірителя наступні дії -
демонструвати третім особам
транспортні засоби, що належать
довірителю та передані повіреному, на
демонстраційному майданчику за
адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений договір доручення укладено
при посередництві та поручительстві
відповідача ОСОБА_2

На забезпечення виконання ФОП ОСОБА_4
обов'язків за договором доручення б/н
від 01.02.2008, між ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» та ОСОБА_2 укладено
договір поруки б/н від 01.02.2008р.,
відповідно до якого останній
зобов'язується перед ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр» відповідати за
виконання ОСОБА_4 його зобов'язань за
договором доручення б/н від 01.02.2008 року,
укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ПП
«Мерітайм Трансшипмент Центр».

18.02.2008 року на територію України за
вантажною митною декларацією від 18.02.2008
року ввезено автомобіль марки «Hyundai
Tucson». Відповідно до графи 8 декларації
одержувачем товару є ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр».

Зазначений товар поставлено компанією
«REDRICK COMPANY LTD» на підставі контракту
№RTM-11/2007 від 27.11.2007 року та договору
комісії №МТА-27/11 від 27.11.2007 року, при
цьому зазначено, що власником та
вантажоодержувачем є ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр».

Автомобіль було розміщено на
демонстрацію на майданчику за адресою
м.Одеса, вул. Приморська (біля
Потьомкінських сходів).

У жовтні 2008 року після проведення
інвентаризації майна ПП «Мерітайм
Трансшипмент Центр», встановлено
недостачу зазначеного автомобіля.

Також з»ясувалося, що у 2008 році ОСОБА_3,
з метою придбання автомобілю звернувся
на демонстраційний майданчик за
адресою АДРЕСА_1. Після проведення
переговорів ОСОБА_3, з його пояснень,
сплатив особі, яка представилась
директором, аванс у розмірі біля 1 000
доларів США та підписав з цією особою
10.06.2006 року договір купівлі-продажу. На
наступний день ОСОБА_3 привіз на
демонстраційний майданчик ФОП ОСОБА_4
кошти у розмірі 25 300 доларів США і
вручив цю суму особі, яка назвалась
директором та з яким було укладено
договір, сплативши додатково ще 7 000
грн. для постановки автомобіля на облік
в органах ДАІ.

12.06.2008 року автомобіль марки «Hyundai Tucson»
зареєстровано МРЕО-2 УДАІ УМВС України
в Одеській області на ОСОБА_3

На думку позивача, TOB «Диамант Альянс»
спірний автомобіль ОСОБА_3 не
передавало, кошти за спірний
автомобіль не отримувало.

У зв»язку з цим договір купівлі-продажу
спірного автомобілю є недійсним з
огляду на те, що не був направлений на
реальне настання правових наслідків,
передбачених таким договором, а саме
передачу автомобілю покупцю та сплату
покупцем коштів продавцю.

Відповідно до довідки УДАІ УМВС
України В Одеській області від
19.07.2012року ФОП ОСОБА_4 дозвіл на
торгівлю транспортними засобами не
видавався.

Крім того, як встановлено матеріалами
кримінальної справи, підпис від імені
ОСОБА_8 у наданому на експертизу акті
приймання-передачі автомобіля «Hyundai
Tucson» виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою
особою.

Позивач, вважаючи, що він та його
представник не передавали ОСОБА_3
спірний автомбіль, просив позов
задовольнити.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 22 листопада
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
представник ПП «Мерітайм Трансшипмент
Центр» звернувся до суду з апеляційною
скаргою про скасування оскаржуваного
рішення.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
03.06.2007 року позивач в особі директора
ОСОБА_8 уклав із ОСОБА_5 трудовий
контракт, згідно п. 1 якого останнього
прийнято на роботу до ПП «Меритайм
Трансшипмент Центр» на посаду
головного менеджера із оплатою 800 грн.
на місяць (п.6 контракту).

Відповідно до умов контракту ОСОБА_5
зобов'язаний був працювати 5 днів на
тиждень протягом 40 годин в строк до
01.01.2009 року, здійснювати консультування
покупців автомобілів, проводити
демонстрації та тест-драйви
автомобілів, оформляти звіти за
результатами роботи, виконувати якісно
та своєчасно доручення, завдання та
вказівки керівних органів позивача,
нести повну матеріальну
відповідальність за збереження
матеріальних цінностей позивача,
виконувати Правила внутрішнього
розпорядку (відповідно пункти 4, 7,
підпункти 10.1, 10.2, 10.4, пункт 11 контракту).

На думку колегії суддів, заслуговує на
увагу судження суду першої інстанції,
що між позивачем та ОСОБА_5 укладено
трудовій договір і виникли
правовідносини, які регулюються КЗпП
України.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
регулювання правовідносин між ОСОБА_5,
як представником позивача із
відповідними повноваженнями від
останнього на пошук клієнтів,
розміщення та демонстрацію
транспортних засобів, реалізацією
автомобілів у роздріб, а також на
передачу документів на автомобіль
дилеру -ТОВ «Диамант Альянс» для
оформлення довідок - рахунків нормами
ЦК України, оскільки норми цього
кодексу регулюють правовідносини між
покупцем та позивачем або
уповноваженим дилером - ТОВ «Диамант
Альянс», як продавцем автомобіля.

Між ОСОБА_5 та позивачем існують
правовідносини, що регулюються нормами
КЗпП України, оскільки він є
працівником позивача, тому в цьому
аспекті правовідносини, що регулюються
нормами ЦК України між ним та покупцем
не виникали.

08.07.2007 року позивач уклав із ТОВ
«Діамант Альянс» дилерський договір №
1 про співробітництво у галузі
реалізації транспортних засобів і
номерних знаків, предметом якого,
згідно п.1.1. є організація
співробітництва між сторонами
договору, а саме: збут продукції на
умовах поставки, купівлі-продажу,
комісії, підряду, а також інших угод,
укладених після підписання цього
договору.

Відповідно до умов зазначеного
договору позивач надав ТОВ «Диамант
Альянс» документи, пов'язані із
реалізацією продукції та необхідні
згідно законодавства України для їх
подальшої реалізації, надав
повноваження щодо укладання усіх
правочинів із третіми особами від
свого імені та за свій рахунок без
повноважень представляти позивача у
правовому сенсі, право власності на
товар від позивача до нього не
переходить, розрахунки за товар
покупець здійснює із позивачем, ТОВ
«Диамант Альянс» зобов'язується
виписати та передати покупцю
довідку-рахунок на товар (відповідно п.
2.5, п.п. 2.7 - 2.8, п. 3.3 Дилерського договору
в редакції угоди від 11.06.2007 року).

01.02.2008 року позивач уклав із ФОП ОСОБА_4
договір доручення, згідно п. 1.1. якого,
взяв на себе зобов»язання
демонструвати третім особам
транспортні засоби позивача на
демонстраційному майданчику у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов цього договору,
укладеного на невизначений строк, ФОП
ОСОБА_4 не має права укладати договори
із покупцями на товар позивача,
повідомляє позивача про намір покупця
придбати переданий йому від позивача
транспортний засіб, отримує від
позивача товар із відповідними
документами, при чому усі обов'язки
виникають у ФОП ОСОБА_4 з моменту
підписання відповідного акту -прийому
передання товару (відповідно п.2.2.3, п.
2.2.5, п.п. 2.2.8 - 2.2.9, п. 2.12, п. 2.15, п.п. 3.1-3.6, п. 8.1
договору доручення).

Також, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що між позивачем і ТОВ
«Діамант Альянс», позивачем та ФОП
ОСОБА_4 укладено господарські договори
і виникли правовідносини, які
регулюються ГК України та ЦК України.

16.02.2008 року ТОВ «Толиман» на підставі
ВМД № 511000106/8/ ввезло в Україну
автомобіль марки Hyundai Tucson кузов НОМЕР_1
(далі - Автомобіль), який придбано у
власність позивача на підставі
контракту № RTM-11/2007 від 27.11.2007 року та
договору комісії № МТА-27/11 від 27.11.2007
року.

26.02.2008 року позивач передав ОСОБА_5
автомобіль із усіма супровідними
документами.

В подальшому ОСОБА_5 доставив
автомобіль на демонстраційний
майданчик ФОП ОСОБА_4 у АДРЕСА_1
(асфальтовий майданчик біля
Потьомкінських сходів) для
демонстрації з метою його продажу і
пошуку покупців. Ці дії ОСОБА_5
здійснював як працівник позивача в
межах своїх повноважень.

11.07.2008 року між дилером та працівником
позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж спірного автомобіля
ОСОБА_3 у ТОВ «Диамант Альянс».

12.06.2008 року РЕВ № 2 при УДАІ ГУ МВС
України в Одеській області видало
свідоцтво НОМЕР_2 про реєстрацію
транспортного засобу на ім'я ОСОБА_3 на
автомобіль «Hyundai Tucson», кузов НОМЕР_1, 2008
року, держномер НОМЕР_3 на підставі
довідку - рахунку серії ДДР № 322673 від
11.07.2008 року і автомобіль разом із
ключами та документами було передано
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. За ч. 5 ст. 656 ЦК України
особливості договору купівлі-продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватися законом. При цьому за
загальним правилом відповідно до ч.1 ст.
334 ЦК України право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 34 ЗУ „Про дорожній
рух" (в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) експлуатація
незареєстрованих транспортних засобів
забороняється.

Відповідно до п. 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
КМУ від 07.09.1998 року N 1388 (в редакції
станом на 11-12.06.2008 року), правомірність
придбання транспортних засобів може
бути підтверджено довідкою - рахунком
за формою згідно з додатком N 1 до
Правил, видана суб'єктом
підприємницької діяльності, який
реалізує транспортний засіб.

Вірно встановлено судом першої
інстанції, що відповідні правила щодо
державної реєстрації транспортних
засобів регулюють правовідносини між
ОСОБА_3 та державними органами лише
відносно експлуатації автомобіля, а не
набуття ОСОБА_3 права власності, яке
виникло у нього після підписання
сторонами правочину довідки-рахунку.

Також на думку колегії суддів
правильно зазначено судом першої
інстанції, що вимога про визнання
недійсною довідки - рахунку ТОВ
«Діамант Альянс», виписаної на ім'я
ОСОБА_3 як доказ купівлі-продажу
автомобіля задоволенню не підлягає,
тому що таку довідку видано належною
особою - ТОВ «Діамант Альянс» в межах
його повноважень за дилерським
договором на підставі належних
документів (ВМД № 511000106/8/ від 18.02.2008
року), переданих уповноваженим
працівником - ОСОБА_5

Таким чином є вірним судження
суду першої інстанції про достатність
доказів щодо спростування посилання
позивача на безоплатність договору, за
яким ОСОБА_3 придбав автомобіль, тому що
згідно наявних у справі документів
було укладено договір купівлі-продажу,
який є відплатним.

Крім того, судом першої інстанції
правильно звернуто увагу, що позивачем
заявлено вимоги про визнання недійсним
саме договорів купівлі-продажу з
посиланням на порушення при цьому ст. 655
ЦК України та ст. 42 ГК України, а не
інших правочинів та з інших підстав.

Відсутність у ОСОБА_3 розрахункового
документу не може свідчити про
відсутність у нього наміру на оплату
автомобіля, тому що отримання такого
документу є його правом, а не
обов'язком.

Крім того, закон не зобов'язує покупця
отримати такий документ від продавця
та зберігати його протягом певного
часу. Будь-яка можлива зміна обставин
вже після укладення договору не має
правового значення для такого
правочину, оскільки вона відбулася
після його укладення.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Відтак
у суду відсутні підстави для виходу за
межі заявлених вимог та перевірки
наявності інших підстав, не зазначених
позивачем і не підтверджених доказами.

Також вірно встановлено, що не
відповідає дійсності посилання
позивача на укладення договору
купівлі-продажу автомобіля між ним, ТОВ
«Діамант Альянс» і ОСОБА_3, оскільки
такий договір укладено між ТОВ
«Діамант Альянс» і ОСОБА_3 шляхом
оформлення та видачі відповідної
довідки-рахунку.

На думку колегії суддів, безпідставним
є посилання позивача на укладення
договору купівлі-продажу автомобілю
між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_3, оскільки
жодного доказу існування такого
договору ані до суду першої інстанції,
ані до суду апеляційної інстанції
надано не було.

Приймається також до уваги зауваження
суду першої інстанції, що акт
приймання-передачі автомобіля від
08.04.2008 року ФОП ОСОБА_4 не підписаний за
наслідком відсутності у нього
зобов»язань за договором доручення від
01.02.2008 року, умовами якого передбачено
виникнення правовідносин лише з
моменту підписання відповідного акту -
приймання передачі товару.

Зважаючи на вищевикладене, вимога про
стягнення зі ОСОБА_2 як поручителя ФОП
ОСОБА_4 та з ФОП ОСОБА_4 матеріальної та
моральної шкоди задоволенню не
підлягає, оскільки будь-яких обов'язків
у цих осіб перед позивачем не виникало.

Встановлені судом обставини (наявність
у ОСОБА_5 прав діяти як працівник
позивача із повноваженнями на пошук
клієнтів, розміщення на демонстрацію
транспортних засобів і реалізацією
автомобілів у роздріб, передання
документів на автомобіль дилеру -ТОВ
«Диамант Альянс» для оформлення
довідки - рахунку, передання позивачем
ОСОБА_5 автомобіля під звіт згідно п.2 ч.1
ст. 134 КЗпП України, умови реалізації
його на спеціальному майданчику,
передання автомобіля ОСОБА_3 разом із
відповідними документами на його ім'я й
ключами, передачу ОСОБА_3 коштів за
автомобіль особі, яку ОСОБА_5
представив йому як директора) дають
підстави для висновку про те, що ОСОБА_3
не знав та не міг знати про існування
перешкод для придбання автомобіля.

Відповідно до п. 1.2 Правил роздрібної
торгівлі транспортними засобами і
номерними агрегатами, затверджені
наказом № 228 від 31.07.2002 Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20 серпня
2002 року за № 681/6969, які були чині на
момент виникнення спірних
правовідносин, ці правила поширюються
лише на суб'єктів господарювання, які
здійснюють роздрібну торгівлю
транспортними засобами і номерними
агрегатами і зареєстровані в
установленому порядку.

Відповідно до ч.3 п. 28 Порядку державної
реєстрації, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
року № 1388, транспортні засоби, ввезені
в Україну з метою їх подальшого
відчуження суб'єктами підприємницької
діяльності, які реалізують транспортні
засоби, і придбані юридичними чи
фізичними особами, реєструються на
підставі довідок-рахунків та вантажних
митних декларацій. А відтак і подальша
реєстрація РЕВ № 2 при УДАІ ГУ МВС
України в Одеській області автомобіля
за ОСОБА_3 є законною, оскільки подання
акту до органу реєстрації для
реєстрації транспортного засобу
Порядком державної реєстрації не
передбачено.

Не заслуговують на увагу доводи
позивача про недійсність договору
купівлі-продажу автомобіля з підстав
не сплати ОСОБА_3 коштів за автомобіль,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ
від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Закон не передбачає можливість
визнання правочину недійсним через
невиконання стороною такого правочину
його умов, а відтак вимога про визнання
договору купівлі-продажу спірного
автомобіля недійсним з цих підстав
задоволенню не підлягає.

Не підлягають задоволенню вимоги про
визнання за позивачем права власності
на автомобіль, вилучення автомобіля
від ОСОБА_3 та передання його позивачу,
оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_3
є власником і добросовісним набувачем
автомобіля за відплатним договором,
автомобіль вибув з володіння позивача
за його волею на підставі накладної №
м-260208-2 від 26.02.2008 року на внутрішнє
переміщення і був отриманий під звіт
працівником позивача ОСОБА_5, який мав
належні повноваження та несе за нього
повну матеріальну відповідальність, а
тому немає підстав для застосування
положень ст.ст. 387, 388, 392 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.69 ЦПК України кожна
особа зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції надано повну та
об»єктивну оцінку правовідносинам, які
виникли між сторонам.

При цьому, доводи скарги та матеріали
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями 309 ЦПК
України, як підстави для скасування
рішення. Таким чином, приведені в
апеляційній скарзі доводи не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який керуючись законом має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти, і встановивши відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення ухваленого по
даній справі та відсутність підстав
для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст.314
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Мерітайм Трансшипмент
Центр» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 22 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш