УХВАЛА

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області від 2 липня
2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 1
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 24
вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 11 438 грн 88 коп. зі сплатою 12 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. Свої зобов'язання за
кредитним договором у повному обсязі
ОСОБА_3 не виконав, утворилася
заборгованість станом на 29 березня 2013
року в розмірі 161 910 грн 22 коп., яку
позивач просив стягнути з
позичальника.

Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 2
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1
листопада 2013 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 24 вересня 2008
року у розмірі 11 256 грн 93 коп.,
яка складається: 10 571 грн 82 коп. -
заборгованість за кредитом, 675 грн 11
коп. - заборгованість за користування
кредитом, а також витрати по сплаті
судового збору в сумі 229 грн 40 коп. В
решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги банку
задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що банк не
надав ОСОБА_3 й суду Умови надання
споживчого кредиту, які передбачали
надання йому кредиту, умови й
відповідальність за порушення, тому
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог у розмірі основного
боргу та відсотків за користування
кредитом, а вимоги про стягнення
заборгованості по комісії, пені за
несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань та штрафів вважав
безпідставними.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що за
кредитним договором, укладеним 24
вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3, останній отримав кредит у
розмірі 11 438 грн 88 коп.
зі сплатою 12 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не
виконав, утворилася заборгованість
станом на 29 березня 2013 року в розмірі 161
910 грн 22 коп.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно із умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»). Пунктом
5.5 цих Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафу сторонами встановлено
тривалістю в п'ять років, що відповідає
ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Проте суди у порушення ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору. При
цьому, задовольняючи позов, суди
належним чином не встановили розмір
заборгованості боржника за кредитним
договором, який є укладений з моменту
досягнення у належній формі усіх
істотних умов.

Посилання судів на те, що позичальник
не підписував Умови надання споживчого
кредиту, тому не повинен нести
передбачену ними відповідальність
безпідставні, так як згідно умов
кредитного договору його складовою є
Умови надання споживчого кредиту, а,
отже, підписавши кредитний договір,
позичальник погодився з такими
Умовами.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області
від 2 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська