АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/616/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № №2/639/348/2013
Категорія: право власності
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової Г.І.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій
К.В., Галушко Т.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності,
визначення порядку користування
земельною ділянкою та встановлення
земельного сервітуту, -

в с т а н о в и л а

До суду із зазначеними вимогами
звернулася позивач, в обґрунтування
яких зазначала, що є з відповідачем
власниками кожний по ? частині
домоволодіння АДРЕСА_1

Земельна ділянка площею 450 кв.м
виділялася згідно рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради
депутатів трудящих м. Харкова № 18-30 від
15.02.1961 року їх батькові, згідно з
договором про надання в безстрокове
користування земельної ділянки, для
будівництва індивідуального житлового
будинку.

За життя батька склався певний порядок
користування приміщеннями житлового
будинку, відповідно до якого кімнату 1-5
займав батько, кімнату 1-4 займала вона,
кімнату 1-З займав відповідач та її син.
Кімната 1-2 знаходилася у загальному
користуванні співвласників. Такий
порядок користування житловим
будинком залишився і після смерті
батька.

В зв'язку із виникненням конфліктів з
приводу користування приміщеннями
будинку позивачка звернулася до суду
із зазначеним позовом.

Крім того, просила встановити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташований спірний житловий
будинок з надвірними будівлями.

В подальшому уточнила заявлені вимоги
і просила суд, підтримуючи свої вимоги,
викладені в позовній заяві від 07.08.2012
року провести розподіл домоволодіння
згідно варіанту № 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
03.11.2012. Житловий будинок з надвірними
будівлями розподілити між
співвласниками з незначним відступом
від їх ідеальних часток, з виконанням
деяких переобладнань у житловому
будинку літ. «А-1» та сплатою
грошової компенсації співвласнику,
ідеальна частка якого зменшується.

Просила виділити на належну їй частку в
праві власності у її користування
приміщення житлового будинку літ. «А-1»,
які визначені експертом для першого
співвласника, а саме: кухню 1-1 площею 8,3
кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 8,7 кв.м.,
житлову кімнату 1-4 площею 7,4 кв.м,,
частину житлової кімнати 1-3 площею 5,7
кв.м., сіни літ. «а» (приміщення І) площею
5,6 кв.м., ганок літ. «а-1», всього
підсобних та житлових приміщень на
загальну суму 31 893 грн., що на 5 149,5 грн.
більше.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року позов
задоволений частково: проведено поділ
домоволодіння між співвласниками
відповідно до 1 варіанту,
запропонованого експертом, в решті
позовних вимог відмовлено.

На зазначене рішення суду сторони
подали апеляційні скарги, в яких
зазначали, що судом невірно
встановлені обставини по справі, а
також що рішення ухвалене із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_3 просив скасувати
рішення та ухвалити нове по суті
позовних вимог, а ОСОБА_2 - змінити його
в частині відмови у перерозподілі
часток у праві власності.

Судова колегія, вислухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_3 слід
відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, сторони є власниками кожен
по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1.

Крім того, сторони є
землекористувачами спірної земельної
ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№ 27/14/07 від 03.11.2011 року, призначеної
судом за клопотанням позивачки і
проведеної експертом ТОВ «Міський
центр експертиз», надано один варіант
розподілу житлового будинку з
визначенням грошової компенсації та
один варіант визначення порядку
користування земельною ділянкою. Судом
також врахований порядок користування
приміщеннями житлового будинку, що
фактично склався.

В цій частині судова колегія
погоджується із рішенням районного
суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи з цих положень правовий режим
спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відтак, домовленість співвласників про
порядок володіння і користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю, є обов'язковою для них при
здійсненні ними правомочностей
володіння й користування спільним
майном.

Що ж стосується існуючої у
співвласника правомочності
розпорядження спільним майном та її
здійснення, то вони передбачені в ст.
ст. 364, 367 ЦК України як способи
реалізації цієї правомочності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки з майна, що є у спільній
частковій власності.

Зазначені правила стосуються всіх
видів рухомого та нерухомого майна, в
тому числі й житлових будинків як
об'єктів права власності.

При цьому, виходячи з аналізу змісту
норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України
слід дійти висновку, що виділ часток
(поділ) жилого будинку (будинків), що
перебуває у спільній частковій
власності, є можливим, якщо кожній зі
сторін може бути виділено окремий
будинок чи відокремлену частину
будинку із самостійним виходом
(квартиру) або у разі, коли є технічна
можливість переобладнання будинку в
ізольовані квартири, які за розміром
відповідають розміру часток
співвласників у праві власності.

Відтак, визначальним для виділу частки
або поділу будинку (будинків) в натурі,
який перебуває у спільній частковій
власності, є розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової
власності мають рівні права стосовно
спільного майна пропорційно своїй
частці в ньому, суд, здійснюючи поділ
майна в натурі (виділ частки), повинен
передати співвласнику частки жилого
будинку та нежилих будівель, які
відповідають розміру й вартості його
частки, якщо це можливо без завдання
неспівмірної шкоди господарському
призначенню будівлі.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6,
7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 р. N 7 з
наступними змінами "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок", поділ
жилого будинку в натурі між учасниками
спільної часткової власності на
будинок можливий за умови, якщо кожній
із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру), яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності, а також за наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного
власника, суд з врахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації учаснику
спільної власності, частка якого
зменшилась.

Як встановлено по справі, об'єктом
цивільно-правового спору є
домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1,
яке належить сторонам на праві
спільної часткової власності.

При цьому ідеальні частки сторін у
праві спільної власності на вказане
нерухоме майно становлять ?? на
підставі відповідних
правовстановлюючих документів.

Таким чином, виходячи з приписів ст. 364
ЦК України співвласники спірного
домоволодіння мають право на виділ у
натурі належної їм частки у цьому
спільному майні.

Згідно висновку проведеної по справі
судової будівельно-технічної
експертизи № 27/14/07 від 03.11.2011 року,
призначеної судом за клопотанням
позивачки і проведеної експертом ТОВ
«Міський центр експертиз» експертом,
враховуючи розташування надвірних
споруд та будівель, часу їх побудови, а
такожфактичного порядку користування
цим нерухомим майном (домоволодінням),
що склався між сторонами,
запропоновано лише єдиний варіант
реального виділу (поділу) в натурі
часток співвласників із спільного
нерухомого майна.

Експертом також зазначено, що ідеальні
частки співвласників при виділі в
натурі часток у праві власності на
спільне нерухоме майно за фактичним
його користуванням не співпадають з
первісними ідеальними частками за
рахунок вартості майна, що виділяється.

Виходячи із зазначених обставин,
експертом розраховано грошову
компенсацію співвласнику, ідеальна
доля якого зменшиться при виділі.

При цьому судова колегія вважає
доцільним звернути увагу на те, що
районний суд, відмовляючи позивачці у
задоволенні її вимог щодо
перерозподілу часток у спільній
частковій власності в зв'язку із
виділом, своє рішення в цій частині не
вмотивував, а обмежився висновком про
не відповідність таких позовних вимог
діючому законодавству.

Стосовно висновку суду першої
інстанції в частині встановлення
порядку користування співвласниками
земельною ділянкою, що розташована
АДРЕСА_1, судова колегія з ним
погоджується, оскільки доказам по
справі в цій частині дана об'єктивна
оцінка і зроблений вірний висновок.

Керуючись ст.ст. 301, 302, п.п.3 і 4 ст. 309, 312,
313, 317 ЦПК України, судова колегія
судової палати, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року
змінити, скасувавши його в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про перерозподіл часток у праві
власності на домоволодіння.

У зв'язку з виділом у натурі часток із
нерухомого майна, що є у спільній
частковій власності, перерозподілити
частки у праві власності на
домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
57/100 його частин замість раніше
належної їй ідеальної частки (1/2 ) у
праві спільної часткової власності на
це нерухоме майно, а за ОСОБА_3 - на 43/100
частин вказаного домоволодіння
замість раніше належної йому ідеальної
частки (1/2) у праві спільної часткової
власності на цей об'єкт нерухомості.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -