Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя у складі
головуючого судді Галущенко Ю.А.,при
секретарі Верелецькому М.О.,розглянув у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 р.ОСОБА_1звернувся до суду з
позовом,в якому зазначає,що 09.06.2001 р.ним
був укладений шлюб із
відповідачкою,зареєстрований
Запорізьким міським відділом
РАЦС,актовий запис № 362.

Шлюб для кожної із сторін перший.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,який за
домовленістю між сторонами буде
проживати з відповідачкою.

На теперішній час сторони продовжують
спільно проживати,однак їх шлюб є
формальним,з серпня 2013 р.вони не
підтримують особистих відносин та не
спілкуються,ведення спільного
господарства припинено та поновлювати
його позивач наміру не має.

Посилаючись на те,що через різні
погляді на сімейне життя, втрату
почуття поваги між ним та
відповідачкою відсутнє
взаєморозуміння,склалася
морально-психологічна ситуація,яка
негативно впливає на психічний стан
неповнолітнього сина,відновлення сім*ї
неможливе,позивач просить суд
розірвати шлюб з відповідачкою.

Майновий спір між сторонами на
теперішній час відсутній

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав та пояснив,що
протягом з серпня 2013 р.їх сім*я з
відповідачкою фактично
розпалася,через сварки та відсутність
порозуміння створені неможливі умови
спільного проживання.Рішення про
розірвання шлюбу прийнято ним
обмірковано та усвідомлено,оскільки
збереження сім*ї неможливе,буде
протирічити інтересам в тому числі і
неповнолітнього сина,в присутності
якого відбуваються з*ясування відносин
між ним та відповідачкою. Протягом
строку на примирення відновлення
подружніх відносин з відповідачкою не
відбулося,вважає подальше збереження
шлюбу неможливим та наполягає на його
розірванні.

Відповідачка в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечувала
з тих підстав,що вони з позивачем
спільно проживають та продовжують
вести господарство,підтримують шлюбні
стосунки. Між виникають
непорозуміння,однак вона має намір та
бажання примиритись з позивачем та
продовжити сімейні відносини.

За клопотанням відповідачки суд надав
сторонам строк на примирення,як
пояснила відповідачка в судовому
засіданні,примирення не відбулося,в
зв*язку з чим погодилась на розірвання
шлюбу з позивачем.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши позивача та
відповідачку,дослідивши надані
письмові докази у сукупності, суд
дійшов висновку, що позов заявлений
обґрунтовано,підлягає задоволенню на
підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Відповідно до ст.105,110 СК України за
позовом одного із подружжя шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання на підставі рішення суду.

Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу,якщо буде встановлено,що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них,інтересах їхніх
дітей,що мають істотне значення.

Судом встановлено та перевірено
доказами, що 09.06.2001 р.ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали шлюб, зареєстрований
Запорізьким міським відділом
РАЦС,актовий запис № 362,після одруження
прізвища чоловіка та дружини
ОСОБА_1,про що надана копія свідоцтва
про одруження.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,який за
домовленістю між сторонами буде
проживати з відповідачкою.

Шлюб для сторін перший.

На час розгляду справи про розірвання
шлюбу спір між сторонами про поділ
спільного майна відсутній.

З серпня 2013 р.сторони проживають
спільно,проте втратили почуття поваги
та любові,взаємопорозуміння
відсутнє,кожен переймається лише
особистими проблемами.

Як пояснив суду позивач,розлад у сім*Ї
триває кілька років,тобто має не
короткочасний характер,причиною чого є
конфлікти,через які створена
ненормальна психологічна
обстановка,що відповідачка по суті не
оспорювала,однак вважала,що збереження
сім*ї можливе.

На думку суду,шлюб між сторонами не
може бути збережений,їх взаємини
свідчать про відсутність ознак
сім*ї,примирення між ними не відбулося
і позивач проти цього категорично
заперечує.

Факти,встановлені судом,приводять до
висновку,до шлюб між сторонами
розпався остаточно,спільне життя
сторін як подружжя не
поновлено,оскільки збереження шлюбу
можливо на паритетних засадах,почуттях
взаємної любові та
поваги,взаємодопомоги та
підтримки,тобто на тому,що є
морально-правовою основою шлюбу і між
сторонами втрачено.

Конкретні обставини даної справи та
категоричне небажання позивача
примиритися з відповідачкою вказують
на те,що позивач не має наміру
відновлювати шлюбні стосунки,а
відповідачка не заперечувала,що
докладені зусилля не призвели до
збереження сім*ї.

За таких обставин подальше формальне
існування шлюбу обмежує особисту
свободу сторін та порушує їх особисті
інтереси, що мають істотне
значення,протирічить ч.1 ст.51
Конституції України про добровільну
згоду жінки та чоловіка на перебування
в шлюбі.

Крім того, існуюча психологічна
обстановка негативно впливає на
розвиток дитини подружжя, порушує її
право на виховання в сім*ї в умовах
взаємоповаги та любові.

Питання про зміну прізвища
відповідачкою не ставилось.

На підставі ст.105,110,112 СК
України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб ,укладений 09.06.2001 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований Запорізьким
міським відділом РАЦС,актовий запис №
362-розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачці
ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Ю.А.Галущенко