Провадження №2/761/952/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсною згоди на
укладання договору та визнання
недійсним договору безвідсоткової
позики,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсною згоди
на укладання договору та визнання
недійсним договору безвідсоткової
позики.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
пояснив, що між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
договір безвідсоткової позики, згідно
якого ОСОБА_3 надала у власність ОСОБА_2
безвідсоткову позику в сумі 2055900 грн.
Укладання даного договору
здійснювалось за наявності письмової
згоди позивача. Однак, дана згода не
відповідає встановленим вимогам
дійсності правочину, оскільки
відповідач ОСОБА_2, який є чоловіком
позивача ОСОБА_1 завірив останню, що
кошти він отримав у позику в інтересах
сім»ї. Однак, подальша доля отриманих
відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів
позивачу невідома, для потреб сім»ї їх
не було використано.

З урахуванням викладеного,
представник позивача просив визнати
недійсною згоду, надану позивачем на
укладання договору безвідсоткової
позики, визнати недійсним даний
договір.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечував проти
позову, пояснивши, що 17.09.2013 року
вироком Печерського районного суду м.
Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було засуджено
за вчинення шахрайських дій в особливо
великих розмірах. Одним із епізодів
вказаної кримінальної справи є
розслідування обставин вчинення
вищевказаними особами шахрайських дій
щодо неправомірного привласнення
належних позивачу грошових коштів.
Представник позивача вважає, що метою
подання даного позову є уникнення
позивача від кримінальної
відповідальності за вчинення
шахрайських дій, оскільки на момент
надання згоди на укладання договору
позики позивач добре розуміла, що дії
її чоловіка ОСОБА_2 були направлені на
обман позивача і заволодіння її
коштами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився повторно, про час та місце
слухання справи повідомлявся
належними чином, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу без його
участі.

Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, про час та місце слухання
справи повідомлялася належним чином,
направила на адресу суду письмові
пояснення в яких зазначила, що вона не
визнає позов та просила розглядати
справу без її участі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 17.04.2009 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 було укладено договір
безвідсоткової позики, згідно якого
ОСОБА_3 надала у власність ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 2055900 грн.. а ОСОБА_2
зобов'язався їх повернути у визначений
договором строк.

Даний договір був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Як зазначила у позовній заяві позивач,
укладання вищевказаного договору
здійснювалось за наявності письмової
згоди позивача, внесеної до реєстру
нотаріальних дій.

Посилання позивача на положення ч. 2
ст. 65 СК України з приводу звернення до
суду з даним позовом, відповідно до
якої дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового, суд вважає
безпідставними, оскільки згода від
позивача ОСОБА_1 на укладання
оспорюваного правочину була отримана,
про що позивач зазначає в позові та не
заперечувалося в судовому засіданні.

Позивач в позовній заяві посилається
на ст. 229 ЦК України як на підставу для
визнання договору безвідсоткової
позики недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, дана норма регулює
відносини осіб, які вчинили правочин, а
в даному випадку позивач не є стороною
оспорюваного договору.

Суд, оцінюючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, приходить до
висновку, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, позовні вимоги є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України,
ст.65 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218,
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-я особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсною
згоди на укладання договору та
визнання недійсним договору
безвідсоткової позики залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя