Справа № 415/6454/13-ц
Провадження № 22ц/782/174/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Маляренко І.Б., Яреська
А.В.

при секретарі:Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 24 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя
особа - ОСОБА_4 про розірвання договору
дарування за вимогою дарувальника.

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернулася
до суду з зазначеним позовом, в якому
просила розірвати укладений 11 червня
2009 року між нею та відповідачем, який
приходиться їй сином, договір
дарування житлової квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач
посилалася на те, що раніше - у 2009 році,
піддавшись обіцянкам відповідача, вона
подарувала йому вказану житлову
квартиру, 1/2 частки у праві власності,
на яку він за її вимогою вподальшому
подарував її доньці - ОСОБА_4 Позивач
вказувала, що коли відносини між нею та
її сином погіршилися, останній
перестав надавати їй матеріальну
допомогу, перестав утримувати вказану
квартиру в належному стані та
намагався її продати.

Окрім цього, позивач зазначала, що у
2013 році їй стало відомо, що вироком
Лисичанського міського суду
Луганської області від 28 вересня 2012
року відповідача було засуджено за
скоєння злочину проти здоров'я її
доньки, що згідно зі ст. 727 ЦК України
надає їй право вимагати розірвання
вище зазначеного договору дарування
від 11.06.2009 року.

Рішенням Лисичанського міського
суду Луганської області від 24.12.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 були залишені
без задоволення у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

З даним рішенням не згодні позивач
ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3 та третя
особа у справі - ОСОБА_4, в апеляційній
скарзі просять його скасувати та
постановити по справі нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити, посилаючись при цьому на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
а також на невідповідність висновків
суду обставинам справи.

В судове засідання апеляційної
інстанції учасники процесу не
з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином. Зокрема позивач ОСОБА_2
вважається повідомленою відповідно до
вимог ч.5 ст.76 ЦПК України, оскільки
судова повістка була отримана її
представником ОСОБА_3, факт чого
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення. З боку
відповідача ОСОБА_5 до апеляційного
суду надійшла заява про розгляд справи
за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріли справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду, колегія
суддів судової палати приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 11 червня 2009 року між
позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_5 було укладено договір дарування
житлової квартири АДРЕСА_1, на підставі
якого відповідач став власником
вказаної квартири. Вподальшому, а саме
16.03.2010 року відповідач ОСОБА_5 на
підставі договору дарування передав
безоплатно у власність третьої особи у
справі - ОСОБА_4 ? частку вищезазначеної
квартири і остання прийняла ? частку
квартири як дарунок.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач ОСОБА_5
вчинив умисний злочин, передбачений ч.1
ст.122 КК України проти здоров'я доньки
позивачки - ОСОБА_4 у зв'язку з чим був
засуджений вироком Лисичанського
міського суду Луганської області від
28.09.2012 року.

Зазначені обставини в повній мірі
підтверджуються матеріалами справи
(а.с. 6-7, 16-17, 61-62) і не заперечуються
сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що підстав для
розірвання договору дарування
квартири АДРЕСА_1, укладеного 11 червня
2009 року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_5 відповідно до
вимог ч.1 ст. 727 ЦК України в даному
випадку не існує, оскільки на момент
звернення позивачки до суду із
відповідним позовом спірна квартира,
що була предметом договору дарування,
щодо якого ставиться питання про його
розірвання, не перебувала у власності
відповідача, оскільки на підставі
договору дарування від 16.03.2010 року
право власності на ? частку спірної
квартири перейшло до третьої особи по
справі - ОСОБА_4 а відповідно до вимог ч.4
ст.727 ЦК України дарувальник має право
вимагати розірвання договору
дарування лише у разі, якщо на момент
пред'явлення вимоги дарунок є
збереженим, тобто таким, що перебуває у
власності обдарованого.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 727 ЦК України
дарувальник має право вимагати
розірвання договору дарування
нерухомих речей чи іншого особливо
цінного майна, якщо обдаровуваний
умисно вчинив злочин проти життя,
здоров'я, власності дарувальника, його
батьків, дружини (чоловіка) або дітей.

Згідно з ч.4 ст.727 ЦК дарувальник має
право вимагати розірвання договору
дарування, якщо на момент пред'явлення
вимоги дарунок є збереженим.

Збереження дарунку у сенсі ч.4 ст. 727
ЦК України передбачає знаходження його
у власності обдаровуваного у стані, що
відповідає його призначенню. У випадку
відсутності дарунку (його знищення,
відчуження третім особам, тощо), ні
вимога про розірвання правочину, ні
вимога про повернення дарунку
пред'являтись не можуть.

В даному випадку на момент
пред'явлення позивачем ОСОБА_2 вимоги
про розірвання договору дарування
спірної квартири, право власності на ?
частку цієї квартири належало третій
особі - ОСОБА_4, а тому в сенсі ч.4 ст. 727 ЦК
України дарунок не може вважатись
збереженим і суд перщої інстанції
дійшов вірного висновку стосовно
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що спірна квартира збережена в
натурі, тобто існує як об'єкт
матеріального світу, а тому факт
відчуження ? частки цієї кватири третій
особі в даному випадку не може
слугувати підставою для відмови у
задоволенні вимог позивачки про
розірвання договору дарування, не
заслуговують на увагу, оскільки
грунтуються на невірному тлумаченні
апелянтами норм діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що рішення суду
відповідає вимогам закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
можуть бути підставою для зміни чи
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 24 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: