У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Штормівської
сільської ради Сакського району
Автономної Республіки Крим, третя
особа - ОСОБА_5, про скасування рішення
сільської ради, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
припинення права власності за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 17 липня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 4
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 22 липня 1989 року він перебуває із
ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі. У
травні 2012 року він дізнався про те, що
за договором купівлі-продажу від 1
вересня 2008 року дружина, без його
письмової згоди, відчужила ОСОБА_4
житлові приміщення загальною площею 216
кв. м по АДРЕСА_1, які є їхньою спільною
сумісною власністю. У подальшому,
рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 07
листопада 2008 року цей договір визнано
дійсним. Рішенням виконкому
Штормівської сільської ради від 19
листопада 2008 року змінено статус
указаних житлових приміщень
гуртожитку на квартиру АДРЕСА_1. Згодом,
рішення Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 07
листопада 2008 року у справі про визнання
договору купівлі-продажу дійсним було
скасовано 08 жовтня 2012 року апеляційним
судом, у задоволенні позову відмовлено.
Посилаючись на незаконність
відчуження житлових приміщень, позивач
просив скасувати рішення виконавчого
комітету Штормівської сільської ради
від 19 листопада 2008 року «Про зміну
статусу приміщень у гуртожитку на жилу
квартиру АДРЕСА_1», скасувати свідоцтво
про право власності ОСОБА_4 та
припинити її право власності на
указану квартиру.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 17
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 листопада 2013 року,
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_5
жилі приміщення АДРЕСА_2. Визнано
незаконним та скасовано рішення
виконавчого комітету Штормівської
сільської ради Сакського району
Автономної Республіки Крим № 226 від 19
листопада 2008 року «Про зміну
статусу приміщень у гуртожитку на жилу
квартиру АДРЕСА_1». Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 216,0 кв. м, житловою
площею 146,2 кв. м, видане 29 грудня 2008 року
виконавчим комітетом Штормівської
сільської ради Сакського району
Автономної Республіки Крим на ім'я
ОСОБА_4 Припинено право власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом
внесення до реєстру прав власності на
нерухоме майно відповідного запису.
Витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 жилі приміщення
АДРЕСА_2, відновивши у реєстрі прав
власності на нерухоме майно запис про
право власності на це майно ОСОБА_5
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_8, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що право власності на спірні
житлові приміщення перейшло до
відповідачки за підставою, яка визнана
незаконною, тому дії, рішення,
оформлення та реєстрація права
власності спірного майна, яке в
порушення встановленого порядку
вибуло із спільної сумісної власності
позивача та його дружини, порушують
його права як власника.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що з 22 липня 1989 року
ОСОБА_3 перебуває із ОСОБА_7 у
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 7
листопада 2008 року договір
купівлі-продажу жилих приміщень
загальною площею 216 кв. м по АДРЕСА_1,
укладений 01 вересня 2008 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, визнано дійсним.

ОСОБА_4 звернулася до виконавчого
комітету Штормівської сільської ради
із заявою про зміну статусу указаного
житлового приміщення гуртожитку
загальною площею 216 кв. м на квартиру. 19
листопада 2008 року виконком змінив
статус приміщень гуртожитку АДРЕСА_2.
На підставі цього рішення виконком
Штормівської сільської ради видав
ОСОБА_4 свідоцтво про право власності
на указану квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 8 жовтня 2012 року
рішення Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 7
листопада 2008 року у справі про визнання
договору купівлі-продажу дійсним було
скасовано, а у задоволенні позову
відмовлено.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилався
на те, що указане нерухоме майно вибуло
з його володіння поза його волею
внаслідок укладення ОСОБА_5
без його згоди, як співвласника майна,
договору купівлі-продажу.

При цьому, позивач не заявляв позовних
вимог до своєї дружини про визнання
спірного майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а також
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Крім того, суди не з'ясували чи не можна
на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України
витребувати належну йому частину
майна, а не все майно, яке було передано
ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу,
якщо позивач доведе своє право
власності на частину спірних
приміщень,.

Визнаючи рішення виконкому
Штормівської сільської ради від 19
листопада 2008 року протиправним та
скасовуючи його, а також скасовуючи
свідоцтво про право власності ОСОБА_4
на квартиру АДРЕСА_1, суди виходили із
того що 08 жовтня 2012 року апеляційний
суд скасував рішення Сакського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 7 листопада
2008 року, яке було підставою для
ухвалення рішення виконкому.

Проте суди не врахували того, що станом
на час скасування рішення місцевого
суду від 7 листопада 2008 року ОСОБА_4 була
власником не придбаних приміщень
гуртожитку, а квартири на підставі
свідоцтва про право власності. Тобто,
майна, яке існувало на час укладення
договору купівлі-продажу та яке
позивач вважає своєю власністю, вже не
існувало. У зв'язку із цим суду
необхідно навести правові мотиви
скасування свідоцтва про право
власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Скасовуючи свідоцтво про право
власності ОСОБА_4 на квартиру та
позбавляючи її права власності на
майно, суди не визначили правових
підстав для цього з урахуванням ст. ст.
346, 348 ЦК України.

Про вказані порушення закону зазначив
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму судовому рішенні від
15 травня 2013 року при скасуванні
попереднього судового рішення
апеляційного суду, однак апеляційний
суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК
України вказівки суду касаційної
інстанції не виконав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданої
представником - ОСОБА_8, задовольнити
частково.

Рішення Сакського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 17
липня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 4
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська