АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/255/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Храпко В. Д. УХВАЛА
27 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Храпко В. Д. суддів
Вініченко Б. Б. , Новіков О. М. при
секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 21 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про виділення ? частини
житлового будинку з надвірними
спорудами в натурі, -
в с т а н о в и л а :
В квітні 2013 року ОСОБА_6 пред'явив позов
до ОСОБА_7 про виділення ? частини
житлового будинку з надвірними
спорудами в натурі. В обґрунтування
своїх вимог вказував, що він являється
власником частини (1/2 ідеальної частки)
житлового будинку по АДРЕСА_1 Власником
іншої частини будинку є ОСОБА_7, яка
проживає в зазначеному будинку.
Позивач вказує, що між ним та
відповідачкою відбуваються сварки
щодо користування будинком. Подальше
спільне користування будинком не
можливе. В зв'язку з чим виникає
необхідність виділити частки в натурі,
для використання кожним із власників
своєю часткою та уникнення конфліктів.
ОСОБА_6 просить суд, враховуючи те, що
будинок складається не з симетрично
однакових частин і не можливо
розділити будинок рівномірно на дві
однакові частини, кожному по ? частині,
здійснюючи уступку погоджується на
виділення частки будинку АДРЕСА_1, в
натурі, що включає в себе : веранду 10.2
кв.м. (на плані позначка І), дві кімнати
загальною площею 17.8 кв.м ( на плані
цифри 6 і 4), коридор 4.5 кв.м ( на плані
цифра 3), загальною площею 32.5 кв.м. При
розподілі решти споруд, просить
виділити гараж і погріб.
Рішенням Городищенського
районного суду Черкаської області від
21 листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
виділення ? частини житлового будинку з
надвірними спорудами в натурі -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить рішення суду скасувати, як
незаконне, постановлене з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
задоволити його позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги по наступних підставах:

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання : чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються ;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені
правила звільнення сторони від
доказування та розподілу обов'язків по
доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із
ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Проте це загальне правило діє, якщо в
нормах матеріального права відсутня
вказівка про перерозподіл обов'язків
доказування.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ст. 65 СК
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою іншого подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Тобто, названі норми матеріального
права припускають існування факту
спільної сумісної власності подружжя,
доки не доказано інше кимось із
подружжя.

Із матеріалів справи випливає, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 06.08.2005 року по 10.08.2010 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 24.1.2006 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 ?
частку жилого будинку по АДРЕСА_1. В
день придбання частини жилого будинку
позивач знаходився в зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою. Відповідачка,
відповідно до нотаріально завіреної
заяви виданої в день укладення
договору купівлі-продажу, дала згоду на
купівлю позивачем частини жилого
будинку.

Позивач не надав суду достовірних
доказів придбання частини жилого
будинку не лише у свою, а й у спільну з
відповідачкою власність.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 21 листопада 2013
року відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :