АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2634/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Кучер Є.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Відділ
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа:
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, в
якому, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, просила
стягнути з відповідача неустойку за
прострочення сплати аліментів в сумі
61203 грн., посилаючись на те, що у
відповідача утворилась заборгованість
зі сплати аліментів, визначених
рішенням суду, а тому, у відповідності з
вимогами ст. 196 СК України, з останнього
підлягає стягненню пеня у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17.12.2013 позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 4857 грн. 50
коп., а також стягнуто з ОСОБА_5 на
користь держави судовий збір у сумі 229
грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Зокрема, з посиланням
на ст. 196 СК України, вказує на те, що суд
дійшов помилкового висновку щодо
розрахунку неустойки (пені),
безпідставно зменшивши її розмір
заявлений позивачем, а також в
порушення вимог ст. 88 ЦПК України
невірно вирішив питання щодо розподілу
судових витрат.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити. При цьому надав
уточнений розрахунок неустойки, з
урахуванням здійснених відповідачем
виплат на суму 58475 грн. 37 коп., за період
з 06.10.2011 по 07.11.2013.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились з судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів вказаним
вимогам процесуального закону рішення
суду не відповідає.

Так, задовольняючи позов частково та
стягуючи суму неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем було допущено
прострочення сплати аліментів у період
з жовтня 2011 року по листопад 2013, що є
підставою, у відповідності з вимогами
ст. 196 СК України, для стягнення
неустойки у розмірі одного відсотка
від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення. При цьому, суд
вважав обґрунтованим та законним і
прийняв до уваги розрахунок неустойки
наданий відповідачем, не навівши
власного розрахунку в мотивувальній
частині рішення. Також судом першої
інстанції судові витрати стягнуто з
відповідача в дохід держави.

З даними висновками суду погодитись не
можна, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17.11.2011 стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 аліменти на утримання
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 - студентки
Національної академії внутрішніх
справ, в розмірі 750 грн. щомісяця,
починаючи з 06.10.2011 і до закінчення
навчання, тобто по 30.06.2015.

29.11.2010 на виконання вказаного рішення
суду видано виконавчий лист.

Судом встановлено і не оскаржується
сторонами, що відповідач ухиляється
від виконання батьківських обов'язків
по вихованню та утриманню дитини,
аліменти сплачує нерегулярно і тому
станом на 01.12.2013 утворилась
заборгованість зі сплати аліментів в
сумі 17318 грн. 63 коп., що підтверджується
довідкою ВДВС Дарницького РУЮ у м.
Києві, наявною в матеріалах справи.

Також з матеріалів справи вбачається,
що у період з жовтня 2011 року по жовтень
2013 року включно, відповідач
нерегулярно та не в повному обсязі
сплачував визначену рішення суду суму
аліментів. Зокрема у вказаний період,
відповідачем сплачено: за січень 2012
року - 300 грн.; за квітень, травень 2012
року - по 300 грн.; з липня по грудень 2012
року включно - по 300 грн.; за січень 2013
року - 300 грн. В інших місяцях, що входять
до періоду заборгованості 06.10.2011 -
07.11.2013, відповідачем жодних платежів
здійснено не було.

Суд першої інстанції визнав, що
заборгованість по аліментам виникла з
вини відповідача та стягнув з
останнього на користь позивачки
неустойку за період з жовтня 2011 року по
листопад 2013 року в сумі 4857 грн. 50 коп.

При цьому, суд виходив з суми аліментів
за певний місяць, що підлягала сплаті
на користь позивачки (враховуючи
часткові сплати), помноженої на один
відсоток та кількість днів у місяці за
який була не сплачена наявна
заборгованість. В подальшому визначені
щомісячні суми неустойки суд
підсумував.

Однак, на переконання колегії суддів,
суд першої інстанції не врахував, що
відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України пеня
нараховується на всю суму несплачених
аліментів за кожен день прострочення
її сплати, а її нарахування не
обмежується лише тим місяцем, протягом
якого не проводилось стягнення.

Також, слід зазначити, що оскільки
зобов'язання зі сплати аліментів
носить періодичний характер і повинно
виконуватись щомісяця, суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого, кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення,
підсумувавши розмір нарахованої пені
за кожен із прострочених платежів та
визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція також
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 11.09.2013, яка, в силу вимог
ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для
всіх судів України при розгляді справ
даної категорії.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції хоч і правильно встановив
фактичні обставини справи, проте
невірно застосував норми
матеріального права щодо визначення і
розрахунку пені за прострочення сплати
аліментів.

Так, заборгованість відповідача
утворилась з 06.10.2011 по 07.11.2013 (753 дні), а
отже, з урахуванням наявних у справі
даних щодо здійснених часткових
виплат, пеня за прострочення сплати
аліментів становить:

- за жовтень 2011 - 4736,37 грн. (629,20 х 1% х
753);

- за листопад 2011 - 5422,50 грн. (750,00 х 1% х
723);

- за грудень 2011 - 5190,00 грн. (750,00 х 1% х
692);

- за січень 2012 - 2974, 50 грн. (450 х 1% х 661);

- за лютий 2012 - 4740,00 грн. (750 х 1% х 632);

- за березень 2012 - 4507,50 грн. (750 х 1% х
601);

- за квітень 2012 - 2569,50 грн. (450 х 1% х 571);

- за травень 2012 - 2430,00 грн. (450 х 1% х 540);

- за червень 2012 - 3825,00 грн. (750 х 1% х 510);

- за липень 2012 - 2155,50 грн. (450 х 1% х 479);

- за серпень 2012 - 2016,00 грн. (450 х 1% х 448);

- за вересень 2012 - 1881,00 грн. (450 х 1% х
418);

- за жовтень 2012 - 1741,50 грн. (450 х 1% х 387);

- за листопад 2012 - 1606,50 грн. (450 х 1% х
357);

- за грудень 2012 - 1467,00 грн. (450 х 1% х 326);

- за січень 2013 - 1327,50 грн. (450 х 1% х 295);

- за лютий 2013 - 2002,50 грн. (750 х 1% х 267);

- за березень 2013 - 1770,00 грн. (750 х 1% х
236);

- за квітень 2013 - 1545,00 грн. (750 х 1% х 206);

- за травень 2013 - 1312,00 грн. (750 х 1% х 175);

- за червень 2013 - 1087,50 грн. (750 х 1% х 145);

- за липень 2013 - 855,00 грн. (750 х 1% х 114);

- за серпень 2013 - 742,00 грн. (750 х 1% х 99);

- за вересень 2013 - 517,50 грн. (750 х 1% х 69);

- за жовтень 2013 - 285,00 грн. (750 х 1% х 38).

Відповідно до вищенаведеного
розрахунку розмір пені за прострочення
сплати аліментів відповідачем
становить 58707 грн. 87 коп., яка й підлягає
стягненню з останнього на користь
позивача, а відтак заявлені позивачкою
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Разом з цим, заслуговують на увагу
доводи скарги про те, що суд першої
інстанції не вірно вирішив питання
розподілу судових витрат.

Так, позивачем при зверненні до суду
було сплачено 442 грн. 23 коп. судового
збору, що становить один відсоток ціни
позову та відповідає вимогам Закону
України «Про судовий збір». В
подальшому позивачем збільшено
позовні вимоги та доплачено судовий
збір в сумі 229 грн. 40 коп., а загалом
позивачем за вимоги майнового
характеру було сплачено 671 грн. 63 коп.
(442,23+229,40).

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Судом першої інстанції судові витрати
стягнуто з відповідача в дохід держави,
що не відповідає нормам матеріального
і процесуального закону.

З огляду на викладене та враховуючи
часткове задоволенні позову, колегія
суддів приходить до висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
587 грн. 08 коп.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, а тому, рішення
суду, у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа:
Відділ державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
неустойку за прострочення сплати
аліментів на утримання доньки - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 6 жовтня 2011
року по 7 листопада 2013 року, в розмірі
58475 (п'ятдесят вісім тисяч чотириста
сімдесят п'ять) грн. 37 коп. та судовий
збір в сумі 584 (п'ятсот вісімдесят
чотири) грн. 75 коп., а всього стягнути 59060
(п'ятдесят дев'ять тисяч шістдесят) грн.
12 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді