Справа № 444/2794/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1213/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Ніткевича
А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
14 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного Підприємства
«Б.А.Н.К. «Народний» про захист прав
споживача, визнання угоди недійсною та
стягнення коштів,-

встановила:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до ПП
«Б.А.Н.К.»Народний» про захист прав
споживача, просив суд визнати
недійсним договір про надання послуг №
102389 від 10.12.2012 року, укладений між ним та
ПП «Б.А.Н.К. «Народний», стягнути з ПП
«Б.А.Н.К. «Народний» на його користь на
відшкодування матеріальної шкоди
завдані збитки в подвійному розмірі
сплачених за договором про надання
послуг № 102389 від 10.12.2012 року в сумі 30 648
грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000
грн., а також судові витрати по справі
(а.с. 27-28).

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 10 грудня 2012 року
між сторонами був укладений договір №
102389, предметом якого є надання позивачу
системи послуг, спрямованих на
придбання товару. Відповідно до
договору та додатку № 2 до нього, який є
невід'ємною частиною договору, ПП
«Б.А.Н.К. «Народний» вчиняє від імені та
за рахунок учасника певні правочини
спрямовані на придбання товару,
зазначеного у додатку № 1 до договору.
За умовами договору у позивача був
графік платежів, згідно якого, якщо він
бажає отримати суму 90 000 гривень, то
зобов'язується сплачувати щомісяця 750,00
грн. - чистого платежу та 378 грн.
адміністративних витрат, а також 3 150
грн. - фінансового забезпечення і 3 150
грн. - першого внеску. При цьому йому
було роз'яснено, що через 90 днів він
отримає всю суму в розмірі 90 000 грн.
Станом на день звернення до суду з
позовом позивач сплатив фінансове
забезпечення 3 150 грн., перший внесок - 3
150 грн., суму чистих платежів за грудень
- липень 2013 року у розмірі 6000 грн. та
суму адміністративних витрат в розмірі
3 024 грн., однак передбачену суму за
договором не отримав. Ззвертався до
відповідача з вимогою надати йому
кошти згідно договору, однак, коштів не
отримав. Вважає, що при укладені
договору зі сторони відповідача були
порушені права позивача, як споживача.

Крім цього зазначає, що умови спірного
договору є несправедливими,
утворюється істотний дисбаланс
договірних прав і обов'язків на шкоду
споживачеві, і що ПП «Б.А.Н.К. «Народний»
здійснює нечесну підприємницьку
практику, оскільки їхня програма
формується виключно на коштах
учасників цієї програми, без залучення
коштів підприємства. Оплата товару
здійснюється за кошти, внесені
учасниками. Учасник, який отримав
товар, сплачує внески, які фактично
компенсують кошти іншими учасниками,
тобто один учасник програми за свої
власні кошти, без інвестування коштів
відповідача оплачує товар іншому
учаснику програми.

Оскаржуваним рішенням Жовківського
районного суду Львівської області від
14 листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представника
позивача ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення районного суду є незаконним та
необґрунтованим, оскільки в процесі
розгляду справи судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
що унеможливило встановлення
фактичних обставин справи.
Правовідносини, що виникли регулюються
положеннями Закону України «Про захист
прав споживачів», та ст.ст. 203, 216, 230 ЦК
України, а укладений договір є
недійсним, оскільки вчинений під
впливом обману.

Стверджує, що судом не досліджено
жодних аргументів позивача та не
здійснено аналізу норм матеріального
права на які посилався позивач.
Укладаючи спірний договір позивач
помилявся щодо його правової природи,
прав та обов'язків сторін за ним,
оскільки був навмисно введений в оману
іншою стороною. Зазначене полягає у
тому, що позивачу обіцяли надати позику
в необхідному йому розмірі після
сплати вступного внеску, а насправді
замість договору позики позивач уклав
договір, який є незрозумілим за змістом
та суперечить вимогам закону. При
цьому, позивач повинен був сплатити
кошти не за користування наданою
позикою, а за можливість одержання прав
на таку позику. Відповідач не залучає
власні кошти, а фонд формується за
рахунок групи учасників.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 будучи повідомленими належним
чином про день та час розгляду справи,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 73-74), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, не повідомили суд про причину
неявки.

Представник відповідача ПП "Б.А.Н.К.
"Народний" в судове засідання та не
з»явився, повідомлення про вручення
поштового відправлення повернулось в
суд за закінченням терміну зберігання
(а. с. 75).

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покликається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду не в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Колегію суддів встановлено, що 10.12.2012
року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ПП "Б.А.Н.К. "Народний"
укладено договір № 102389 з додатками №
1, 2 до договору, предметом якого є
надання відповідачем позивачу послуг,
спрямованих на придбання товару,
зазначеного в додатку № 1 до цього
договору (будівельних матеріалів), та
на умовах зазначених у додатку № 2 до
основного договору (а.с. 7-10).

Згідно із ст. 3 договору № 102389 від
10.12.2012 року позивач зобов»язався
одноразово сплатити внесок на
оформлення всіх необхідних документів
за проведення заходів, повязаних з
виконанням умов договору, проведенням
видачі коштів, придбанням товару
позивачем та оформлення відповідної
документації, регулярно сплачувати
загальний щомісячний платіж згідно
умов, зазначених в Додатку № 1, а також
виконувати інші зобов"язання,
передбачені Умовами (а.с. 7).

За умовами ст. 5 Договору, у разі
невиконання зобов»язань, що випливають
з цього Договору та додатків до нього,
сторони несуть відповідальність
згідно із Умовами.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст. 6 укладеного
між сторонами договору підписання
цього Договору, а також Додатків до
нього, є свідченням того, що сторони
повністю зрозуміли усі визначення,
умови та зміст Договору та Додатків до
нього, укладений між сторонами договір
є видом цивільного договору, змістом
договору є власне ті умови, на яких
сторони погоджуються виконувати взяті
на себе зобов'язання і тягне за собою
виконання зобов'язань для кола осіб, що
його підписали. Крім цього, не знайшло
свого підтвердження, що відповідач
включив до оспорюваного Договору
умови, які є несправедливими, що
умовами Договору встановлено жорсткі
обов'язки споживача (позивача), тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця
(відповідача), відтак такий відповідає
вимогам чинного законодавства, у тому
числі й Закону України «Про захист прав
споживачів».

Таким чином, районний суд зазначив, що
укладена між сторонами угода є видом
цивільного договору, змістом якого є
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати взяті на себе зобов'язання,
і ця угода тягне за собою виконання
зобов'язань для кола осіб, що її
підписали.

Будь-яких зобов'язань щодо залучення
спілки клієнтів чи залучення коштів
цих осіб договором не передбачено, та
відповідно, не передбачено і отримання
учасником програми будь-якої
компенсації за таке.

Колегія суддів не може погодитись з
зазначеними висновками районного суду,
крім цього таке рішення не
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою
ним у Постанові від 11 вересня 2013 року по
справі № 6-40 цс 13, в якій Суд зазначив
наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.
Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником до схеми інших споживачів.

Із дослідженого договору №102389 від
10.12.2012 року, а також Додатку № 2 до
Договору "Загальні Умови програми
"Народна", встановлено, що програма
товариства формується виключно на
коштах клієнтів, без залучення коштів
товариства.

Зокрема, відповідно до п. 1.3. Загальних
Умов програма "Народна", яка є додатком
№ 2 до договору № 102389, послуги, які є
предметом Договору, надаються шляхом
формування спілки клієнтів Загальних
умов програми "Народна", метою яких є
придбання товару. Відповідно до п.2.3.
вказаних Умов, кошти, необхідні для
отримання товару (чисті платежі),
вносяться клієнтом на розрахунковий
рахунок компанії щомісячно, чисті
внески є власністю клієнта.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 сплачував
відповідачу не за одержання товару чи
послуги, а фактично за можливість
одержання права на купівлю товару яке
надавалось не за рахунок відповідача, а
за рахунок залучення інших споживачів
і їх коштів до такої ж схеми. Право
одержати товар позивачем залежить від
розміру фонду і внесення коштів іншими
учасниками товариства. При цьому право
на придбання товару, орієнтовною
вартістю 90000грн. надається у
невизначеному майбутньому.

Як зазначено вище, згідно із ч.6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

В свою чергу, відповідно до п.7
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, в ході розгляду справи
встановлено, що укладений 10.12.2012 року
між сторонами договір за № 102389 є
нікчемним внаслідок того, що його
недійсність передбачена Законом, а
саме як правочин, здійснений з
використанням нечесної
підприємницької практики.

Разом з цим, визнання недійсним
вказаного договору не потребує
ухвалення судового рішення,
відповідно, у задоволенні позовної
вимоги про визнання недійсним договору
№102389 від 10.12.2012 року про надання
системи послуг, укладеного між ПП
"Б.А.Н.К. "Народний" та ОСОБА_2 слід
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов»язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

На виконання умов договору ОСОБА_2
10.12.2012 року провів оплату за фінансове
забезпечення у розмірі 3150,00 грн. та
14.02.2013 року вніс плату за право на
отримання позики згідно договору № 102389
від 10.12.2012 року в розмірі 3150, 00 грн., що
підтверджується копіями квитанцій
наявними в матеріалах справи (а.с. 12, 13).

Крім цього, на виконання умов
укладеного договору № 102389 від 10.12.2012
року згідно додатку № 1 до договору
позивач сплатив, окрім вищезазначених
внесків: 3384,00 грн. - загального платежу;
3750,00 грн. - оплата частини вартості
товару; 1890,00 грн. - адміністративних
витрат, загалом проведено платежів на
суму 15324,00 грн..

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що з відповідача ПП "Б.А.Н.К.
"Народний" слід стягнути в користь
позивача грн. 15324 грн., понесених ним
витрат відповідно до Договору № 102389
від 10.12.2012 року.

Разом з тим, вимога позивача про
стягнення з відповідача відшкодування
у подвійному розмірі не підлягає до
задоволення, оскільки судом не
визнається недійсним оспорюваний
договір з підстав, передбачених ст. 230
ЦК України, як вчинений під впливом
обману.

Покликання позивача на те, що
оспорюваний договір укладений
внаслідок обману, не знайшло
підтвердження в ході розгляду справи,
як в суді першої інстанції, так і в ході
розгляду апеляційної скарги.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 22
Закону України «Про захист прав
споживачів» при задоволенні вимог
споживача суд одночасно вирішує
питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист
прав споживачів» передбачено
відшкодування моральної шкоди у
випадку недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

В ході розгляду справи підстав,
передбачених ст. 4 вказаного Закону для
відшкодування моральної шкоди, не
встановлено.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Жовківського
районного суду від 14 листопада 2013 року
необхідно скасувати з підстав,
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у
зв"язку із невідповідністю висновків
суду обставинам справи та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судовий збір слід стягнути з
відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч.
1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 14 листопада 2013
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
"Б.А.Н.К. "Народний" в користь ОСОБА_2 3150
грн. оплати за фінансове забезпечення,
3150,00 грн. плати за право на отримання
позики, 3384,00 грн. загального платежу;
3750,00 грн. оплати частини вартості
товару; 1890,00 грн. адміністративних
витрат, сплачених ним за договором про
надання послуг № 102389 від 10.12.2012 року, а
загалом 15324 (п"ятнадцять тисяч триста
двадцять чотири) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з приватного підприємства
"Б.А.Н.К. "Народний" в дохід держави 286
(двісті вісімдесят шість) грн. 75 коп.
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин