Справа № 591/9861/13-ц
Провадження № 2/591/193/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі - Різниченко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» в особі Сумського
відділення АТ «Брокбізнесбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору та додаткової угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом,
мотивуючи його тим, що 20 березня 2008 року
Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» в
особі директора Сумської філії банку
Провозіна І.П. та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір за № 28/7-ф. Відповідно
до п. 1.1 цього договору, Банк
зобов'язується надати ОСОБА_2 грошові
кошти (кредит) у розмірі 28 930,00 доларів
США на строк з 20 березня 2008р. по 19
березня 2015р. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 12,5 %
річних для придбання автомобіля марки
Hyundai Tucson.03.08.2011р. до Кредитного договору
укладена Додаткова угода №1, якою
змінено умови та порядок розрахунків
ОСОБА_2 з Банком. Вона перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2
Предметом кредитного Договору від
20.03.2008р. є кошти в розмірі 28 930,00 доларів
США, що явно виходить за межі дрібного
побутового правочину та безумовно є
договором стосовно цінного майна, а
тому вона повинна була давати свою
письмову згоду на укладення цього
договору. Такої згоди, ні усної, ні
письмової, вона не надавала. Кредитний
Договір від 20.03.2008р. не містить пунктів
чи посилань, що підтверджували би згоду
дружини ОСОБА_2 на укладання цієї угоди.
Вона взагалі не була обізнана про
існування даного Договору. На момент
купівлі автомобіля чоловік повідомив
їй що придбав авто частково на власні
кошти, частково на позичені у друзів.
Про існування Договорів їй стало
відомо лише в жовтні 2013 року, коли за
місцем її проживання надійшла копія
ухвали про відкриття провадження у
справі № 591/8999 13-ц за позовом банку до її
чоловіка про стягнення боргу. Просить
визнати недійсним кредитний договір №
28/7-ф від 20 березня 2008 року, укладений
між Акціонерним банком
«Брокбізнесбанк» в особі директора
Сумської філії банку Провозіна Івана
Павловича та ОСОБА_2 та визнати
недійсною Додаткову угоду №1 від
03.08.2011р. до Кредитного договору № 28/7-ф
від 20 березня 2008 року, укладену між
Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» в
особі Заступника директора Сумської
філії банку Євсєєвої Галини
Анатоліївни та ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просить їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов
не визнав, в судовому засіданні
пояснив, що норми на які посилається
позивач регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є в
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на укладення
цивільно-правових угод щодо набуття
майна, зокрема на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є угодою
про отримання у власність грошових
коштів і не створює обов'язків для
другого із подружжя, а лише для
позичальника, як сторони договору.
ОСОБА_1 своєю заявою від 20 березня 2008
року надала згоду на передачу її
чоловіком -ОСОБА_2 в забезпечення
виконання зобов'язань останнього за
кредитним договором належного їм на
праві спільної власності, сумісно
набутого за час шлюбу майна, а саме -
автомобіля HYUNDAI Tucson 2.0, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що є прямим
доказом обізнаності позивача про
існування спірного правочину з моменту
його укладання. Просить в задоволенні
позову відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_6
позовні вимоги визнав, проти
задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи встановив,
що позов не обґрунтований і не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного:

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу відповідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні .

Судом при розгляді справи
встановлено, що 20 березня 2008 року
Акціонерним банком «Брокбізнесбанк»
в особі директора Сумської філії банку
Провозіна І.П. та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір за № 28/7-ф (а.с.4-6)

Відповідно до п. 1.1 цього договору, Банк
зобов'язується надати ОСОБА_2 грошові
кошти (кредит) у розмірі 28 930,00 доларів
США на строк з 20 березня 2008р. по 19
березня 2015р. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 12,5 %
річних для придбання автомобіля марки
Hyundai Tucson, а позичальник, в свою чергу,
зобов'язався використати його за
цільовим призначенням, сплатити банку
відсотки за користування кредитом та
повернути кредит в порядку та строки,
визначені кредитним договором, але не
пізніше 19 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором між
Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір
застави №28/7-ф від 20 березня 2008 року,
відповідно до якого в заставу Банку
було передано належне Позичальнику на
праві власності майно - автомобіль HYUNDAI
Tucson 2.0, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

03.08.2011р. до Кредитного договору
укладена Додаткова угода №1, якою
змінено умови та порядок розрахунків
ОСОБА_2 з Банком (а.с.7-).

Як вбачається з свідоцтва про
одруження позивач перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 11.10.2003
року (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 цього Кодексу встановлено
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
учинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що
предметом кредитного договору є
грошові кошти, а кредитодавцем -
фінансова установа.

Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК
України кредитом є надання коштів у
позику, що є одним із видів фінансової
послуги. Відтак кредитний договір не є
угодою щодо розпорядження спільним
майном подружжя, яка потребує
письмової згоди іншого із подружжя.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом

про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим із подружжя
без її, його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена (ч. З ст. 65 .СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Таким чином, норми на які посилається
позивач регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є в
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на укладення
цивільно-правових угод щодо набуття
майна, зокрема на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є угодою
про отримання у власність грошових
коштів і не створює обов'язків для
другого із подружжя, а лише для
Позичальника, як сторони договору (ч. 1
ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір є правочином щодо
отримання у власність грошових коштів
і не створює обов'язків для другого із
подружжя, а лише для позичальника, як
сторони договору (частина 1 статті 1054 ЦК
України)».

З огляду на вищевикладене можна дійти
висновку, що як при укладанні
кредитного договору, так і при
укладанні додаткової угоди до нього не
потрібна згода іншого подружжя, а
відсутність цієї згоди, в свою чергу, не
може бути підставою для визнання
кредитного договору недійсним,
оскільки ані Кредитний договір ані
Додаткова угода до Кредитного договору
ніяким чином не змінює прав, обов'язків
та обсягу відповідальності ОСОБА_1, яка
не є стороною правочину.

Як вбачається з заяви від 20.03.2008 року
ОСОБА_1 на ім.'я директора Сумської
філії АБ «Брокбізнесбанк» зазначала,
що дає згоду своєму чоловіку -ОСОБА_2 на
передачу в заставу автомобіля марки
HYUNDAI модель Tucson 2.0, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.41),
належного ним на праві спільної
власності, сумісно набутого за час
шлюбу, що є прямим доказом обізнаності
позивача про існування спірного
правочину з моменту його укладання, так
як заява писалась не на фізичну особу,
а на ім.'я директора Сумської філії АБ
«Брокбізнесбанк».

Тому суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11,
60, 88, 213- 215, 218 ЦПК України, ст. 65 Сімейного
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити за
необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст виготовлено та підписано
03 березня 2014 року.

Суддя