Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2, просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати за ним на праві особистої приватної власності: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3; виділити ОСОБА_2 в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м., що є предметом позову.

24 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви, позивач просив суд: «Виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати за ним на праві особистої приватної власності: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3. Виділити ОСОБА_2 в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.». (а.с.51-52)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що з 27 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного сумісного проживання подружжям придбані об'єкти нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.; квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3; земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3. Оскільки сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач звертається до суду з вимогою поділити спільне сумісне майно подружжя, попередньо узгодивши з відповідачем порядок поділу, тому просить виділити йому у власність наступні об'єкти нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3, а відповідачу виділити в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.. Позивач наголосив, що загальна вартість нерухомого майна, яка залишається позивачу є співмірною вартості квартири, яка залишається позивачу, не вбачає підстав для проведення оцінки дійсною вартої об'єктів нерухомого майна, що є предметом поділу, зважаючи на позицію відповідача, яка визнала позов в межах даного спору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, просила позов задовольнити, пояснила, що дійсно на даний час шлюб між сторонами припинено, за час спільного сумісного проживання подружжям придбано майно, яке зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач визнає, що це майно є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, та враховуючи позицію обох сторін, відповідач не заперечує щодо поділу майна спільно нажитого майна шляхом виділу їй особисто квартири АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м., інші об'єкти нерухомого майна залишити за позивачем, при цьому позивач заперечувала щодо призначення судової експертизи для визначення реальної вартості об'єктів нерухомого майна, що є предметом поділу, також відповідач обізнана про можливість отримання грошової компенсації, у разі якщо вартість майна, яке залишається за позивачем значно перевищує вартість майна, яке залишається у відповідача, однак, враховуючи досягнуті між сторонами домовленості, вважає за можливе відступитись від рівності часток подружжя та не має наміру вимагати у позивача грошової компенсації.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 07 травня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу. (а.с.6)

На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 7)

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 06 березня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2, який посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №10-1222, зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1, про що здійснено запис у реєстрову книгу №у122-101 за реєстровим №30246 19 березня 2001 року. (а.с.12-13)

17 березня 2006 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за №2646, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 березня 2006 року. (а.с.8-9)

16 жовтня 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 придбала у власність домоволодіння під АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2693, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 жовтня 2009 року. (а.с.14-15)

16 жовтня 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2697. (а.с.19-20)

16 жовтня 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2701. (а.с.21-22)

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Як з'ясовано судом, з 27 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, за час спільного сумісного проживання подружжям придбані об'єкти нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.; квартира АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3; земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3.

Під час розгляду справи, позивачем та відповідачем визнано той факт, що всі об'єкти нерухомого майна, що є предметом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані подружжям за час перебування у шлюбі, тому, виходячи з позиції сторін спору, суд враховує, що визнанні сторонами обставини не підлягають доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін у справі, суд вважає допустимим визначити порядок поділу спільного сумісного майна подружжя наступним шляхом: визнати за ОСОБА_1 право власності на об'єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3, яке розташоване в АДРЕСА_3, визнати за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.. При цьому, суд враховує позицію відповідача ОСОБА_2, яка визнала позов, підтримала позицію позивача щодо порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, що є предметом поділу, не оспорювала оцінку вартості об'єктів нерухомого майна, та вважала за можливе відступитись від рівності часток подружжя при поділі майна, в порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, судом роз'яснено сторонам про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі призначення у справі судової експертизи для визначення дійсної вартості об'єктів нерухомого майна, та можливості отримання відповідачем грошової компенсації, у разі виділення позивачу майна, вартість якого значно перевищує вартість майна, яка виділяється позивачу у власність в межах даного спору.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору 3654 грн.00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.328, 334 Цивільного кодексу України, Постановою Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 57, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на об'єкти нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,1 кв.м;

- земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території АДРЕСА_3;

- земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території АДРЕСА_3;

- домоволодіння під АДРЕСА_3.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 50,20 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я