АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 441/2-2501/2011
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/238/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової
В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі - представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача -
Колесніченко Інни Володимирівни,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Кривбасзалізрудком» (далі ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про визнання
наказу недійсним, поновлення на роботі
та стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу. В
позовній заяві позивач просив визнати
наказ ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 571
від 10.06.2011 року визнати недійсним;
поновити його на роботі охоронцем
дільниці № 42 шахти ім. Леніна ПАТ
«Кривбасзалізрудком»; стягнути з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 10.06.2011 року до поновлення на
роботі, а також витрати по справі -
послуги за надання правової допомоги в
суді в сумі 1500 грн.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Зокрема, наказ № 571 від 10.06.2011р.
Публічного Акціонерного Товариства
«Кривбасзалізрудком» про звільнення
ОСОБА_4 з роботи з 10.06.2011р. в зв'язку з
виявленою невідповідністю працівника
виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації, що
перешкоджає продовженню даної роботи,
згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України - визнано
незаконним. Поновлено ОСОБА_4 на роботі
на посаді охоронця дільниці № 42 шахти
ім. Леніна Публічного Акціонерного
Товариства «Кривбасзалізрудком».
Стягнуто з Публічного Акціонерного
Товариства «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_4 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу з 10.06.2011 року
по 10.07.2011 року у розмірі 1 305,60 грн. та за
період з 17.04.2012 року по 14.12.2012 року в сумі
10 505,88 грн., а разом 11 811,48 грн., без
урахування прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів. Стягнуто з
Публічного Акціонерного Товариства
«Кривбасзалізрудком» на користь
ОСОБА_4 1 500,0 грн. за надання правової
допомоги. Стягнуто з Публічного
Акціонерного Товариства
«Кривбасзалізрудком» на користь
держави судовий збір в сумі 51,0 грн. та 120
грн. витрат інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи, а разом
171,0 грн. Крім того, резолютивна частині
рішення містить положення про те, що
рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітку в межах платежу
за один місяць підлягає негайному
виконанню.

В апеляційній скарзі представник
відповідача поставив питання про
скасування вказаного рішення та
ухвалення нового, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Так, представник відповідача в
апеляційній скарзі зазначив, що
оскаржуване рішення судом першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим і що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
порушення прав відповідача. Зокрема
представником відповідача зазначено,
що факт виявленої невідповідності
ОСОБА_4 виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації є
беззаперечним, оскільки був
підтверджений в суді першої інстанції
актами, протоколами, наказами копіями
журналів з інструктажу, свідками по
справі і самим позивачем. Також
представник відповідача зазначив, що у
поданому позові та в судових
засіданнях позивач не зазначав, що
підставою для визнання звільнення
незаконним є наявність чи відсутність
пропозиції іншої роботи, тож судом не
досліджувалось вказане питання в
судовому засіданні. Так, суд не
з'ясовував чи існували на момент
звільнення позивача у відповідача
вільні вакантні посади, на які посади
він міг бути переведений, за наявності
його згоди, у відповідності до стану
здоров'я та кваліфікації, яку освіту
мав ОСОБА_4 та чи погоджувався останній
на наявні вакансії, а тому вказаний
висновок суду є припущенням. У п. 11
Постанови пленуму Верховного суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Так, в порушення вимог
вказаної норми висновок якого дійшов
суд фактично не відповідає матеріалам
справи і ґрунтується на припущеннях,
оскільки при розгляді справи в суді
першої інстанції питання про згоду
ОСОБА_4 на переведення взагалі не
досліджувалось. Також представником
відповідача зазначено, що судом при
вирішенні питання щодо стягнення
судового збору не перевірив чи ОСОБА_2 є
фахівцем у галузі права, оскільки в
рішенні та в журналі судового
засідання останнього вказано як
представника позивача, а не адвоката.
Крім того, представник відповідача в
апеляційній скарзі вказав, що судом не
вірно стягнуто судовий збір.

В наданих на адресу суду запереченнях
проти апеляційної скарги представник
позивача зазначив, що вважає рішення
обґрунтованим, правомірним та таким, що
не підлягає скасуванню. В
обґрунтування заперечень проти
апеляційної скарги посилався на те, що
відповідачем суду першої інстанції не
надано доказів додержання
підприємством передбаченого порядку
звільнення позивача. Зокрема того
факту, що ОСОБА_4 пропонувалась інша
посада та останній від неї відмовився.
А відтак, суд обґрунтовано дійшов
висновків в цій частині. Також
представник позивача наголосив на
тому, що він приймав участь у розгляді
зазначеної справи в якості адвоката та
його повноваження підтверджуються
договором про надання юридичної
допомоги та копією свідоцтва про право
зайняття адвокатською діяльністю, при
цьому витрати позивача на правову
допомогу підтверджуються квитанцією №
1473 від 23.06.2011 року. Крім того, приймаючи
до уваги положення постанови КМУ від
27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри
компенсаційних виплат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», суд
першої інстанції не вийшов за межі
граничного розміру стягнутих витрат.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що з 11.04.2005 року
ОСОБА_4 працював на шахті ім. Леніна ПАТ
„Кривбасзалізрудком" на посаді
охоронця 4-го розряду дільниці №42. В
його функціональні обов'язки входила
охорона об'єктів шахти та
товарно-матеріальних цінностей шляхом
обходу території об'єктів шахти та на
стаціонарних постах. Наказом № 571 від
10.06.2011р. по ПАТ «Кривбасзалізрудком»
він був звільнений з роботи з 10.06.2011р. у
зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації,
що перешкоджає продовженню даної
роботи, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Підставою його звільнення згідно
наказу № 571 від 10.06.2011р. послужило
наступне. 28 грудня 2009 року з
охоронником 4 розряду дільниці № 42
шахти імені Леніна ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ОСОБА_4 (таб. №
2664), під час виконання службових
обов'язків, стався нещасний випадок.
Так, після того, як з позивачем стався
нещасний випадок, йому у відповідності
до «Положення про порядок проведення
навчання та перевірки знань з питань
охорони праці» в період з 15.06.2010 року по
29.06.2010 року було проведено позаплановий
інструктаж та перевірка знань з питань
охорони праці. В результаті якого при
перевірці знань по закінченню
проведення інструктажу, позивач
показав незадовільні знання. У зв'язку
з чим в період з 14.07.2010 року по 29.07.2010
року ОСОБА_4 додатково був проведений
інструктаж з питань охорони праці, а
31.07.2010р. була проведена перевірка знань,
під час якої позивач знову показав
незадовільні знання. За результатами
зазначених перевірок, а також
керуючись п.п. 3.16, 6.9 «Положення про
порядок проведення навчання та
перевірки знань з питань охорони
праці», 31.08.2010р. наказом № 883 за
порушення п.1.4 «Інструкції з охорони
праці ш. ім. Леніна № 87 для охоронника»,
ст. 46 КЗпП України та ст. 18 ЗУ «Про
охорону праці», охороннику дільниці №
42 ОСОБА_4 була винесена догана, та він
був відсторонений від виконання
обов'язків охоронника без збереження
заробітної плати до проходження
повторної перевірки знань. 24.02.2011р. на
засіданні загальношахтної комісії, в
ході проведення повторної перевірки
знань, позивач знову показав
незадовільні знання. 29.04.2011р. головою
правління ПАТ «Кривбасзалізрудком»
був виданий наказ №414 «Про створення
комісії з перевірки знань з питань
охорони праці у охоронця дільниці № 42
ш. ім. Леніна ОСОБА_4, за результатами
якої комісія мала прийняти рішення про
можливість допуску останнього до
роботи. 10.05.2011р. під час перевірки знань
комісією, створеною відповідно до
наказу № 414, ОСОБА_4 в черговий раз
показав незадовільні знання, внаслідок
чого членами комісії колегіально було
прийняте рішення, враховуючи
неможливість допущення позивача до
виконуваної роботи, рекомендувати його
звільнити за ст. 40 п. 2 КЗпП України, в
зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації,
що перешкоджає продовженню даної
роботи. Виборний орган первинної
профспілкової організації НПГУ шахти
ім. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком»
відмовив у звільненні позивача у
зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації,
що перешкоджає продовженню даної
роботи, мотивуючи тим, що на засіданні
профкому був відсутній начальник
дільниці охорони ОСОБА_5, а також
профкому незрозуміло чому виникла
необхідність проводити ОСОБА_4
інструктажі та іспити з охорони праці
(виписка з протоколу № 6 від 02.06.2011 р.).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд виходив з того, що підприємством
відповідача було порушено порядок
звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП
України, звільнення з підстав,
зазначених у п. п. 1, 2, 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Але відповідачем не надано суду
доказів, що ОСОБА_4 була запропонована
інша посада і він відмовився від неї.

У зв'язку з поновленням позивача на
роботі суд прийшов до висновку про
необхідність задоволення і в іншій
частині позовних вимог, зокрема
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу , витрат на правову
допомогу та судові витрати.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно до ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення
без законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

У відповідності з роз'ясненням, даним в
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24 грудня 1999 року "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
задовольняючи вимоги про оплату праці,
суд має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
платежів, про що зазначає в
резолютивній частині рішення.

На підтвердження доводів апеляційної
скарги представник відповідача
клопотала про допит свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 Перша зі свідків пояснила, що
ОСОБА_4 після визнання його таким, що не
відповідає займаній посаді було
запропоновано інші вакансії для
переведення, про що було складено
відповідний акт, однак ОСОБА_4
відмовився його підписувати.

Аналогічні пояснення надала суду
свідок ОСОБА_7

Проте колегія суддів критично
відноситься до пояснень цих свідків,
оскільки вони і на даний час працюють
на підприємстві відповідача та
пов'язані певними корпоративними
інтересами.

Крім того в наказі про звільнення
позивача з роботи не зазначено про
пропозицію йому іншої роботи за
наявними вакансіями, та про його
відмову від переведення на іншу роботу.
Позивач у судовому засіданні
стверджував, що інших вакансій йому не
пропонували, він неодмінно погодився
би працювати, адже на той час вже вісім
місяців він був відсторонений від
роботи охоронником та не мав іншого
джерела доходу.

Відсутність пропозиції переведення на
іншу роботу з боку відповідача
опосередковано підтверджується фактом
письмового звернення позивача на ім'я
голови правління ПАТ
«Кривбасзалізрудком» від 16.05.2011 року,
копія якого долучена до матеріалів
справи (т.2а.с.14), де позивач просить не
звільняти його, а також зазначає, що
іншої роботи йому не пропонувалось.
Відповіді позивач на звернення не
отримав, а представники відповідача не
спростували цього факту. Не довела
представник відповідача також
наявність на підприємстві на той час
відповідних вакансій та факту
повідомлення про них до центру
зайнятості, відповідно до вимог
чинного законодавства, мотивуючи це
тим, що такі дані на підприємстві не
збереглися.

Представник позивача - ОСОБА_2 є
адвокатом, пред'явив відповідне
посвідчення, тому доводи апеляційної
скарги про неправомірне стягнення
витрат на правову допомогу є
необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки рішення суду та незгодою з
його висновками.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції по
справі ухвалено законне та вмотивоване
рішення, а доводи апеляційної скарги є
безпідставними та спростовуються
висновками суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: