Справа № 439/103/13
Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/305/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Мацей М.М.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3

представника ПАТ КБ «Приватбанк»
Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 19 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2, третя
особа на стороні позивача ТзОВ
«Бренд-С» до ПАТ КБ «Приватбанк», третя
особа на стороні відповідача ТзОВ
«Укрфінанси» про визнання недійсним
правочину, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2
звернулась в суд з указаним позовом та
просила визнати недійсним правочин, а
саме: кредитний договір б/н від 10.08.2006
року як такий, що укладений всупереч її
інтересу як споживача, під впливом
психологічного тиску, зобов'язати
відповідача припинити дії, які
полягають у вимозі як ним особисто, так
і з залученням третьої особи щодо
сплати нею боргу за вказаним кредитним
договором в сумі 14 602 грн. 99 коп. за
безпідставністю та стягнути моральну
шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Бродівського районного
суду Львівської області від 19 вересня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач -
ОСОБА_2

Вважає його незаконним та
необґрунтованим. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове по суті
позовним вимог. Мотивує тим, що у 2006
році її було прийнято на роботу в ТзОВ
«Бренд-С» на посаду мерчендайзера. Під
час оформлення документів на прийом
10.08.2006 року, крім зарплатної платіжної
картки, бухгалтерією роботодавця було
видано кредитну картку, емітовану КБ
«Приватбанк». Її заперечення щодо
отримання кредитної картки до уваги не
приймались та їй пояснили, що
одержання цих двох карток одночасно є
єдиною підставою для включення її в
зарплатний пакет роботодавця. У зв'язку
з закінченням у 2007 році строку дії
зарплатної картки звернулась із заявою
в операційний відділ КБ «Приватбанк»,
де їй було виготовлено зарплатну
картку. Зазначає, що норма ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
забороняє нечесну підприємницьку
практику, як і дії, що вводять в оману,
зокрема, пропонування з метою
реалізації однієї продукції до
реалізації іншої. Згідно ч.6 ст. 19 цього
Закону правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними. Вважає, що внаслідок
порушених її прав як споживача
банківських послуг діями відповідача
їй спричинено моральну шкоду, яку вона
оцінює в 50 000 грн.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою, позивач та її представник
доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача проти мотивів
апеляційної скарги заперечив. Вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Просить рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Заслухавши суддю -
доповідача, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обргунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досіджені в
судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
10.08.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено
договір б/н про надання банківських
послуг, який складається із заяви, умов
і правил надання банківських послуг та
Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до вказаного договору
позивач отримала окрім зарплатної
картки, кредитну карту НОМЕР_1 з
встановленим початковим кредитним
лімітом в розмірі 250, 00 грн.

Факт отримання ОСОБА_2 зарплатної та
кредитної картки позивачем не
заперечувався.

Судом встановлено і підтверджено
належними та допустимими доказами, що
позивач звернулась до відповідача із
заявою, в якій особисто розписалась про
те, що була ознайомлена та згідна з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
картою та Тарифами банку (а.с.64).
Виразила свою згоду, що ця заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
картою і Тарифами складає між нею та
банком договір про надання банківських
послуг.

Жодних доказів на спростування даних
обставин позивачкою не надано.

Відповідно до п. 1.2 Умов і правил
надання банківських послуг, ці умови
регулюють відносини між банком та
клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг, указаних в Заяві (а.с.65).

Зазначені умови кредитного договору
відповідають вимогам глави 71 ЦК
України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 цього ж
Кодексу зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Аналогічне роз'яснення надане й
Пленумом Верховного Суду України в п.7
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№9.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність порушень норм цивільного
законодавства при укладенні
кредитного договору і підстав для
визнання його недійсним.

Позивачем ОСОБА_2, в порушення ст.ст. 57-60
ЦПК України, не надано суду доказів, які
б підтверджували яким саме чином
укладання кредитного договору порушує
її права та охоронювані законом
інтереси.

Не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи в апеляційній
інстанції мотиви апеляційної скарги
про те, що під час укладення договору
про надання банківських послуг на
позивача чинився психологічний тиск.

Окрім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що протягом тривалого часу
користування зарплатною карткою,
позивач питання про визнання недійсним
договору, як такого, що укладений під
психологічним тиском не заявляла.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
позивач у 2007 році зверталась до банку
про закриття кредитної картки у зв'язку
з її втратою, колегія суддів вважає
спростованими, оскільки матеріали
справи з цього приводу не містять
жодних належних та допустимих доказів.

Доводи апелянта про те, що діями
відповідача їй спричинено моральну
шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн.,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки договірні відносини між
сторонами, що склалися не передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для його скасування.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, ст.314 ч.1 п.1, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бродівського районного
суду Львівської області від 19 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Шандра М.М.

Судді:

Шумська Н.Л.

Мацей
М.М.