У х в а л а

03 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Касьяна О.П.,

Писаної Т.О.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
законним представником якого є ОСОБА_6,
Макарівської селищної ради
Макарівського району Київської
області, Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області, третя особа - Комунальне
підприємство Київської обласної ради
«Макарівське районне бюро технічної
інвентаризації» про визнання права
власності на спадкове майно, визнання
державних актів на право власності на
земельні ділянки недійсними та
скасування їх державної реєстрації,
визнання недійсним рішень селищної
ради і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, законним представником
якого є ОСОБА_6, третя особа -
Макарівська селищна рада
Макарівського раойну Київської
області, Комунальне підприємство
Київської обласної ради «Макарівське
районне бюро технічної
інвентаризації», Управління
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області про визнання права
власності на майно,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з даним позовом, в якому просила
визнати за нею право власності на
спадкове майно, що залишилося після
смерті ОСОБА_7, а саме 1/3 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами;
визнати незаконним та скасувати
рішення Макарівської селищної ради від
10 лютого 2005 року в частині передачі у
власність ОСОБА_8 земельної ділянки
загальною площею 0,2838 га; визнати
недійсними державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1338 га для ведення особистого
селянського господарства і державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1500 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
видані ОСОБА_8 та скасувати їх державну
реєстрацію: визнати за позивачем, як
власником жилого будинку по АДРЕСА_2
право користування земельною ділянкою
площею 0,12 га для обслуговування жилого
будинку та господарських споруд.

Позивач вимоги обгрунтовувала тим, що у
березні 1997 року на підставі рішення
Макарівської селищної ради у ОСОБА_7 із
загальної площі земельної 0,27 га
вилучено 0,15 га, яку вона передала
своєму сину ОСОБА_8, у зв'язку з чим за
житловим будинком по
АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_7,
залишилась земельна ділянка площею 0,12
га, на яку остання за життя не оформила
право власності.

Рішенням Макарівської селищної ради
від 10 лютого 2005 року ОСОБА_8
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,15
га для будівництва і обслуговування
житлових будинків та земельну ділянку
площею 0,1338 га для ведення особистого
селянського господарства, які
розташовані по АДРЕСА_1, на підставі
якого на ім'я ОСОБА_8 видано два
державні акти на право власності на
вказані земельні ділянки з порушенням
прав суміжних землекористувачів,
оскільки під житловим будинком по
АДРЕСА_2 відсутня земельна
ділянка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після смерті
якого спадщину прийняли його мати -
ОСОБА_7, дружина - ОСОБА_4 та онук ОСОБА_9,
в інтересах якого діє ОСОБА_6

Посилаючись на те, що до складу
спадщини входить житловий будинок по
АДРЕСА_1, позивач вважає, що має право на
1/3 частину вказаного будинку.

Також зазначала, що після смерті
ОСОБА_7, 15 березня 2010 року вона отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок по
АДРЕСА_2, після чого в порядку,
передбаченому ст. 120 ЗК України,
звернулася до ТОВ «Тіон-3» для розробки
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акту на
право власності на земельну ділянку, на
якій розташований вказаний житловий
будинок, однак отримала відмову з
посиланням на неможливість присвоєння
кадастрового номеру на земельну
ділянку загальною площею 0,12 га, у
зв'язку з накладкою на дві земельні
ділянки, а саме: для ведення особистого
селянського господарства загальною
площею 0,1351 га та під будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель загальною
площею 0,1500 га, що належать
ОСОБА_8

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила суд визнати житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею
0,15 га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, яка розташована за цією ж
адресою, спільною сумісною власністю
подружжя; визнати за нею право
власності на 1/2 частину зазначеного
житлового будинку та на 1/2 частину
вказаної земельної ділянки, як частки
майна у спільні власності подружжя;
визнати за нею право власності в
порядку спадкування на майно померлого
ОСОБА_8, яке складається з 1/6 частини
вказаних житлового будинку та 1/6
частини земельної ділянки. Посилаючись
на те, що її частки у житловому будинку
та земельній ділянці площею 0,15 га
складають 4/6 частини, просила визнати
за нею право власності на вказану
частку зазначеного майна.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 15
лютого 2013 року первісний позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6
частину житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_8

Визнано незаконним та скасовано
рішення Макарівської селищної ради
Київської області N 394-25-IV від 10 лютого
2005 року в частині передачі у власність
ОСОБА_8 земельних ділянок площею 0,15 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських споруд
та 0,1338 га для ведення особистого
селянського господарства.

Визнано недійсними державні акти серії
ЯА № 578107 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1338 га для ведення
особистого селянського господарства,
кадастровий номер :00:030:0015, виданий
ОСОБА_8, 25 липня 2005 року, зареєстрований
за № 354 та серії ЯА № 578097 на земельну
ділянку площею 0,1500 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер
№ :00:030:0014, виданий ОСОБА_8 25
липня 2005, зареєстрований за № 355 та
скасовано їх державну реєстрацію.

У задоволенні решти первісних позовних
вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/6
частин житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1,
до складу якого входить: житловий
будинок (літ. А) загальною площею 116,3
кв.м, житловою площею 62,1 кв.м, прибудова
(літ.а), погріб (літ. Е), сарай (літ. Ж),
сарай (літ. З), літній душ (літ. Л),
колодязь (літ. № 1) та огорожа (літ. № 6-11)
вартістю 133356 гривень в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти зустрічних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 09 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення первісного позову
про визнання незаконним та скасування
рішення селищної ради, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки та
скасування їх державної реєстрації
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову у цій частині.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
апеляційного суду Київської області
від 09 вересня 2013 року залишено без змін.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав наступні судові рішення: ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 квітня 2012 року у справі про
скасування державного акта на право
власності на землю; ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 лютого 2012 року
у справі про визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю та визнання права власності на
земельну ділянку; постанову Вищого
господарського суду України від 05
квітня 2011 року у справі про визнання
права користування земельною ділянкою;
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року у справі
про визнання нечинним державного акта
на право власності на землю, визнання
недійсним іпотечного договору та
визнання права власності на земельну
ділянку; постанову Вищого
адміністративного суду України від
19 грудня 2013 року у справі про
зобов'язання вчинити певні дії; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 16 лютого 2011 року у справі про захист
порушеного права на користування
земельною ділянкою; ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 15
листопада 2011 року у справі про
зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте, зі змісту ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року у справі про
визнання нечинним державного акта на
право власності на землю, визнання
недійсним іпотечного договору та
визнання права власності на земельну
ділянку; постанови Вищого
адміністративного суду України від 19
грудня 2013 року у справі про
зобов'язання вчинити певні дії; ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 16 лютого 2011 року у справі про захист
порушеного права на користування
земельною ділянкою; ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
листопада 2011 року у справі про
зобов'язання вчинити певні дії не
вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК
України підстави для перегляду ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2013 року, оскільки
у зазначених судових рішеннях предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог і фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою, про
перегляд якої подано заяву.

Разом з тим, відповідно до п. 7
зазначеної вище постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Із доданих до заяви ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 квітня 2012 року
у справі про скасування державного
акта на право власності на землю;
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 лютого 2012 року у справі про
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю та визнання
права власності на земельну ділянку;
постанови Вищого господарського суду
України від 05 квітня 2011 року у справі
про визнання права користування
земельною ділянкою вбачається, що цими
судовими рішеннями справи направлено
на новий судовий розгляд, що свідчить
про те, що спір у справах остаточно не
вирішено й не застосовано норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, а тому на зазначені
судові рішення, виходячи з
вищевикладеного, не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Із урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
допуску до провадження Верховного Суду
України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним
представником якого є ОСОБА_6,
Макарівської селищної ради
Макарівського району Київської
області, Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області, третя особа - Комунальне
підприємство Київської обласної ради
«Макарівське районне бюро технічної
інвентаризації» про визнання права
власності на спадкове майно, визнання
державних актів на право власності на
земельні ділянки недійсними та
скасування їх державної реєстрації,
визнання недійсним рішень селищної
ради і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, законним представником
якого є ОСОБА_6, третя особа -
Макарівська селищна рада
Макарівського раойну Київської
області, Комунальне підприємство
Київської обласної ради «Макарівське
районне бюро технічної
інвентаризації», Управління
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області про визнання права
власності на майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

Т.О. Писана

О.В. Ступак