РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/13461/14-ц

Пров. №2/668/65/15

17.04.2014

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Гаврилова Д.В.,

при секретарі Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Херсонська міська рада та ОСОБА_3, про надання права на приватизації приміщень у гуртожитку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 81) просила визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення № 155 під літерою «В» в гуртожитку по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні, зобовязати відповідача внести зміни щодо зменшення площі особам, які отримали документи на право власності з урахуванням часток на приміщення № 155 «В» та зобовязати відповідача безоплатно передати у власність позивача кімнати № 155 «Б+В» у вказаному гуртожитку.

У судовому засіданні за клопотання позивача до участі у справі залучено належного відповідача ОСОБА_2 обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2004 року на підставі ордеру позивач разом з сімєю постійно проживає в кімнатах № 155 «Б+В» в гуртожитку по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» позивач виявила бажання реалізувати своє право на приватизацію вказаних житлових приміщень. Однак, відповідач вважає, що приміщення під літерою «В» не є житловим, а тому не може бути приватизованим. Численні звернення з цих питань до міської ради та її виконавчих органів не дали позитивних результатів, що змусило позивача звернутись до суду з відповідними вимогами.

У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача та третьої особи Херсонської міської ради позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Пояснила суду, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки приміщення під літерою «В» не є житловим, більше того при приватизації іншими мешканцями гуртожитку інших приміщень до розміру площі враховується також площа приміщення під літерою «В. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що гуртожиток по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні до 04.02.2013 року перебував на балансі ВАТ «Херсонські комбайни», після чого за актом прийому-передачі (а.с. 115) був переданий в комунальну власність Херсонської міської ради.

Рішенням Херсонської міської ради № 1093 від 24.07.2013 року (а.с. 103-104) стосовно гуртожитку по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні було підтверджено статус «гуртожиток» із наданням дозволу на приватизацію жилих приміщень.

На підставі спільного рішення правління та профкому ВАТ «Херсонські комбайни» № 50 від 25.11.2004 року (а.с. 119) та ордеру № 146 від 02.12.2004 року (а.с. 5) ОСОБА_1 та двом членам її сімї надано право користування житловими кімнатами № 155 «Б+В» в гуртожитку по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні площею 19,1 та 13,2 кв.м.

Згідно дозволу заступника генерального директора по будівництву ВАТ «Херсонські комбайни» від 24.11.2004 року (а.с.120) ОСОБА_1 дозволено переобладнання кімнати №155 «Б» шляхом зєднання кімнат «Б» та «В» дверима, закладення вхідних дверей в кімнату «В» та відділення стіною балкону.

В подальшому ОСОБА_1 та члени її сімї були зареєстровані в кімнатах № 155 «Б+В» у вказаному гуртожитку, проживали в них, оплачували комунальні послуги, кімнати рахувались за ними як житлові та використовувались як житлові. Зазначене підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, зокрема, копією паспорту позивача (а.с.18-19), довідками про склад сімї (а.с. 8, 127), випискою по особовому рахунку (а.с. 9), довідками про відсутність заборгованості (а.с. 10, 129), технічним паспортом від 10.10.2013 року (а.с.125).

З численних звернень позивача та інших мешканців гуртожитку (а.с. 15-17, 130-140) судом встановлено, що виконавчими органами Херсонської міської ради приміщення № 155 під літерою «В» не визнається як житлове, у звязку з чим позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизації займаних житлових приміщень.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Згідно вимог ч. 10 ст. 8 цього Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 10 вказаного Закону визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції, зокрема, рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу в статусі «гуртожиток» та дозволяє приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями.

Згідно положень ст. 4 цього Закону громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» містить положення про те, що власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Стаття 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» дає наступні визначення термінів, що вживаються в цьому Законі. Зокрема, допоміжні приміщення у гуртожитку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Житлова кімната у гуртожитку це окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому. Житлові приміщення у гуртожитку це приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них. Нежитлові приміщення у гуртожитку це приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів та навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), які входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать до житлових приміщень і є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин.

Аналізуючи наведені нормативні положення, суд дійшов висновків, що в гуртожитку можуть бути приватизованими як житлові, так і нежитлові приміщення (п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»). Не підлягають приватизації допоміжні приміщення, якими є технічно пристосовані приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та обслуговування громадян, і які використовуються для цього, тобто без допоміжного приміщення користування гуртожитком та його обслуговування є неможливим. Житловими кімнатами та житловими приміщеннями в гуртожитку є приміщення, призначені для постійного проживання в них мешканців та придатні для цього.

Відповідно до матеріалів справи приміщення № 155 «Б+В» у вказаному гуртожитку передавались ОСОБА_1 та членам її сімї як житлові для їх постійного проживання в них. На час розгляду справи вказані кімнати використовуються позивачем на законних підставах як житлові і облаштовані вони як житлові, що не заперечується представником відповідача та третьої особи міської ради. Крім того, приміщення № 155 «В» не є нежитловим приміщенням, воно не призначено для забезпечення експлуатації гуртожитку та обслуговування громадян і не використовується таким шляхом. Отже, в розумінні Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» приміщення № 155 «Б+В» в гуртожитку по вул. Бучми, 20, в м. Херсоні є житловими.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що за технічною документацією приміщення № 155 під літерою «В» не є житловим. Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок переведення нежитлових приміщень в гуртожитках в житлові. Спірне приміщення надавалось як житлове, пристосовано для цього і використовується позивачем як житлове на законних підставах.

За змістом положень ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» саме на органи місцевого самоврядування покладено обовязок належного утримання гуртожитку та оформлення відповідної технічної документації. Суд вважає, що не має вини позивача в тому, що через неналежне виконання своїх обовязків виконавчими органами міської ради технічна документація не була чяприведена у відповідність до фактичного стану приміщень.

Таким чином, вимоги позивача щодо надання їй права на приватизацію приміщення № 155 «В» у гуртожитку по вулиці Бучми, 20, в місті Херсоні, як житлового, є обґрунтованими.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання внести зміни щодо зменшення площі особам, які отримали документи на право власності з урахуванням часток на приміщення № 155 «В» та зобовязання безоплатно передати у власність позивача кімнати № 155 «Б+В» у вказаному гуртожитку є передчасними. Позивач не довела суду порушення свого права, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 1, 1-1, 4, 5, 6, 18 «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Херсонська міська рада та ОСОБА_3, про надання права на приватизації приміщень у гуртожитку задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 право на приватизацію приміщення № 155 «В» у гуртожитку по вулиці Бучми, 20, в місті Херсоні як житлового.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4