Справа №583/3802/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярошенко Т. О.Номер
провадження 22-ц/788/216/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 42
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Маслова В.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, який діє в своїх
інтересах і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4,

на заочне рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, які діють у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
третя особа - служба у справах дітей
Охтирської міської ради,

про усунення перешкод у володінні,
користуванні майном шляхом виселення,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та зобов'язання
звільнити будинковолодіння та
земельну ділянку,

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 06 листопада
2013 року позов ОСОБА_5 задоволено
повністю.

Усунуто перешкоди у здійсненні права
володіння, користування, розпорядження
майном ОСОБА_5 шляхом виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_6, діючих самостійно та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку по
АДРЕСА_2 без надання іншого жилого
приміщення, скасувавши паспортну
реєстрацію ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
неповнолітнього ОСОБА_4 за вказаною
адресою.

Витребувано в натурі житловий будинок
з господарськими спорудами та
надвірними будівлями та земельну
ділянку площею 0,1000 га з цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_2 з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3, ОСОБА_6, які діють
самостійно та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зобов'язавши вказаних осіб звільнити
та повернути у володіння, користування,
розпорядження ОСОБА_5 вказане
будинковолодіння із земельною
ділянкою по АДРЕСА_2 у стані, придатному
для проживання та подальшої
експлуатації.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 понесені судові витрати по 114
грн. 70 коп. з кожного.

Ухвалою суду від 10 грудня 2013 року
залишена без задоволення заява ОСОБА_3
про перегляд заочного рішення суду від
6 листопада 2013 року (а.с. 92).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та відмовити в позові.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача та його
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, представника
позивача, який заперечує проти скарги
та погоджується з рішенням суду,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

30 вересня 2013 року позивач звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 28 січня 2013 року
визнані недійсними договори дарування
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельної ділянки площею
0,1000 га, наданої для будівництва і
обслуговування житлового будинку за
адресою по АДРЕСА_2, укладені 19
листопада 2010 року між нею та ОСОБА_3

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 20 березня 2013 року виправлені
описки в рішенні суду і другий та
третій абзаци резолютивної частини
рішення Охтирського міськрайонного
суду від 28 січня 2013 року викладені в
редакції про те, що договори дарування
житлового будинку з господарськими
спорудами прибудовою, ганком та
тамбуром під умовними позначеннями А,
а, а1, а2, погребом Б, сараєм - літньою
кухнею В, убиральнею «в», огорожею № 1,2
та земельної ділянки площею 0,1000 га,
наданої для будівництва і
обслуговування житлового будинку, за
адресою по АДРЕСА_2, укладені 19
листопада 2010 року між нею та ОСОБА_3,
визнані недійсними з моменту їх
укладення.

Додатковим рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 20 березня 2013
року у цивільній справі № 1813/5322/2012
застосовані наслідки недійсності
правочинів у вигляді договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_2, шляхом
повернення сторін за договорами
дарування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у
попередній стан, який існував між ними
та відносно будинку і земельної
ділянки до укладення, підпису та
нотаріального посвідчення договорів
дарування.

Будинковолодіння належить їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 19 липня 1977 року з
наступною видачею виконкомом
Охтирської міської ради після добудови
свідоцтва про право власності від 26
жовтня 2010 року.

Земельна ділянка належить їй на праві
приватної власності відповідно до
рішення виконкому Охтирської міської
ради від 16 грудня 1993 року №577 та
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

У березні 2010 року ОСОБА_3 взяв на себе
зобов'язання її доглядати в режимі
довічного утримання, а тому вона
дозволила йому як гарантію цієї
домовленості зареєструватися в
будинку, але не як члену сім'ї, оскільки
він зі своєю сім'єю проживав в АДРЕСА_1,
і вони з ним ніколи не проживали
разом.

Однак, маючи у себе документи на
будинок та земельну ділянку, ОСОБА_3 26
жовтня 2012 року виготовив на своє ім'я
нову будинкову книгу з відміткою про
реєстрацію будинковолодіння на
підставі договору дарування від 19
листопада 2010 року та прописав без її
згоди в будинку свою дружину ОСОБА_6 з
дитиною, не прописавши її, ОСОБА_5, за
вказаною адресою. Відносини в цей час
між ними погіршились.

Після визнання недійсним договору
дарування ОСОБА_3 21 квітня 2013 року
зламав сокирою двері будинку, пошкодив
замки, став створювати нестерпні умови
проживання та користування
домоволодінням, стверджував, що він є
власником будинку та фактично в цей час
без її згоди вселився зі своєю дружиною
та неповнолітньою дитиною в будинок, а
її 25 квітня 2013 року забрали до себе
родичі тимчасово проживати в АДРЕСА_1.
На даний час вона, як власник
будинковолодіння та земельної ділянки
позбавлена можливості користуватися
та володіти своїм майном. Членами її
сім'ї відповідачі ніколи не були, до
квітня 2013 року в будинку не проживали,
не вели з нею спільне господарство.

Відповідач вселився в будинок з сім'єю,
використовує його і земельну ділянку
для потреб своєї сім'ї, змінив замки в
дверях будинку та господарських
споруд, вижив її з будинку, і вона
вимушена проживати у родичів у
сільській місцевості, потребує
стороннього догляду, оскільки хвора і
має 87 років. Вона на сьогодні
позбавлена можливості здійснювати
права власника щодо свого майна,
оскільки відповідачі вважають лише
себе його власниками.

Посилаючись на порушення її прав як
власника будинку та земельної ділянки
з боку відповідачів, просила, уточнивши
вимоги, усунути перешкоди у здійсненні
права володіння, користування,
розпорядження майном нею як власником
шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_6, діючих
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
кожного окремо з житлового будинку по
АДРЕСА_2 без надання іншого жилого
приміщення, скасувавши паспортну
реєстрацію зазначених осіб за даною
адресою.

Простила також витребувати її майно в
натурі з чужого незаконного володіння,
зобов'язавши ОСОБА_3, ОСОБА_6, діючих в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, кожного
окремо, звільнити та повернути у її
володіння, користування, розпорядження
будинковолодіння зі складовими у
вигляді житлового будинку з ганком та
тамбуром А, а, а1, а2, господарчими
спорудами, надвірними будівлями у
вигляді погребу Б, сараю-літньої кухні
В, вбиральні «в», огорожі № 1,2, земельну
ділянку площею 0,1000 га з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованих по АДРЕСА_2 у стані,
придатному для проживання та подальшої
експлуатації перелічених об'єктів
нерухомості (а. с.3-4, 10-12).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
права ОСОБА_5 як власника порушені і
підлягають захисту, так як відповідач
ОСОБА_3 після реєстрації в будинку
позивачки не поселявся в нього, не
набув права користування ним, без її
згоди зареєстрував у будинку членів
своєї сім'ї, а після набрання законної
сили рішенням суду про визнання
недійсними договорів дарування
будинку та земельної ділянки
відповідачі без згоди власника
самоправно вселились до будинку.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 19 липня 1977 року та
виданого виконавчим комітетом
Охтирської міської ради 20 жовтня 2010
року після добудови будинку свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
належав житловий будинок по АДРЕСА_2
Сумської області.

На підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку від 6
листопада 2008 року позиваці належала
земельна ділянка площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд за вказаною адресою.

Позивачка зареєстрована у вказаному
будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13 - 22).

16 березня 2010 року ОСОБА_3
зареєструвався в будинку ОСОБА_5, в
будинок не вселявся, проживав з сім'єю в
АДРЕСА_1 (а.с. 80).

19 листопада 2010 року позивачка
подарувала відповідачеві ОСОБА_3
будинок і земельну ділянку (а.с.14-26).

Без відома позивачки ОСОБА_3 виготовив
нову будинкову книгу та 26 жовтня 2012
року зареєстрував у її будинку свою
дружину ОСОБА_6 та неповнолітнього сина
ОСОБА_4 (а.с.52-54).

23 квітня 2013 року вселився без згоди
позивача у вказаний будинок зі своєю
дружиною та неповнолітнім сином (а.с.52).

Згідно довідки Височанської сільської
ради Охтирського району від 18 вересня
2013 року, позивачка проживає на
території сільської ради з 25 квітня 2013
року по сьогоднішній день (а.с.51).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 28 січня 2013
року визнані недійсними укладені між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 19 листопада 2010 року та
посвідчені нотаріусом Охтирської
міської державної нотаріальної
контори Багацькою О.М. договір
дарування житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою
АДРЕСА_2, зареєстрований в реєстрі
№2-2249, та договір дарування земельної
ділянки площею 0,1000 га, наданої для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за вказаною адресою,
зареєстрований в реєстрі за № 2-2251
(а.с.27-29).

Додатковим рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 20 березня 2013
року застосовано наслідки недійсності
правочинів у вигляді договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 19
листопада 2010 року шляхом повернення
сторін за договорами дарування у
попередній стан, який існував між ними
та відносно житлового будинку і
земельної ділянки до укладення,
підпису та нотаріального посвідчення
договорів дарування (а.с.30-31).

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 20 березня 2013 року виправлено
описку в мотивувальній частині рішення
Охтирського міськрайонного суду від 28
січня 2013 року.

Викладено четвертий абзац
мотивувальної частини рішення
Охтирського міськрайонного суду від 28
січня 2013 року в такій редакції:

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину,
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Викладено другий і третій абзаци
резолютивної частини рішення
Охтирського міськрайонного суду від 28
січня 2013 року в такій редакції:

«Договір дарування житлового будинку з
господарськими спорудами прибудовою,
ганком та тамбуром під умовним
позначенням А, а, а1, а2, погребом Б,
сараєм літньою кухнею В, убиральнею
«в», огорожею №1, 2, за адресою АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, та ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, від 19
листопада 2010 року, зареєстрований в
реєстрі за № 2-2249, посвідчений
нотаріусом Охтирської міської
державної нотаріальної контори
Багацькою О.М., визнати недійсним з
моменту його укладення.

Договір дарування земельної ділянки
площею 0,1000 га, наданої для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, та
ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
від 19 листопада 2010 року, зареєстрований
в реєстрі за № 2-2251, посвідчений
нотаріусом Охтирської міської
державної нотаріальної контори
Багацькою О.М. визнати недійсним з
моменту його укладення» (а.с.32-33).

Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 11 квітня 2013 року рішення
Охтирського міськрайонного суду від 28
січня 2013 року залишене без зміни
(а.с.34-35).

Ухвалою Вищого спеціаілазованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції і ухвала
апеляційного суду залишені без зміни.

З огляду на зазначені обставини, суд
прийшов до вірного висновку про те, що
відповідачі не набули права
користування будинком, як вони
стверджують, як члени сім'ї позивачки,
оскільки як показами свідків, так і
судовими рішеннями у цивільній справі
№ 2/583/54/13, встановлено, що після
реєстрації відповідача в будинку
позивачки і після укладення договорів
дарування будинку і земельної ділянки
відповідач з сім'єю не вселявся до
нього, не проживав постійно в будинку, а
тому не набув права користування ним.
Ключ від будинку після укладення
договору дарування позивачка ОСОБА_3
не передавала, фактичної передачі
будинку не відбулося. При розгляді
вказаної справи відповідач не
спростував доводів позивачки про те, що
вона самостійно оплачувала комунальні
послуги, проживаючи в будинку, а також
встановлено, що відповідач, будучи
зареєстрованим в будинку позивачки,
фактично проживав по АДРЕСА_1 (а.с.27-35,
46).

Таким чином, суд прийшов до вірного
висновку про застосування при
розгляді спору положень ч. 2 ст. 156 ЖК
України, згідно якої за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Ст. ст. 387, 391 ЦК України визначають, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним; власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

ОСОБА_3 посилається в апеляційній
скарзі на те, що згідно показів самої
ОСОБА_5 вона надала згоду вселити та
зареєструвати його як онука до свого
будинку після смерті свого сина, а його
батька ОСОБА_8, і він вселився до
будинку та проживав з нею за її згодою
як член її родини, вона проживала з
ним та його сім'єю півтора року до
сварки, після сварки відносини
зіпсувалися, але він залишився
проживати в будинку, а ОСОБА_5 забрали
далекі родичі в село. На даний час
ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 та, не
зважаючи на рішення суду про визнання
недійсним договору дарування, не
повертається до власного будинку з
невідомих причин.

Вказані доводи спростовуються
доказами в справі, зокрема, і показами
допитаних свідків у попередній справі
з цих обставин, які спростували факт
проживання відповідачів в будинку
позивачки як членів її сім'ї та
підтвердили факт її не проживання в
будинку із-за поведінки відповідачів
(а. с. 104-113).

Доводи скарги відповідача про те, що
спірне домоволодіння було
переобладнане та перебудоване його
батьками, які проживали та були
зареєстровані за даною адресою разом з
ОСОБА_5., і за життя його батько ОСОБА_8 -
син позивачки ОСОБА_5 обіцяв, що дане
домогосподарство буде належати йому,
тобто відповідачеві, також не
спростовують висновків суду про
наявність підстав для захисту прав
позивачки як єдиного власника будинку.

З огляду на встановлені судом
обставини є необгрунтованими і
посилання відповідача на те, що
позивачка через півтора роки
спільного з ним життя посварилася з
його дружиною, але це не є підставою
для виселення його з малолітнім сином
з даного домоволодіння, так як вселений
він за згодою ОСОБА_5 як член її родини,
і вони мають право на підставі ст. 405 ЦК
України як члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
правові норми та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, для скасування
чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 листопада 2013 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -