Справа № 452/2622/13
Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/659/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивачки ОСОБА_2
- ОСОБА_3

представника відповідача ПАТ
«Укрсиббанк» - Тимрук Н.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 5 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
виконавчого комітету Самбірської
міської ради Львівської області,
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", відділу державної
виконавчої служби Самбірського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області, третьої особи
приватного нотаріуса Самбірського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
про поділ майна подружжя, визнання
недійсним договору іпотеки та
виключення майна з акту опису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_5, АКІБ
«УкрСиббанк», третя особа ВДВС
Самбірського міськрайонного
управління юстиції про поділ майна
подружжя та виключення майна з акту
опису. Заявами, поданими особисто та
від її імені представником ОСОБА_3 від
26.05.2010 року, 01.06.2011 року, 24.06.2011 року,
20.09.2011 року, 12.10.2011 року позовні вимоги
збільшувала та уточнювала. З
врахуванням об»єднаної в одне
провадження позовної заяви від 07.07.2011
року поданої представником ОСОБА_3 в
кінцевому просила ухвалити рішення
про визнання квартири АДРЕСА_1 та
транспортні засоби NISSAN TEANA 230 JK V6, д.н.з.
НОМЕР_1, 2006 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_2, 2007
р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_3, 2008 р.в., ПАЗ
32053-07, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 р.в. спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 та провести поділ спільного
сумісного майна подружжя. В порядку
поділу майна визнати за ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_2, а за
ОСОБА_5 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 та транспортні засоби NISSAN TEANA 230
JK V6, д.н.з. НОМЕР_1, 2006 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з.
НОМЕР_2, 2007 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_3, 2008
р.в., ПАЗ 32053-07, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 р.в.;
визнати недійсним договір іпотеки,
укладений між ОСОБА_5 та ПАТ
«УкрСиббанк», згідно якого в іпотеку
передано квартиру АДРЕСА_2; виключити з
акту серії АА №927086 опису й арешту майна
від 16.09.2010 року квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 5 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Вважає його
незаконним, необґрунтованим, ухваленим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважає встановленими,
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.
Мотивує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з
02.02.1985 року та за час подружнього життя
придбали майно, перелік якого наведено
у позові і яке вважають спільною
сумісною власністю та яке у порядку
визначеному 69 СК України підлягає
поділу. При розгляді справи суд дані
положення закону проігнорував, що
потягло ухвалення незаконного та
необґрунтованого рішення.

Судом не взято до уваги положення ст.
15,16, 203, 215 ЦК України, ст. 578 ЦК України, ч.2
ст. 6 Закону України «Про іпотеку». При
укладенні договору іпотеки не була
дотримана форма його укладення,
оскільки була відсутня обов'язкова
згода позивачки ОСОБА_2, як подружжя та
співвласника квартири АДРЕСА_2, що
передана в іпотеку, оскільки згідно
висновку судової почеркознавчої
експертизи встановлені підробка
підписів від імені ОСОБА_2 на заяві про
погодження на передачу квартири в
іпотеку, а також достатньо доказів її
відсутності в цей час в Україні, тому
правочин було вчинено поза її волею,
усупереч вимогам ч.1 ст. 316 ЦК України, а
тому такий повинен бути визнаний
недійсним. Суд безпідставно застосував
ст. 74 СК України, яка на дані
правовідносини не поширюється.

Висновки суду про те, що згода ОСОБА_2
на передачу квартири в іпотеку не була
потрібна є безпідставне та
спростовується тим, що Самбірське
відділення ПАТ «УкрСиббанк» вимагало
від дружини ОСОБА_5 нотаріальну
посвідчену заяву про надання згоди на
передачу квартири в іпотеку, а також
власноручно написану заяву від її
імені на ім»я керуючого Самбірським
відділенням ПАТ «УкрСиббанк», яких
ОСОБА_2 не надавала.

Судом в основу рішення покладено
безпідставні та необґрунтовані доводи
ВССУ зазначені в ухвалі від 10.07.2013 року.

В судовому засіданні апелянт
ОСОБА_3 від імені довірительки вимоги
апеляційної скарги підтримав.

Представник банку проти доводів
апеляційної скарги заперечив, рішення
суду першої інстанції вважає законним
та обгрунтованим, просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Інші учасники в судове засідання
не з»явились, належним чином
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою, про що до справи
долучено розписки про отримання
судових повісток, в тому числі
надісланих сторонам після оголошення
перерви в судовому засіданні 23.12.2013
року. Заяв про відкладення розгляду
справи не надіслали та причину неявки
не повідомили. Колегія суддів вважає
можливим продовжувати розгляд справи,
що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заперечення
учасників процесу, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов"язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає .

Ухвалюючи про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача, суд детально
виклав у своєму рішенні позиції сторін
та їх представників, показання свідків
- родичів сторін та свідка ОСОБА_7 про
отримання сторонами квартири по
АДРЕСА_2 та вибуття позивачки на
заробітки з метою проведення у
квартирі ремонтних робіт та показання
третьої особи - нотаріуса.

Обгрунтовуючи свої висновки про
відмову задоволенні позову, суд
послався у рішенні на ст. 61 СК України,
за якою об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Судом першої інстанції враховано
положення ст. 74 СК України, за якою -
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними та керувався
вимогами ст.ст. 572, 575 ЦК України, згідно
яких іпотека є видом забезпечення
виконання зобов»язань нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Суд врахував та у своєму рішенні
зазначив, що відповідно до ст. 578 ЦК
України майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
(іпотеку) лише за згодою усіх
співвласників, а також застосував
вимоги ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, за
якими підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 цього
Кодексу, і зокрема, коли зміст
правочину суперечить ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 30 січня 2006 року
між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк»
укладено договір іпотеки в
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором від 30 січня 2006
року, укладеного з ОСОБА_5, передано в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2, яка
належить іпотекодавцю (ОСОБА_5) на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, виданого Самбірською
міською радою 15 листопада 2001 року.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 26 травня 2010
року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 і визнано квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

Суд дійшов висновку, що на момент
укладення оспорюваного договору
єдиним власником спірної квартири був
ОСОБА_5, що підтверджується рішенням
Самбірської міської ради № 41 від 28.01.2000
року, а факт належності спірної
квартири на праві спільної сумісної
власності встановлено лише рішенням
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 26 травня 2010
року, а тому не була потрібна
обов'язкова згода ОСОБА_2 щодо передачі
її в іпотеку.

Що стосується позовних вимог про
виключення з акту опису та арешту майна
квартири АДРЕСА_2, то згідно рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 29 грудня 2009 року
по цивільній справі № 2-1257/2009 р. з ОСОБА_5
на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 191 277, 95 грн.

16 квітня 2010 року державним виконавцем
ВДВС Самбірського МРУЮ Сташківим І.П.
відповідно до виконавчого листа № 2-1254
від 25 лютого 2010 року складено акт опису
й арешту майна. Згідно вказаного акту
було накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_2 та повідомлено, що з 25 квітня 2010
року її буде реалізовано.

Даний опис проведено 16 квітня 2010 року,
а вищезазначена квартира визнана
спільною сумісною власністю подружжя
лише з набранням законної сили рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 26 травня 2010
року, а тому ця позовна вимога не
знайшла свого підтвердження в судовому
засіданні.

У зв'язку з тим, що спірний договір
іпотеки був посвідчений 30 січня 2006
року, на момент укладення цього
договору згода ОСОБА_2 потрібна не була,
так як єдиним власником на той момент
був лише - ОСОБА_5.

З посиланням на ст. 6 ЗУ «Про іпотеку»,
яка вимагає надання згоди усіх
співвласників на передачу в іпотеку,
коли майно перебуває у спільній
власності осіб, тому вважав, що
результати проведення експертизи щодо
відповідності підпису на нотаріально
посвідченій заяві від імені ОСОБА_2 не
можуть бути підставою для визнання
недійсним договору іпотеки.

За таких мотивів суд відмовив в позові
ОСОБА_3, хоча такий діє в інтересах
ОСОБА_2, до ОСОБА_5, виконавчого
комітету Самбірської міської ради
Львівської області, Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
відділу державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції Львівської області,
третя особа приватний нотаріус
Самбірського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, про поділ майна
подружжя, визнання недійсним договору
іпотеки та виключення майна з акту
опису - за недоведеністю позовних
вимог.

З обгрунтованістю в цілому таких
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів не погоджується,
виходячи з таких - мотивів.

Відмовляючи у задоволенні усіх
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції у своєму рішенні взагалі не
навів мотивів, за яких прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про визнання АДРЕСА_1 та
перелічені у позові ТЗ спільною
сумісною власністю колишнього
подружжя.

З матеріалів справи убачається, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 02.02.1985 року, який рішенням
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 26.05.2010 року
розірвано. Цим же рішенням визнано
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 / а.с. 274 том. 1/.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК
України - обставини встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

Вказаним вище рішенням суду від 26.05.2010
року встановлено, що АДРЕСА_2 набута
ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_2 З посиланням на
відповідні норми СК України така
визнана спільною сумісною власністю
сторін.

У відповідності до вимог ст. 63 СК-
дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Матеріалами справи не встановлено
обставин та не здобуто доказів, за яких
підлягали б до задоволення вимоги
позивачки про визнання в цілому права
власності на вказану квартиру за
позивачкою ОСОБА_2, незважаючи на
пред»явлення позову про поділ майна
подружжя в перелік якого включено і це
житло.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
рівних прав на цю квартиру у сторін, а
отже право за кожним на ? частину такої.

Колегія суддів вважає, що таке право
виникло у сторін з часу придбання
цього житла відповідачем ОСОБА_5, що
підтверджується долученою до справи
копією свідоцтва про право власності
від 15.11.2001 року, що видане на підставі
рішення Самбірської міської ради від
від 28.01.2000 року за № 41 «Про оформлення
права власності фізичних осіб на
об»єкти нерухомого майна квартири
АДРЕСА_2. Згідно додатку № 1 до
вказаного рішення - ОСОБА_5, передано у
власність 3-кімнатну квартиру
загальною площею 71,1 м кв, житловою 45 м
кв., що дає підстави для висновку про
надання такої з врахуванням кількості
членів його сім»ї. / а.с. 8 том. 1 та а.с.22-23
том. 3/.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 29 грудня
2009 року ухвалено про задоволення
позову АКІБ «УкрСиббанк» та стягнуто
з ОСОБА_5 191 277 гр. 95 коп. заборгованості
за кредитним договором № 46/06Р-231398 від
30.01.2006 року та судові витрати по
справі./ а.с. 13 том 1/.

На виконання даного рішення суду у
примусовому порядку державним
виконавцем Самбірського
міськрайонного управління юстиції на
підставі виконавчого документу від
25.02.2010 року про стягнення вказаної у
рішенні суми на користь банку
проведено опис та арешт майна
боржника ОСОБА_5, яким є трикімнатна
квартира АДРЕСА_2 / а.с. 6-8 том. 1 а.с. 114-116
том.1/.

Заявляючи вимоги про виключення цього
житла, як приналежного виключно
позивачу ОСОБА_2, остання зазначала
про внесення більшої частини коштів
на ремонтні роботи, що проведені у цій
квартирі після оформлення на таку
права власності за відповідачем. В
подальшому позивачем ОСОБА_2
підтримано вимогу про поділ майна
подружжя із включенням до складу
такого вказаної квартири, що дає
підстави для висновку про визнання
ОСОБА_2 права на частину цієї квартири
за відповідачем ОСОБА_5

Оскільки позивачем ОСОБА_2 не надано
суду доказів з врахуванням яких
можливим був висновок про
відступлення від рівності часток
подружжя у цій квартирі, є підстави
для часткового задоволення вимог та
виключення ? частини квартири з
означеного акту опису та арешту майна.

З матеріалів справи убачається, що
30.01.2006 року між АКІБ « Укрсиббанк» та
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки /
квартири/ у забезпечення у повному
обсязі виконання усіх грошових -
зобов»язань за кредитним договором №
43/06Р-231/398 від 30.01.2006 року, за яким
отримано 28 000 доларів США кредитних
коштів./ а.с. 179-180 том.1 та а.с. 7-9 т. 3. , а.с.
98-104 том.3 /

Відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині з наведених вище мотивів, поза
увагою суду залишилась та обставина, що
перед укладенням такого договору
банк, як іпотекодержатель заручився
згодою від імені ОСОБА_2, як подружжя
боржника за вказаним вище кредитним
договором - на передачу АДРЕСА_2 в
іпотеку у формі отримання заяви,
посвідченої приватним нотаріусом
Самбірського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 30.01.2006 року, копія якої
долучена до справи та відповідною
заявою від імені ОСОБА_2 до банку про
згоду на передачу чоловіком вказаного
жила в іпотеку. / а.с. 31 том. 1/.

Судом не надано жодної правової оцінки
наявним у справі доказам, а саме копії
закордонного паспорта на ім»я ОСОБА_2,
з якого вбачається відсутність у
період складання такої заяви особи на
території України. / а.с. 32-40 том. 1/.

Висновком № 3088/10 судової
почеркознавчої експертизи від 02.03.2011
року категорично встановлено, що
рукописний текст заяви від імені
ОСОБА_2 начальникові відділення № 398
ПЛУ ЗРД АКІБ «УкрСиббанк» із датою
складання 30.01.2006 року, а також
рукописний текст в заяві від імені
ОСОБА_2 в нотаріальну контору про
згоду на передачу в іпотеку АДРЕСА_2
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. / а.с.
92-95 том. 1/.

Вказаний висновок оцінено судом, як
такий, що не підтверджує вимог про
визнання договору іпотеки недійсним з
мотивів укладення з порушенням
вимогам ч.3 ст. 203 ЦК України, оскільки
на час укладення оспорюваного
позивачкою договору, одноосібним
власником квартири значився
відповідач ОСОБА_5

Суд у своєму рішенні, хоча і послався
на вимоги ст. 578 ЦК України, однак
правильно таку не застосував.

Суд не врахував вимоги ст. 65 СК України,
за змістом ч. 1 якої - дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Ч. 3 цієї норми передбачає, що для
укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і / або/
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово .

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
/або/ державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Як роз»яснив Пленум ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п. 25
Постанови № 5 від 30.03.2012 року - при
оспорюванні кредитного договору чи
договору поруки, застави / іпотеки
іншим із подружжя суди мають виходити
з такого.

Положення статті 65 Сімейного Кодексу
України /далі СК/ щодо порядку
розпорядження майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є
у спільній сумісній власності
подружжя, і не стосуються права одного
із подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів.

Виходячи із системного аналізу
наведених вище норм є підстави для
висновку про те, що на час укладення
оспорюваного договору спірна квартира
була спільною сумісною власністю
подружжя, що враховано позичальником
/банком/ при наданні кредиту одному із
подружжя і саме з цією метою останній
намагався дотриматись вимог ст. 578 ЦК.

Наведені вище докази свідчать про
відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на
укладення ОСОБА_5, як подружжям
договору іпотеки, за яким мало місце
розпорядження спільним майном
подружжя, тому з врахуванням вимог ч.3
ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України такий
правочин є недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд
безпідставно застосував вимоги ст.
ст. 572, 575 ЦК України, згідно яких
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов»язань нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки. До такого висновку
колегія суддів приходить з
наступного.

Вказаним вище рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 29 грудня 2009 року ухвалено
про задоволення позову АКІБ
«УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_5 191
277 гр. 95 коп. заборгованості за
кредитним договором № 46/06Р-231398 від
30.01.2006 року та судові витрати по
справі./ а.с. 13 том 1/. Із змісту цього
рішення чітко убачається звернення
позивача з вимогами, які задоволені
судом. АКІБ «УкрСиббанк» звертаючись
до ОСОБА_5, як до боржника просив
задоволити вимоги у спосіб стягнення
коштів та не ставив питання про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки. Спірна квартира, як
майно боржника за виконавчим
документом, виданим на підставі
вказаного рішення суду описана та
арештована державним виконавцем з
врахуванням вимог ЗУ «Про виконавче
провадження».

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 32
вказаного Закону - заходами
примусового виконання рішення є
звернення стягнення на кошти та інше
майно /майнові права/ боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від
інших осіб. Є підстави для висновку про
те, що дії державного виконавця
узгоджувались саме з цією нормою
закону.

Тому мотиви рішення суду першої
інстанції про те, що виконавчі дії
проводились з врахуванням вимоги банку
про звернення стягнення на предмет
іпотеки на підставі вказаного вище
рішення суду є необгрунтовані.

Щодо вимог позивачки про
визнання спільною сумісною власністю
подружжя квартири АДРЕСА_1 та
транспортні засоби NISSAN TEANA 230 JK V6, д.н.з.
НОМЕР_1, 2006 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_2, 2007
р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_3, 2008 р.в., ПАЗ
32053-07, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 р.в. та поділ
спільного сумісного майна подружжя ,-
колегія суддів звертає увагу на те, що
відмова у позові про визнання
вказаного майна спільною сумісною
власністю подружжя судом першої
інстанції взагалі не мотивована.

Перевіряючи обрунтованість
цієї вимоги, колегія суддів враховує,
що згідно ст. 60 СК України - майно
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини / навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, тощо / самостійного
заробітку / доходу. Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

У відповідності до цих норм, колегія
суддів вважає обгрунтованими вимоги
позивача про визнання спільною
сумісною власністю сторін, як
колишнього подружжя квартиру АДРЕСА_1
та транспортні засоби NISSAN TEANA 230 JK V6,
д.н.з. НОМЕР_1, 2006 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з.
НОМЕР_2, 2007 р.в., БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_3, 2008
р.в., ПАЗ 32053-07, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 р.в.

З долученого до справи копії договору
купівлі-продажу від 28.04.2007 року
посвідченого приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_9 та витягу про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно Дрогобицького
державного комунального міжміського
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки від 03.05.2007 року за №
14436938 про реєстрацію права власності
за ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 набута сторонами в
період шлюбу за оплатним договором./
а.с. 220-221 том1/.

З долучених до справи на вимогу суду
першої інстанції на підставі
комп»ютерних даних станом на 28.07.2011
року за ОСОБА_5 зареєстровані чотири
ТЗ, про які зазначила позивач у своєму
позові. З даними копій облікових
карток приватного ТЗ /зміна облікового
стану. Постійний облік/ - всі
автомашини придбані в період 2007- 2008
року./ а.с. 193-198 том.1 /. За відсутності
доказів відповідача ОСОБА_5 у
спростування вимог позивачки про
визнання вказаної квартири та
перелічені ТЗ спільною сумісною
власністю подружжя, в цій частині
вимоги підлягають до задоволення.

Щодо вимог про поділ майна, в перелік
якого позивачем ОСОБА_2 включено
вказані вище дві квартири та 4
транспортні засоби, то в цій частині
вимоги до задоволення не підлягають,
виходячи з таких мотивів.

У відповідності до роз»яснень, що у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя» від
21.12.2007 року за № 11 - поділ спільного
майна подружжя здійснюється за
правилами, встановленими статтями 69-72
СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи.

Заявляючи вимогу про поділ
переліченого вище майна, позивачем не
наведено мотивів запропонованого
варіанту його розподілу, а також не
зазначено вартості цього майна. При
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції представником ОСОБА_2 така
позиція довірительки підтверджена як
обгрунтована і додатково звернуто
увагу суду на визнання в цій частині
позову відповідачем.

Однак колегія суддів не вбачає підстав
для вирішення питання поділу майна за
відсутності доказів його наявності на
даний час, даних про його вартість на
час розгляду справи, а тому приходить
до висновку про відмову у позові в цій
частині.

Враховуючи наведені вище обставини,
апеляційна скарга представника
позивачки підлягає до задоволення
частково, рішення суду першої
інстанції необхідно скасувати та
ухвалити у справі нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 304 ,п.2 ч. 1 ст. 307 , п. 1
ч.1 ст. 309, 313 , ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 5 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання квартири та транспортних
засобів спільною сумісною власністю,
поділ майна, визнання недійсним
договору іпотеки, виключення майна з
акту опису задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
іпотеки /квартири /від 31.01.2006 року
укладений між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_5, за яким
передано в іпотеку АДРЕСА_2 у
забезпечення виконання грошових
зобов»язань ОСОБА_5 за кредитним
договором № 43/06Р-231/398 від 30.01.2006 року.

Визнати спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 та наступні
транспортні засоби : автомобіль NISSAN TEANA
230 JK V6, д.н.з. НОМЕР_1, 2006 р.в., № кузова
НОМЕР_5; автомобіль БАЗ А079.19, д.н.з.
НОМЕР_2, 2007 р.в., № кузова НОМЕР_6;
автомобіль БАЗ А079.19, д.н.з. НОМЕР_3, 2008
р.в., № кузова НОМЕР_7; автомобіль ПАЗ
32053-07, д.н.з. НОМЕР_4, 2006 р.в., № кузова
НОМЕР_8.

Виключити з акту опису й арешту майна
від 16.04.2010 року державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Самбірського міськрайонного
управління юстиції по примусовому
виконанню виконавчого листа № 2-1257,
виданого 25.02.2010 року Самбірським
міськрайонним судом Львівської
області - ? частину кв. АДРЕСА_2, яка
належить ОСОБА_2.

В решті в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді