Суддя Клименко А. М.
Рішення

Іменем України

27 січня 2014 року.

Орджонікідзевський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді Клименка А.М.,

при секретарі - Полікарпові Є.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди і просила стягнути з них на її
користь у відшкодування матеріальної
шкоди 700 грн. і відшкодування моральної
шкоди 2000 грн. посилаючись на те, що вона
має земельну ділянку, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі є її
сусідами і користуються земельною
ділянкою № НОМЕР_1. З приводу
користування спільно збудованою
свердловиною, яка розташована на її
земельній ділянці, між ними з літа 2009
року існую конфлікт, оскільки ОСОБА_2
влаштував себе окрему свердловину і
вимагає від неї виплатити йому за
спільну свердловину 1000 грн. 03 липня 2012
року під час сварки з цього приводу
відповідач ОСОБА_2 накидав їй землі до
рота, розстебнув змійку на її кофтині і
накидав землі їй на тіло, а
відповідачка ОСОБА_3 вирвала в неї жмут
волосся, заподіявши легкі тілесні
ушкодження. Крім того, за декілька днів
до цих подій їй було зроблено операцію
на животі, а після того як відповідачі
накидали їй землі на хірургічні шви, її
рана почала гноїтися і на даний час не
загоюється.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала.

Відповідачі позов не визнали і
пояснили, що позивачка є їхньою
сусідкою по дачі, постійно вчиняє
сварки, з усіма мешканцями дачного
товариства свариться, лається. 03 липня
2012 року між ними та позивачкою дійсно
мав місце словесний конфлікт, але
ніяких насильницьких дій у відношенні
неї вони не вчиняли. Позивачка їх
оговорює, оскільки винна їм гроші за
свердловину, яку вони у свій час за
спільні кошти і для спільного
користування спорудили на її земельній
ділянці, а, починаючи з 2009 року,
позивачка їм нею користуватися не дає,
у зв'язку з чим вони зробили собі окрему
свердловину.

Вислухавши позивачку, відповідачів,
свідків, вивчивши матеріали справи,
оцінив надані сторонами докази, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони є сусідами по дачним ділянкам,
які розташовані у Садовому товариству,
яке знаходиться у АДРЕСА_1. У свій час за
спільні кошти і для спільного
користування сторони спорудили на
земельній ділянці позивачки водяну
свердловину, але, починаючи з 2009 року,
позивачка користуватися цією
свердловиною відповідачам заборонила,
у зв'язку з чим вони були вимушені
облаштувати собі окрему свердловину на
своїй земельній ділянці. Ніяких
грошових коштів, витрачених
відповідачами для влаштування
свердловини для спільного
користування, позивачка їм не
повернула і в теперішній час
користується цією свердловиною
одноособово.

03 липня 2012 року, коли відповідачі
відпочивали на своїй дачній ділянці,
позивачка почала з ними лаятися,
вчинила сварку. Під час цієї сварки
ніяких насильницьких дій з боку
відповідачів у відношенні позивачки
вчинено не було. Наведені обставини
встановлені судом на підставі пояснень
свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які були
присутніми під час цього конфлікту.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень.

Позивачкою не надано суду жодного
доказу в підтвердження, ані вчинення у
відношенні неї відповідачами
протиправних дій, ані факту заподіяння
їй тілесних ушкоджень, а ні причинного
зв'язку між цими діями та фактом
запалення хірургічних швів на животі
позивачки, як і підтвердження самого
цього факту.

Позивачка не надала суду жодного
доказу в підтвердження понесених нею
витрат на лікування, оскільки надані
нею для огляду в судовому засіданні
копії чеків про придбання протягом 2013
року ліків від діабету, жодного
відношення до лікування інфекційного
запалення хірургічних швів не мають.

Суд критично оцінює показання свідка
ОСОБА_7 про те, що 03 липня 2012 року
поблизу дачі він зустрів свою дружину -
позивачку ОСОБА_1, яка була вимазана
землею і йшла до дільничного
інспектора писати заяву про заподіяння
їй відповідачами тілесних ушкоджень,
оскільки цей свідок є близьким родичем
позивачки, заінтересований у
результатах розгляду даної справи,
очевидцем самого конфлікту не був, про
неправомірні дії відповідачів йому
відомо виключно із слів самої
позивачки, тому суд вважає, що лише
даних показань свідка, без
підтвердження їх іншими доказами, явно
недостатньо для доведеності факту
вчинення відповідачами у відношенні
позивачки неправомірних дій і
заподіяння тілесних ушкоджень.

Також суд не може прийняти у якості
допустимого доказу постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи за фактом заподіяння тілесних
ушкоджень позивачці, складену 09 липня
2012 року дільничним інспектором міліції
Чугуївського РВ ГУМВС України в
Харківській області, оскільки, як
вбачається із змісту самої постанови
висновки, які в ній містяться
ґрунтуються лише виключно на
поясненнях самої ОСОБА_1, так як під час
проведення перевірки відповідачі не
були навіть опитані. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази
вручення копії цієї постанови
відповідачам і, як вони пояснили в
судовому засіданні, про її існування їм
стало відомо тільки після отримання
копії позовної заяви з додатками.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно положень ст. 145 ЦПК України
призначення експертизи є обов'язковим
за клопотанням хоча б однієї із сторін,
якщо у справі необхідно встановити
характер і ступінь ушкодження здоров'я.

Позивачкою клопотання про призначення
судово-медичної експертизи для
встановлення ступеня важкості
тілесних ушкоджень, начебто отриманих
нею під час вищевказаного конфлікту
внаслідок насильницьких дій
відповідачів, не заявлялося, висновку
такої експертизи суду надано не було,
тому факт заподіяння відповідачами
тілесних ушкоджень позивачці суд
вважає належними доказами не
недоведеним.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

В зв'язку з тим, що позивачкою не
доведений факт вчинення у відношенні
неї відповідачами неправомірних дій та
заподіяння внаслідок них тілесних
ушкоджень і погіршення стану її
здоров'я, то і підстави для
відшкодування позивачці матеріальної
і моральної шкоди відсутні, тим більше,
що ніяких належних доказів їх розміру
суду надано не було.

Судові витрати по справі слід
віднести за рахунок держави.

Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212,
215 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд.

Суддя: