Провадження №
Фрунзенський районний суд м. Харкова у
головуючого судді Федорової О.В.,
при секретарі судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом:
про визначення частки в квартирі, що
знаходиться у сумісній власності та
визнання права власності на 1/5 частину
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд: виділити 1/5
частину в квартирі АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за
позивачем право власності на 1/5 частину
вищевказаної квартири. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що спірна
квартира належала на праві спільної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер
батько позивача ОСОБА_5, після смерті
якого відкрилася спадщина на 1/5 частину
квартири. Спадщину після батька
прийняла матір позивача - ОСОБА_4, доля
якої стала складати 2/5 частини спірної
квартири. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати
позивача - ОСОБА_4 Рішенням судової
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 17.04.2013 року, яке набрало
законної сили за ОСОБА_1 визнано право
власності на 2/5 частини АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5. Оскільки спірна квартира
знаходиться у спільній власності між
співвласниками стало питання про
виділення часток кожного зі
співвласників. Позивач зазначив, що
добровільно визначити частки квартири
відповідачі відмовляються. З
урахуванням наведеного, позивач просив
суд визначити за ним частку в квартирі
у розмірі 1/5 частини та визнати на
вказану частку право власності. Крім
того, позивач просить суд стягнути з
відповідачів витрати на юридичні
послуги та судові витрати.
Представники позивача ОСОБА_6, яка діє
на підставі довіреності та ОСОБА_7, яка
діє на підставі Договору про надання
юридичних послуг, підтримали заявлені
позовні вимоги в повному обсязі та
просили суд задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечував проти позову з підстав,
викладених у запереченнях на позов,
посилаючись зокрема на те, що
приватизація спірної квартири була
проведена незаконно, на момент
приватизації позивач в ній не мешкав. В
спірній квартирі в якості члена сім'є
мешкала ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_2 та мати
ОСОБА_3, яку не вказали в документах на
приватизацію та від якої скрили факт
приватизації. Відповідач вважає, що
позивачу належить 1/10 частина квартири,
а не 1/5. Крім того, позивач не мешкає в
квартирі та не проводить сплату
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. 25.02.2014 року через
канцелярію суду подав заяву, в якій
просив суд проводити розгляд справи
без його участі та зазначив, що проти
позову заперечує повністю.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
Судовим розглядом встановлено, та не
заперечувалося сторонами у справі, що
квартира АДРЕСА_1 була приватизована та
зареєстрована на праві спільної
сумісної власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 28.10.2002 року, виданого відділом
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації виконавчого комітету
Харківської міської ради. Доля кожного
зі співвласників склала 1/5 частини
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 10.08.2012 року серія НОМЕР_4.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина. Спадкоємцями першої черги за
законом були ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від
спадщини на користь своєї матері -
ОСОБА_4 від спадщини не відмовлялась.
Отже ОСОБА_4 вважалася такою, що
прийняла спадщину та її доля,
відповідно, складала 2/5 частини спірної
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача -
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_5.
За життя ОСОБА_4 залишила заповіт від
24.05.2005 року, в якому на випадок смерті
всю належну їй на праві власності
частину спірної квартири, заповіла
Проте оформити право власності позивач
не зміг, через відсутність
правовстановлюючих документів на
вказану квартиру, у зв'язку з чим був
вимушений звернутися до суду.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 05.03.2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Харківської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, треті особи:
Харківської державної нотаріальної
контори № 12, КП "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації".

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 17.04.2013 року скасовано вказане
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова та за ОСОБА_1 визнано право
власності на 2/5 частини АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 17.04.2013 року по справі
№2033/7995/2012 набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Такі обставини мають преюдиційне
значення при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

З урахуванням викладеного, суд вважає
безпідставними заперечення
відповідачів на позовну заяву в цій
частині, оскільки вказані в них
обставини встановлені рішенням суду,
яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України,
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Судом встановлено, що в добровільному
порядку домовленості між сторонами
щодо визначення частки кожного з них у
праві спільної сумісної власності на
спірну квартиру не досягнуто. Вказана
обставина обмежує право позивача на
розпорядження належною йому часткою
майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Оскільки судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на
праві спільної сумісної власності за
п'ятьма співвласниками і доля кожного з
них склала 1/5 частину квартири, суд
вважає позовну вимогу позивача про
виділ йому 1/5 частини спірної квартири
законною, обґрунтованою та підлягаючою
задоволенню.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України визначено,
що у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

З урахуванням викладеного, враховуючи
обґрунтованість вимог позивача щодо
поділу майна, що перебуває у спільній
сумісній власності та визначення
часток кожного з співвласників спірної
квартири, право спільної сумісної
власності на дану квартиру слід
припинити.

У зв'язку із запобіганням порушення
права власності позивача на зазначене
майно, виходячи із засад судового
захисту права та інтересу позивача, суд
вважає за необхідне визнати за ним
право власності на 1/5 частину спірної
квартири.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачів судовий збір в
загальній сумі 590,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідачів понесені витрати на
юридичні послуги у розмірі 5359,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Замовник) та адвокатом
ОСОБА_7 укладено Договір про надання
юридичних послуг б/н від 30.09.2013 року
(Договір), відповідно до умов якого
ОСОБА_7 зобов'язалась надати юридичні
послуги щодо захисту інтересів
позивача та правового супроводу.

Згідно з п. 3.1. Договору за надання
юридичних послуг Замовник здійснює
оплату в розмірі 40% встановленої
законом мінімальної заробітної плати
за 1 (одну) годину роботи особи, яка
надала правову допомогу.

03.02.2014 року позивач сплатив надані
юридичні послуги згідно Акту
прийому-передачі послуг до Договору
про надання юридичних послуг б/н від
30.09.2013 року у розмірі 5359,20 грн., що
підтверджується квитанцією № 2312.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, витрати
на правову допомогу відносяться до
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Законом України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" №41914 від 20.12.2011 року.

Згідно зі ст. 1 вищевказаного Закону,
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій, поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Позивач вказав, що розмір витрат на
юридичні послуги розраховувався з
урахуванням фактично витраченого часу.

Згідно п. 2.1 Договору про надання
юридичних послуг б/н від 30.09.2013 року
юридичні послуги склалися з:

- консультації (1 година);

- розробки правової позиції для захисту
інтересів Замовника в судах загальної
юрисдикції (2 години);

- правовий аналіз матеріалів справи (2
години);

- підготовка процесуальних документів
(6 годин).

Розмір мінімальної заробітної плати
відповідно до ст. 8 Закону України "Про
державний бюджет на 2014 рік" №719-VII від
16.01.2014 року з 1 січня 2014 року становить -
1218,00 грн..

Таким чином, розмір витрат на правову
допомогу складає 5359,20 грн. (з
розрахунку: 11 годин х 1218 грн. х 40%).

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачів на користь
позивача, витрати, пов'язані з
отриманням правової допомоги у розмірі
5359,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11, 60, 80, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
368, 369, 370, 372, 383 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визначення частки в
квартирі, що знаходиться у сумісній
власності та визнання права власності
на 1/5 частину квартири - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаціний номер НОМЕР_1) та
ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаціний номер
НОМЕР_3) витрати по сплаті судового
збору у розмірі 590,00 грн. (по 295,00 грн. з
кожного) та витрати на правову допомогу
у розмірі 5359,20 грн. (по 2679,60 грн. з
кожного).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, через Фрунзенський
районний суд м. Харкова. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Федорова О.В.