РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Гагут Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3
суми боргу та процентів за договором
позики, 3 проценти річних, посилаючись
на те, що 25.07.2011 року між ним та
відповідачем було укладено договір
позики №1 строком до 25.08.2013 року.
Відповідно до умов даного договору
позикодавець передав а позичальник
отримав суму 43000грн., та взяв на себе
зобов'язання повернути цю суму та
відсотки визначені договором позики.
Встановлений договором позики строк
закінчився, однак відповідач на
неодноразові звернення повернути
кошти та сплатити відсотки відповідає
відмовою. Посилаючись на ст.ст.625, 1046-1053
ЦК України, позивач просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 43000грн., 35 процентів річних,
відповідно до умов викладених в п.1
договору позики, в сумі 31460 грн., 3
проценти річних від простроченої суми
в розмірі 2231,80 грн., що загалом складає
76693,80 грн., а також судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов підтримав
посилаючись на обставини викладені в
ньому. Додатково суду пояснив, що в 2011
році ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з
проханням купити належну ОСОБА_3
земельну ділянку. Оскільки на той
період часу укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки було
неможливо сторони домовились укласти
договір емфітевзису. ОСОБА_3 повинен
був зібрати необхідний пакет
документів для нотаріального
оформлення договору емфітевзису,
отримати кадастровий номер для
земельної ділянки, зробити грошову
оцінку землі, і т.і. Відповідач попросив
позивача надати йому гроші для
справляння весілля сину. Оскільки про
укладення договору емфітевзису
сторони домовились лише усно позивач
погодився надати відповідачу гроші у
позику про, що було укладено договір.
Відповідач отримані кошти витратив на
власні потреби, від укладення договору
емфітевзису відмовився. До
теперішнього часу гроші не повернув. В
разі укладення договору емфітевзису
суму боргу по договору позики можливо
було б зарахувати на виконання умов
договору емфітевзису. Просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнала. Суду пояснила, що сторони
домовлялись укласти договір оренди
земельної ділянки. Відповідач дійсно
отримав від позивача 43000 грн. однак в
рахунок орендної плати за 10 років. Про
договір позики відповідач дізнався в
2013 році коли звернувся до ФГ «Марія» з
питанням про оранку його земельної
ділянки. Документів з приводу
укладення договору оренди немає. В
договорі позики підпис відповідача,
він це визнає. Договір підписав не
читаючи, вважав його договором оренди.
Відповідач заперечує що гроші отримав
саме у позику. Вважає, що договір позики
не може бути достатнім доказом факту
отримання грошей, а інших доказів
наприклад власноруч написаної
відповідачем розписки про отримання
грошей позивачем не надано. Присить у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
докази, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню

Зобов'язання виникають з цивільних
прав і обов'язків, підставами
виникнення яких є - договори та інші
правочини, як зазначено у ст.11 ЦК
України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов, згідно зі ст. 1047 ЦК
України, може бути представлена
розписка позичальника, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що між позивачем і
відповідачем 25.07.2011 року був укладений
договір позики №1, згідно п.1 якого
позивач ОСОБА_1 передав відповідачу
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 43000 грн., а
останній зобов'язався в обумовлений
договором строк, до 25.08.2013 року (п.3
договору), повернути таку ж суму грошей
і проценти від суми позики.

Пунктом 2 договору позики передбачено,
що позичальник зобов'язаний сплатити
позикодавцеві наступні проценти
річних від суми позики: строком до 6
місяців - 25%, строком від 6 місяців до 12
місяців - 30 %, від 12 місяців і більше - 35%,
які повинні бути сплачені не пізніше
строку повернення суми боргу.

Перебіг часу дії даного договору
починається з дати передачі
позикодавцем позичальнику обумовленої
договором суми позики (п.3 договору).
Договір вважається укладеним з моменту
фактичної передачі позикодавцем
позичальнику обумовленої договором
суми позики, моментом передачі суми
позики є момент підписання договору (п.
7 договору).

У разі своєчасного не повернення
позики позичальник зобов'язаний
сплатити також індекс інфляції та три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення (п.4 договору).

Договір позики підписано обома
сторонами.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнала, що відповідачем
отримано грошові кошти в сумі 43000 грн.
та власноруч підписано договір позики
№1.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Сума основного боргу 43000 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Що стосується процентів за
користування вказаними грошима то п. 2
договору позики передбачено: за
користування грошовими коштами у
строком до 6 місяців боржник
зобов'язаний сплатити 25% річних,
строком від 6 місяців до 12 місяців - 30 %,
від 12 місяців і більше - 35%.

Отже на підставі п.2 договору позики та
ст.536 ЦК України, за користування 43000
грн. у період часу з 25.07.2011 року до 25.01.2012
року з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 25 % річних - 5374,14 грн.,
у період часу з 26.01.2012 року до 25.07.2012 року
30 % річних - 6450 грн., у період часу з 26.07.2012
року до 25.08.2013 року 35 % річних - 16300,44 грн.,
що загалом складає 28124,58 грн.

Оскільки з 25.08.2013 року і по теперішній
час відповідач не повернув позивачу
суму боргу за договором позики, на
підставі п.4 договору та ст. 625 ЦК
України, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 3% річних
від простроченої суми, що складає
537,20грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути понесені та
документально підтверджені судові
витрати у вигляді судового збору,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, у сумі 716,61 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст.526, 527, 530, 536, 610, 613, 625, 1046,
1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 61, 75,
77, 79, 84, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково,

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
народився в с. Берестове Бердянського
району Запорізької області,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
народився в с. Берестове Бердянського
району Запорізької області,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер:НОМЕР_2, за
договором позики №1 від 25.07.2011 року: 43000
грн. - суму позики, 28124,58 грн. - процентів
від суми позики, 537,20 грн. - проценти за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, а загалом 71661,78 грн. та
понесені судові витрати щодо сплати
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у сумі 716,61
грн., а всього стягнути - 72378,38 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Л. І. Гагут