АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц/791/319/2014
Головуючий в І інстанції: Калімбет
Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 18 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман
Т.Г.

при секретарі: Бараш
Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 28 липня 2008 року
в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про
визнання правочину дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_7 про визнання
правочину дійсним та визнання права
власності на нерухоме майно,
зазначаючи, що 13.03.2005 року між нею та
відповідачем у простій письмовій формі
укладено договір купівлі - продажу
гаража, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. На виконання умов договору
вона передала відповідачу обумовлену в
договорі суму 5000грн., а останній
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі - продажу,
чим перешкоджає оформленню права
власності на гараж.

З огляду на викладене, позивач просила
суд визнати дійсним укладений між нею
та ОСОБА_6 13.03.2008 року договір купівлі -
продажу гаражу по АДРЕСА_1 та визнати за
нею право власності на нього.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 28 липня 2008
року позов задоволено.

Судом визнано дійсним договір купівлі -
продажу гаражу, розташованого в
АДРЕСА_1, укладений 13.03.2005 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у простій письмовій
формі.

Визнано право власності ОСОБА_5 на
гараж в північно - західній частині
земельної ділянки, позначений на плані
земельної ділянки літ. «В», загальною
площею 36,6275кв.м., розташований у
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, які не приймали участь у справі,
однак вважають, що зазначеним рішенням
порушенні їх права, як співвласників
житлового будинку та користувачів
земельної ділянки просять рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволення
позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Зокрема, зазначалося про те, що
збудований відповідачем у справі
гараж є самочинним будівництвом,
оскільки жодного правовстановлюючого
документу на даний гараж не існує і
суд фактично визнав право власності на
самовільно збудований об'єкт
нерухомості.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 її
доводів не визнали, рішення суду
просять залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи дійсним договір купівлі -
продажу гаражу суд першої інстанції
виходив із того, що відмова відповідача
від нотаріального посвідчення
договору перешкоджає його державній
реєстрації, а тому реєстрація прав
власності покупця можлива лише на
підставі рішення суду про визнання
права власності та є єдиним можливим
способом захисту порушеного права.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України
житловий будинок, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому законом порядку особі
під забудоване нерухоме майно.

За діючим в Україні законодавством
обов'язковими умовами для визнання
судом права власності на таке
самочинно збудоване нерухоме майно у
вигляді гаражу є надання земельної
ділянки у встановленому законом
порядку саме під будівництво такої
будівлі, наявність відповідного
дозволу на будівництво, виданого
органами місцевого самоврядування, а
також належно затверджений проект
будівництва.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірне нерухоме майно є новостворене
майно, будівництво якого проведено без
належного дозволу та належно
затвердженого проекту і зведене на
земельній ділянці, що не була передана
відповідачеві в установленому законом
порядку у власність чи користування
для будівництва гаражу по АДРЕСА_1.

Враховуючи наведені вище обставини
справи та вимоги цивільного
законодавства, які регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів прийшла
до висновку, що зведений відповідачем
гараж є самочинним будівництвом право
власності на який у нього, як на
новостворене майно не виникло, а
укладений ним та позивачкою договір
купівлі - продажу не може бути визнано
дійсним, тому висновок суду про те, що
позивач за укладеним у простій
письмовій формі договором купівлі -
продажу набула право власності на
спірний об'єкт нерухомості не
відповідає вимогам закону.

Окрім того, вирішуючи спір суд першої
інстанції також послався на ст.220 ЦК
України положення, якої на спірні
правовідносини не поширюються,
оскільки відповідно до вимог ст.ст.210, 640
ЦК України в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
договір купівлі - продажу нерухомого
майна підлягав і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації, а
момент вчинення таких правочинів
пов'язується з їх державною
реєстрацією, таких дій сторонами
вчинено не було, тому зазначений
правочин є неукладеним та не створює
прав та обов'язків для сторін.

Вирішуючи спір суд першої інстанції на
зазначені вимоги закону увагу не
звернув, тому висновки суду не
відповідають обставинам справи і
суперечать нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду,
як незаконне та необґрунтоване
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.ст.220, 376, 640
ЦК України. керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 28 липня 2008 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про
визнання правочину дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: