Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/462/2014р.
інстанції Завгородня Л.М.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Володіної Л.В.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Івченка М.О.,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4 на заочне рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 03 грудня 2012 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року позивач ПАТ
«Альфа-Банк» звернулось до місцевого
суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, в
якому просило звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну
квартиру, загальною площею 65,2 кв.м, за
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 27.12.2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером № 160 та
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів 22.01.2008 року під № 2643941,
шляхом проведення публічних торгів
відповідно до ЗУ «Про виконавче
провадження», в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№800002849 від 22.01.2008 року, яка станом на
22.06.2011 року складає 4049833,70 грн.; висилити
мешканців, які проживають за адресою
квартири, за АДРЕСА_1, без надання
іншого житлового приміщення; стягнути
з ОСОБА_5 судові витрати у сумі 1820 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що 22.01.2008
року між сторонами по справі укладено
кредитний договір № 800002849, відповідно
до якого ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк», зобов'язалося надати
ОСОБА_5 кредит у сумі 121 000 доларів США
під 13,25 % річних для оплати вартості
квартири за АДРЕСА_1. Позивач свої
зобов'язання за вказаним кредитним
договором виконав, надавши
відповідачеві кредит, що
підтверджується виписками з особового
рахунку останнього. З метою
забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за
укладеним кредитним договором, 22.01.2008
року між позивачем та відповідачем
було укладено договір іпотеки,
відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_5 у
забезпечення виконання зобов'язання
визначеного в Кредитному договорі №
800002849 від 22.01.2008 року, передав позивачу
(іпотекодержателю) в іпотеку нерухоме
майно, а саме квартиру за АДРЕСА_1. У
порушення умов вищевказаного
кредитного договору, відповідач свої
зобов'язання належним чином не виконав,
в результаті чого станом на 22.06.2011 року
виникла заборгованість у сумі 4 049 833,70
грн., що підтверджується розрахунком
заборгованості та випискою по
кредитному рахунку відповідача.
Враховуючи неодноразове порушення
останнім умов кредитного договору та
договору іпотеки, позивач просить
стягнути вказану заборгованість
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення мешканців, які
проживають за адресою квартири, за
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

Заочним рішенням Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 03.12.2012
року позов задоволено.

Ухвалою вказаного суду від 24.09.2012 заяву
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ставить питання про
скасування заочного рішення суду від
03.12.2012 року та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позову. Апелянт
вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим,
постановленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного та всебічного дослідження
представлених відповідачем доказів.

Позивач явку у судове засідання
представника не забезпечив, про дату та
час розгляду апеляційної скарги
сповіщався належним чином, що
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представника відповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що 22.01.2008 року між
сторонами по справі укладено кредитний
договір № 800002849 (далі - Договір),
відповідно до якого ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк», надало ОСОБА_5 кредит на
суму 121 000 доларів США під 13,25 % річних
для оплати вартості квартири за
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 Договору, відповідач
зобов'язався в порядку та на умовах, що
визначені Договором повертати Кредит,
виплачувати проценти за користування
Кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені Договором та
Додатком № 1 до нього - Графіком
погашення кредиту.

Відповідно до п. 7.1. Договору відповідач
зобов'язався повернути позивачу кредит
та сплатити проценти за користування
ним частинами у терміни, що визначені
Додатком №1 до Кредитного договору, а
також належним чином виконати інші
зобов'язання вказані в Кредитному
договорі.

З метою забезпечення зобов'язань
ОСОБА_5 за укладеним кредитним
договором, 22.01.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, відповідно до п.1.1. якого
ОСОБА_5 у забезпечення виконання
зобов'язання визначеного в Кредитному
договорі № 800002849 від 22.01.2008 року,
передав позивачу (іпотекодержателю) в
іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру
за АДРЕСА_1. Дана квартира належить
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 27.12.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером № 160 та
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів 22.01.2008 року під №2643941.

У порушення умов вищевказаного
кредитного договору, відповідач свої
зобов'язання належним чином не виконав,
в результаті чого станом на 22.06.2011 року
виникла заборгованість у сумі 4 049 833,70
грн., що підтверджується розрахунком
заборгованості та випискою по
кредитному рахунку відповідача.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Пунктом 6.1 договору іпотеки
передбачено, що банк має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку
невиконання або неналежного виконання
іпотекодавцем умов кредитного
договору.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що в разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається, зокрема, спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, керуючись
вищевказаними нормами матеріального
права, правильно виходив з того, що у
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов кредитного договору № 800002849 від
22.01.2008 року позивач має право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі рішення суду шляхом
продажу останнього на публічних
торгах.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
місцевого суду є правильними та
обґрунтованими, узгоджуються з
приписами закону, що регулюють спірні
правовідносини та договорами, які
укладені між сторонами по справі.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

Враховуючи викладені норми, судова
колегія також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
виселення мешканців, які проживають у
вищевказаній квартирі, оскільки вони
постановлені з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Щодо доводів відповідача про порушення
прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, при постановленні
оскаржуваного рішення, то колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла.

Пунктом 44 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 того ж Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на
час укладання вищезгаданого договору
іпотеки дитина в спірній квартирі не
була зареєстрована, що також було
підтверджено у судовому засіданні і
представником відповідача.

Проводячи у подальшому реєстрацію
дитини за вказаною адресою, ОСОБА_5 у
порушення відповідних умов договору не
попередив ПАТ «Альфа-Банк» про
реєстрацію останньої та інших
мешканців квартири АДРЕСА_1.

За наведених обставин, такі доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Крім того, приймаючи таке рішення
колегія суддів виходить з того, що на
час укладення вищевказаного
іпотечного договору неповнолітня
дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мала
право власності на предмет іпотеки чи
право користування предметом іпотеки.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що відповідно до довідки ПП
«Югжилсервіс» від 21.10.2013 року(а.с.128),
реєстрація неповнолітньої дитини
відбулася після укладення іпотечного
договору.

З вказаних підстав не приймаються до
уваги колегією суддів посилання
відповідача на залучення судом першої
інстанції до участі у справі Служби у
справах дітей Гагарінської РДА у м.
Севастополі.

Однак, судова колегія вважає за
необхідне доповнити резолютивну
частину оскаржуваного рішення,
оскільки відповідно до п. 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" судам роз'яснено, що
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Отже, місцевим судом не було зазначено
початкової ціни предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, не зважаючи на заперечення
апелянта, повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку
всім наявним у справі доказам та
прийшов до правильного висновку про
необхідність у задоволенні наведеного
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст. 307, ст. 314, ст. 316,
ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4 - відхилити.

Резолютивну частину заочного рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 03 грудня 2012 року
доповнити реченням наступного змісту:

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_5 за кредитним договором № 800002849
від 22 січня 2008 року у сумі 4 049 833,70 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом проведення публічних торгів, де
початкова ціна предмету іпотеки для
його подальшої реалізації повинна бути
не нижчою за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ Л.В.
Володіна

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов