Провадження №22-ц/784/631/14 Суддя
по 1 інстанції - Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Орельській Н.М.,

за участю представника відповідача -
ТОВ «Охорона - Форт» - Ярошевського Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

товариства з обмеженою
відповідальністю «Охорона -Форт»

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 26 грудня 2013 року
у справі за

позовом

ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Охорона -Форт»,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_4, про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Охорона Форт» (далі
- ТОВ «Охорона-Форт» ) про
відшкодування майнової шкоди,
заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди, яка не
відшкодована страховою компанією.

Позивач вказував, що 13 серпня 2012 року в
м. Миколаєві по вул. Потьомкінській, з
вини водія ОСОБА_4, який перебував у
трудових відносинах з відповідачем та
керував автомобілем ВАЗ -2107, державний
номер НОМЕР_2, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок чого його автомобілю марки
Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_3,
спричинені механічні пошкодження.

В зв'язку з цим, приватне акціонерне
товариство «Українська акціонерна
страхова компанія», в якій була
застрахована цивільно-правова
відповідальність відповідача,
виплатила йому страхове відшкодування
в розмірі 35 440, 15 грн.

Не відшкодованим залишився розмір
збитку в сумі 9 000 грн., із яких: 1 000 грн.
- розмір франшизи на користь страхової
компанії, 3 000 грн. - витрати на
автостоянку, 5 000 грн. - витрати на
правову допомогу.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь 9 000 грн. збитку.

Відповідач визнав позовні вимоги
частково в сумі 1000 грн. (розмір
франшизи), посилаючись на фальшивість
квитанції про сплату 3 000 грн. за
послуги автостоянки.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 26 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача на відшкодування
майнової шкоди 4 000 грн., а також 229,40 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Охорона-Форт», посилаючись на
незаконність рішення щодо стягнення
3000 грн. витрат на автостоянку, просив
рішення суду змінити, зменшивши розмір
відшкодування до 1000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
письмові заперечення представника
позивача, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення районного
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції
виходив з того, що понесені позивачем
витрати на послуги автостоянки по
зберіганню транспортного засобу на
суму 3 000 грн. підлягають відшкодуванню
відповідачем, оскільки
підтверджуються належним та
допустимим доказом.

Між тим, суд першої інстанції прийшов
до такого висновку без належного
з'ясування доводів представника
позивача про недостовірність наданої
позивачем квитанції про сплату таких
послуг.

Юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків (ч.1 ст. 1172 ЦК).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

За змістом ч. 2 ст. 57 та ст. 64 ЦПК України,
факт сплати коштів має
підтверджуватися лише письмовими
доказами, які, як правило, надаються в
оригіналі.

Згідно із ст.185 ЦПК України при
дослідженні письмових доказів, у разі
подання заяви про те, що доданий до
справи або поданий до суду особою, яка
бере участь у справі, для ознайомлення
документ викликає сумнів з приводу
його достовірності або є фальшивим ,
особа, яка подала цей документ, може
просити суд виключити його з числа
доказів і розглядати справу на
підставі інших доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, 13
серпня 2012 року в м. Миколаєві по
вул. Потьомкінській, з вини водія
ОСОБА_4, який перебував у трудових
відносинах з відповідачем та керував
автомобілем ВАЗ -2107, державний номер
НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок чого автомобілю
позивача марки Мерседес Бенц,
державний номер НОМЕР_3, спричинені
механічні пошкодження.

В зв'язку з цим, приватне акціонерне
товариство «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА», в якій була
застрахована цивільно-правова
відповідальність відповідача,
виплатила позивачу страхове
відшкодування в розмірі 35 440, 15 грн.

При цьому, як зазначено в листі
страхової компанії від 6 липня 2013 року
до ОСОБА_3, відповідно до ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» витрати на послуги стоянки
відшкодуванню не підлягають, в зв'язку
з фізичним знищенням транспортного
засобу (а.с.22).

Позивач звернувся з позовом до
відповідача про відшкодування збитків
у повному обсязі, зокрема й витрат на
послуги автостоянки.

На підтвердження факту сплати коштів,
позивач надав копію квитанції № 6324 від
13 серпня 2013 року, видану на ім'я його
батька ОСОБА_6 про сплату 3000 грн. за
послуги автостоянки автомобіля
Мерседес, державний номер НОМЕР_1, (за
період з 13 серпня 2012 року по
13 серпня 2013 року). Квитанція підписана
касиром (без зазначення прізвища), а її
підпис скріплений печаткою
Миколаївської обласної організації
Всеукраїнської спілки автомобілів.

До того ж, в матеріалах справи
міститься дві копії квитанції, які не є
ідентичними (а.с. 21, 70).

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги, представник позивача надала до
суду апеляційної інстанції оригінал
квитанції, а також довідку
Миколаївської обласної організації
Всеукраїнської спілки автомобілів від
19 лютого 2014 року про перебування
автомобіля позивача на довготривалому
зберіганні на автостоянці № 2.

Довідка від 19 лютого 2014 року підписана
не керівником, а невідомою особою від
його імені (без зазначення прізвища).

На запит апеляційного суду підтвердити
або спростувати вказаний факт,
надійшла відповідь голови
Миколаївської обласної організації
Всеукраїнської спілки автомобілів
ОСОБА_7 від 24 лютого 2014 року ( за вих. № 12)
про те, що очолювана ним організація
кошти в сумі 3000 грн. по квитанції № 6324
від 13 серпня 2013 року не отримувала, а
також довідку від 19 лютого 2014 року
ОСОБА_3 не видавала.

За такого, надана позивачем квитанція
не може слугувати належним та
допустимим доказом для відшкодування
коштів позивачеві, а доводи
апеляційної скарги заслуговують на
увагу.

В зв'язку з викладеним, рішення
районного суду слід змінити на
підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Охорона-Форт» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26 грудня 2013 року змінити,
зменшивши розмір майнової шкоди,
стягнутої з товариства з обмеженою
відповідальністю «Охорона-Форт» на
користь ОСОБА_3 з 4000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: