Суддя: Попова В. О.
Справа № 253/9584/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2014 року
Центрально-Міський районний суд міста
Горлівки Донецької області в складі:
головуючої судді Попової В.О., при
секретарі Лисенко В.В., за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Стеценко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горлівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмежено
відповідальністю «Ремтехсервіс»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, мотивуючи тим, що з
відповідачем перебувала у трудових
відносинах з 13 березня 2013 року по 20
червня 2013 року. На день звільнення
відповідач не виплатив їй належні суми
в рахунок повного розрахунку у вигляді
заробітної плати , що порушує норми
КЗпП України, тому вбачає підстави
для стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. Невиплата заробітної
плати спричинила їй моральну шкоду,
моральні страждання, які виявилися в
тому, що внаслідок недоотриманої нею
на протязі тривалого часу належних їй
грошових коштів, вона зазнає труднощі
матеріального характеру, що в свою
чергу призвело до втрати нормальних
життєвих зв'язків. Просила стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі
в сумі 8719,15 гривень, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та моральну шкоду 3 000
гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні наполягала на задоволенні
позовних вимог, обґрунтовуючи свої
доводи аналогічно викладеному в
позовній заяві. Пояснила, що з 13
березня 2013 року по 20 червня 2013 року
працювала головним бухгалтером ТОВ
«Ремтехсервіс». З дня звільнення та
до теперішнього часу відповідач не
виплатив їй належні суми в рахунок
повного розрахунку по її заробітній
платі за квітень - червень 2013 року. Не
уточнивши позовні вимоги в частині
розміру середнього заробітку за час
затримки розрахунку, просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі
в сумі 8719,15 гривень, середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та моральну шкоду 3 000
гривень.

Представник відповідача
Стеценко О.С., що діє на підставі
довіреності, у судовому засіданні
позов визнала частково, а саме не
заперечувала щодо стягнення на
користь позивача заборгованості по
заробітній платі за період з травня
2013 року по червень 2013 року в сумі
7223,17 гривень, в задоволенні решти
позову просила відмовити за
безпідставністю. Пояснила, що
заробітна плата за квітень 2013 року в
сумі 1495,98 гривень була повністю
сплачена позивачу 20 червня 2013 року.
Позивач, отримавши грошові кошти,
відмовилася розписуватися у відомості,
про що був складений акт.
Обґрунтовуючи свої заперечення
проти позову в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди,
наполягала на тому, що вини
підприємства у не проведенні своєчасно
розрахунку по заробітній платі немає,
оскільки підприємством неодноразово
направлялися на адресу позивача листи
з проханням з'явитися на підприємство,
проте відповідач їх ігнорувала.
Позивач відмовилася отримувати
грошові кошти та розписуватися у
відомості, у зв'язку з чим грошові кошти
були задепоновані.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
в судовому засіданні зібрані в справі
докази в їх сукупності, вважає
встановленим наступне.

13 березня 2013 року позивач була
прийняла на посаду головного
бухгалтера ТОВ "Ремтехсервіс", що
підтверджується копією трудової
книжки.

20 червня 2013 року ОСОБА_1
звільнена за власним бажанням за ст. 38
КЗпП.

Згідно відомостям
ТОВ"Ремтехсервіс" від 15.07.2013 року
заборгованість по заробітній платі
позивача складає 7223,17 грн., зокрема: за
травень 2013 року - 3687,30 грн., червень 2013
року - 3535,87 грн.

Відповідно до ст.115 КЗпП
України заробітна плата виплачується
працівникам регулярно у робочі дні в
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, який не
перевищує 16 календарних днів.

Статтею 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Враховуючи, що з дня звільнення
до теперішнього часу виплата сум
заборгованості із заробітної плати
позивачу не проведена, суд вважає, що з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму заборгованості по
заробітній платі в розмірі 7223,17 грн .

Разом з тим, суд не
вбачає підстав для задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по заробітні платі за
квітень 2013 року в сумі 1495,98 грн.,
оскільки судом встановлено, що вказана
сума виплачена позивачу 20 червня 2013
року, що підтверджується копією
відомості на виплату грошей № 39 за
квітень 2013 року від 20 червня 2013 року та
копією акту про відмову працівника
підписати касові документи від 20
червня 2013 року, складеного комісією у
складі фінансового директору,
економіста по фінансовій роботі,
економіста по договірним та
претензійним роботам ТОВ
"Ремтехсервіс", зі змісту якого
вбачається , що 20 червня 2013 року
ОСОБА_1 була сплачена заробітна плата
за квітень 2013 року в розмірі 1495,98 грн., а
також надана відомість на виплату
грошей № 39 для підписання про
отримання вказаної суми, проте ОСОБА_1
відмовилася від підпису у відомості на
виплату грошей .

Свідок ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснила суду, що працює на
посаді економіста по договірним та
претензійним роботам ТОВ
"Ремтехсервіс" та повідомила, що
20.06.2013 року ОСОБА_1 була отримана
заробітна плата за квітень 2013 року,
проте розписатися в отриманні грошових
коштів остання відмовилася, про що
був складений відповідний акт. Крім
того в подальшому ОСОБА_1 відмовилася
від отримання розрахунку по
заробітній платі за травень та
червень 2013 року, тому грошові кошти
було задепоновано в банк. Банківську
картку ОСОБА_1 не оформлювала.

Допитана в судовому засіданні
в якості свідка ОСОБА_4 пояснила,
що працює на посаді економіста по
фінансовій роботі ТОВ
"Ремтехсервіс" та повідомила, що
20.06.2013 року в її присутності було
складено акт щодо отримання ОСОБА_1
заробітної плати за квітень 2013 року
та відмови останньої від підпису
в відомості. В частині
розрахунку по заробітній платі з
ОСОБА_1 за травень та червень 2013 року,
пояснила, що остання відмовилася
від отримання заробітної плати, про
що було складено акт від 15.06.2013
року, грошові кошти було задепоновано в
банк.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості; кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір і що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач жодних доказів на
підтвердження її доводів щодо
невиплати їй заробітної плати за
квітень 2013 року суду не надала,
належними та допустимими доказами
доводи відповідача в цій частині не
спростувала, тому суд приходить до
висновку щодо проведення
відповідачем розрахунку по заробітній
платі з позивачем за квітень 2013 року в
розмірі 1495, 98 грн.

Статтею 117 КЗпП України
встановлено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" встановивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. У разі непроведення
розрахунку у зв'язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо
спір вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачем неодноразово
направлялися позивачу листи, якими
вона запрошувалася для отримання
розрахунку та підпису в касових
документах за отримані грошові кошти.

Викладене підтверджується
копіями листів ТОВ "Ремтехсервіс" від
27.06.2013 року № 27/06-02с, від 03.07.2012 року №
03/07-01с , від 08.07.2013 року № 08/07-01с, від
11.07.2013 року № 11/07-01с, від 25.07.2013 року №
25/07-01с.

Зі змісту актів від 01 липня
2013 року та 15 липня 2013 року ОСОБА_1 01
липня 2013 року та 15 липня 2013 року були
надані для отримання грошові кошти в
розмірі заробітної плати за травень 2013
року в сумі 3687,30 грн. та розрахункових
за червень 2013 року в сумі 3535 грн. 87 коп. з
відповідними касовими документами для
підписання - відомостями на виплату
грошей № 49 та № 50. Від отримання
грошових коштів та підписання касових
документів ОСОБА_1 відмовилася. Також
їй повторно була надана відомість № 39
для підпису про отримання заробітної
плати за квітень 2013 року, виплаченої їй
20 червня 2013 року. Від підписання
відомості № 39 ОСОБА_1 відмовилася.

Зазначене також підтверджується
копіями відомостей на виплату, а також
реєстром депонованої заробітної плати.

З огляду на викладене, суд вбачає,
що надані відповідачем та досліджені у
судовому засіданні докази в їх
сукупності свідчать про відсутність
вини відповідача у затримці розрахунку
з позивачем.

Крім того, надані відповідачем суду
копії розрахунково-касових документів
свідчать про наявність на підприємстві
грошових коштів, що дозволяло
виплатити позивачу належну їй
заробітну плату та здійснити їй повний
розрахунок при звільненні.

Також суд враховує, що у
даному випадку сума заборгованості із
заробітної плати порівняно із середнім
заробітком за час затримки розрахунку,
виходячи з середньоденної заробітної
плати позивача згідно довідки
відповідача в розмірі 28,49 грн. та
кількості днів затримки розрахунку, не
є істотною.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Згідно статті 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Вирішуючи питання про
відшкодування позивачу моральної
шкоди, суд враховує характер і ступінь
вини відповідача у порушенні прав
позивача, причини, що сприяли цьому,
тривалість та обсяг заподіяних
позивачу моральних страждань, а також
ступінь доведеності цих вимог, та
вважає, що з урахуванням конкретних
обставин справи, стягнення з
відповідача на користь позивача всієї
суми заборгованості, відсутності вини
відповідача у несвоєчасному
проведенні розрахунку при звільненні,
позовні вимоги у частині відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Таким чином, позов слід
задовольнити частково.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмежено відповідальністю
«Ремтехсервіс» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
-задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ремтехсервіс» на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
сумі 7223 (сім тисяч двісті двадцять три)
грн. 17 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремтехсервіс» на
користь держави судовий збір у розмірі
229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Центрально-Міський районний суд м.
Горлівки шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. О. Попова