Справа № 367/5229/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/1490/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1, про
збільшення частки у спільній частковій
власності, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивач
звернувся з вказаним позовом до суду
першої інстанції обґрунтовуючи тим, що
рішенням Ірпінського міського суду від
08 травня 2001 року було визнано за ОСОБА_3
право власності на ? частину, за ОСОБА_2 -
11/36 частин, за ОСОБА_1 - 7/36 частин будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінської міської ради
Київської області позивачу, згідно
договору від 10 липня 1957 року, була
виділена земельна ділянка для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1. Будинок було побудовано ним та
його дружиною, і введений в
експлуатацію в 1974-1975 роках.

Відповідач не брала участі в
будівництві. Позивачем на придбання
будівельних матеріалів та проведення
підрядних робіт було витрачено 5 276, 32
рублів.

На підставі викладеного просив
збільшити його частку в будинку
АДРЕСА_1 та визнати право власності на
18/36 частин будинку; визначити за
відповідачем право власності на 11/36
частину будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
позивач та третя особа подали
апеляційні скарги, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

В доводах апеляційних скарг
зазначають, що суд першої інстанції
неодноразово порушував процесуальні
права позивача та третьої особи.

Зокрема, на неодноразові звернення до
суду з клопотанням про відкладення
розгляду справи, через наявність
поважних причин, суд першої інстанції
продовжував розгляд справи без участі
позивача та третьої особи, чим
обмежував їхні процесуальні права щодо
безпосередньої участі в судовому
процесі та доведенню тих обставин, на
які вони посилаються як на підставу
своїх вимог. Такими діями суд проявляв
свою упередженість.

Враховуючи викладене в апеляційних
скаргах, просили скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Ірпінського міського суду від
08 травня 2001 року було визнано за ОСОБА_3
право власності на ? частину, за ОСОБА_2 -
11/36 частин, за ОСОБА_1 - 7/36 частин будинку
АДРЕСА_1. При ухваленні рішення суд
врахував розмір участі кожного із
співвласників у будівництві будинку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч. 1 ст. 119 ЦК УРСР (який
діяв до 01 січня 2004 року) коли учасник
спільної часткової власності на жилий
будинок збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної за згодою решти учасників і
у встановленому порядку, частки
учасників у спільній власності на
будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

Відповідно до ст. 357 ЦК України (який діє
з 01 січня 2004 року) співвласник має право
на відповідне збільшення своєї частки
у праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку
може зробити у встановленому законом
порядку за свій рахунок добудову без
згоди інших співвласників, якщо це не
порушує їхніх прав. Така добудова є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано доказів, що він
здійснював поліпшення спільного
будинку за власні кошти після
ухвалення рішення суду про поділ
будинку від 08.05.2001 року, що могли би
надати йому підстави просить суд про
зміну розміру часток. Всі надані
позивачем докази понесених витрат на
будівництво будинку стосуються
періоду 1959-75 років, тобто до ухвалення
судом рішення про поділ будинку, а тому
суд обґрунтовано не прийняв їх до
уваги. Колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції , оскільки суд прийшов до них
повно встановивши обставини справи,
визначивши спірні правовідносини і з
правильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

В поданих апеляційних скаргах
зазначається, що судом порушено норми
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного рішення. Однак слід
зазначити, що згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК
України підставою скасування рішення
суду у зв'язку з порушенням норм
процесуального права можливе лише у
випадку, якщо таке порушення призвело
до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом не допускались такі порушення
норм процесуального права, які могли
би призвести до ухвалення незаконного
рішення. Судом розглядались всі
заявлені судді відводи, а також всі
клопотання сторін, без участі сторін
справа не розглядалась, а відкладалась,
в судовому засіданні брали участь або
сторони або представники сторін.

Інших підстав для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції в апеляційних скаргах не
зазначено.

Отже доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції. Рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, а рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: