УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
третя особа - відділ Державної
виконавчої служби Печерського району
м. Києва, про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 21 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що нею до січня 2012 року
сплачувались лізингові платежі
відповідно до умов договору лізингу
від 07 липня 2011 року. У період часу з 21
години 07 січня 2012 року до 15 години 08
січня 2012 року автомобіль було
викрадено, про що в цей же день вона
повідомила правоохоронні органи та ТОВ
«УніКредит Лізинг». За її заявою була
порушена кримінальна справа по факту
незаконного заволодіння автомобілем,
УДАІ ГУ МВС України у м. Києві
автомобіль було внесено у базу даних
«Угон», як такий, що належить на праві
власності ТОВ «УніКредит Лізинг».

У квітні 2012 року автомобіль було
знайдено, 09 квітня 2012 року його визнано
речовим доказом та передано ОСОБА_6 на
зберігання.

Незважаючи на те, що автомобіль було
викрадено, про що було відомо ТОВ
«УніКредит Лізинг» від ОСОБА_6 та від
слідчого, товариство продовжувало
виставляти рахунки на внесення
платежів. За невнесення лізингових
платежів з 10 січня 2012 року до 10 травня
2012 року за користування об'єктом
лізингу у розмірі 126 137,24 грн, 22 червня 2012
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис
про повернення лізингоодержувачем
ОСОБА_6 на користь лізингодавця - ТОВ
«УніКредит Лізинг» транспортного
засобу Роrsche Cayenne GTS.

Посилаючись на те, що такий виконавчий
напис нотаріуса вчинено незаконно, без
достатніх для цього підстав, оскільки
нотаріусу не була подана засвідчена
лізингодавцем копія рахунку з доказом
її вручення лізингоодержувачу та
відміткою про несплату платежів.
Просила визнати виконавчий напис
таким, що не підлягає виконанню. Також
вказувала на те, що ТОВ «УніКредит
Лізинг» визначило невиплачені
лізингові платежі з 10 січня 2012 року до 10
травня 2012 року за користування об'єктом
лізингу, проте відповідно до п. 1.2.2
Договору фінансового лізингу, строк
лізингу закінчується при викраденні.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 21 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 03 вересня 2013 року, позов
задоволено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«УніКредит Лізинг», посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 07 липня 2011 року
між ТОВ «УніКредит Лізинг» та ОСОБА_6
було укладено договір фінансового
лізингу, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 було передано у користування
транспортний засіб - легковий
автомобіль РоrscheCayenneGTS.

Відповідно до п. 1.1. договору лізингу
ТОВ «УніКредит Лізинг» зобов'язалося
придбати у власність від продавця,
обраний ОСОБА_6 предмет лізингу
відповідно до встановлених умов
придбання, технічних характеристик
(специфікацій), та передати його у
користування на строк та на умовах,
визначених цим договором. ОСОБА_6
зобов'язалася прийняти предмет лізингу
у користування та сплачувати
товариству «УніКредит Лізинг»
лізингові платежі, інші комісії, які
зазначені в додатку «Тарифи» до цього
договору та чинним законодавством.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 умов вказаного договору, 29
травня 2012 року ТОВ «УніКредит Лізинг»
направило на її адресу повідомлення
про відмову від договору фінансового
лізингу від 07 липня 2011 року та
повернення предмету лізингу. В цьому
повідомленні було зазначено, що ОСОБА_6,
як лізингоодержувач, прострочила
виконання зобов'язань і загальна сума
простроченої заборгованості за
лізинговими платежами складає 185 714,99
грн, а у випадку неповернення предмету
лізингу та непогашення заборгованості
ТОВ «УніКредит Лізинг» звернеться до
нотаріуса чи до суду для примусового
повернення предмету лізингу та
стягнення заборгованості.

22 червня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий
напис про повернення
лізингоодержувачем - ОСОБА_6 на користь
лізингодавця - ТОВ «УніКредит Лізинг»
транспортного засобу РоrscheCayenneGTS, 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартістю 568 372,94 грн, що був
переданий у користування на підставі
договору фінансового лізингу
від 07 липня 2011 року за реєстровим № 877.

Відповідно до виконавчого напису,
вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про повернення
лізингоодержувачем ОСОБА_6 на користь
лізингодавця - ТОВ «УніКредит Лізинг»
транспортного засобу, що був переданий
в користування на підставі договору
фінансового лізингу від 07 липня 2011
року, несплачені лізингові платежі
становлять 126 137,24 грн.

Визнаючи виконавчий напис таким, що не
підлягає виконанню, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що у
направленому ОСОБА_6 письмовому
повідомленні була зазначена сума
заборгованості, яка не відповідає сумі,
що зазначена у виконавчому написі, та
що відсутні підстави для вчинення
виконавчого напису, оскільки нотаріусу
не була подана засвідчена
лізингодавцем копія рахунку з доказом
її вручення лізингоодержувачу та
відміткою про несплату платежів. Також,
суди визнали доведеними обставини щодо
закінчення строку дії укладеного між
сторонами договору фінансового
лізингу у зв'язку з викраденням
предмета лізингу та, внаслідок цього,
безпідставного виставлення
лізингодавцем рахунків по сплаті
лізингових платежів у період з 10 січня
2012 року до 10 травня 2012 року.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.
Стягнення за виконавчим написом
нотаріуса провадиться у порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 Переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
проводиться в безспірному порядку на
підставі виконавчих написів нотаріуса,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999
року № 1172, для одержання виконавчого
напису нотаріусу за договорами
лізингу, що передбачають у безспірному
порядку повернення об'єкта лізингу
подаються:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Так, у матеріалах справи наявне
повідомлення лізингодавця до
лізингоодержувача від 24 травня 2012 року
№995 провідмову від договору
фінансового лізингу та повернення
предмета лізингу. У тексті цього
повідомлення (а.с. 60) вказані несплачені
позивачем рахунки, які відповідно до
опису вкладень у цінний лист (а.с. 61)
були також направленні з повідомленням
позивачу.

Судами в порушення вимог ст. 212 ЦПК
України оцінка вказаним доказам
направлення лізингоодержувачу
рахунків надана не була, матеріали, на
підставі яких нотаріусом вчинений був
виконавчий напис про повернення
предмета лізингу, не досліджувались.

Крім того, в апеляційному провадженні
судом залучені до матеріалів справи
заява відповідача нотаріусові від 22
червня 2012 року з копіями несплачених
рахунків (а.с. 121-127), які апеляційним
судом. Також, не оцінені. За таких
обставин, висновки судів щодо
незаконного вчинення нотаріусом
спірного виконавчого напису є
передчасними.

Крім того, задовольняючи позов, суди
виходили, зокрема, із того, що строк
лізингу закінчився у зв'язку з
викраденням предмета лізингу а саме з
моменту прийняття постанови про
залучення законного представника
лізингодавця у кримінальній справі.

Однак з таким висновком судів
погодитися, також, не можна, оскільки
відповідно до п. 1.2.2 договору
фінансового лізингу від 07 липня 2011
року, укладеного між ТОВ «УніКредит
Лізинг» та ОСОБА_6, строк лізингу
закінчується в день, наступний за
датою, коли лізингодавець отримав
відповідні документи, а саме постанову
про порушення кримінальної справи по
факту викрадення, що видається
відповідним підрозділом МВС України.

Суд апеляційної інстанції,
погоджуючись із висновком місцевого
суду щодо обізнаності відповідача про
викрадення предмета лізингу не
перевірив його заперечень про те, що
товариство не отримувало ні від
позивача ні від слідчих органів
документів стосовно порушення
кримінальної справи, та що ОСОБА_8
ніколи не був представником ТОВ
«УніКредит Лізинг», яке не видавало
йому довіреності на представництво
своїх інтересів.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 59
ЦПК України допустимими доказами, які
свідчать про обставини викрадення
предмета лізингу, є отримання
лізингодавцем в обумовленому
договором порядку обумовлених доказів,
вказаних у п. 1.2.2 договору, які
матеріали справи не містять. Тому
висновок судів про закінчення строку
лізингу у зв'язку з викраденням
предмета лізингу є передчасним.

Судами, також, не обґрунтовані доводи
позивача щодо незаконності
виконавчого напису внаслідок
зазначення у ньому заборгованості у
меншому розмірі від указаного у
повідомлені про відмову від договору
лізингу, з урахуванням того, що
стягнення за виконавчим написом
проводиться безпосередньо на
транспортний засіб а не на грошові
кошти.

Таким чином, судами не зазначені докази
отримання відповідачем постанови про
порушення кримінальної справи по факту
викрадення предмета лізингу та докази,
якими спростовано факт прострочення
сплати позивачем лізингових платежів
відповідно до рахунків-фактур,
зазначених у повідомленні ТОВ
«УніКредит Лізинг» від 24 травня 2012
року.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, то оскаржувані судові
рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «УніКредит
Лізинг» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 21 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська