УХВАЛА

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу та звернення стягнення
за рахунок спадкового майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 29 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення боргу та
звернення стягнення за рахунок
спадкового майна, посилаючись на те, що
у 2009 році позичив ОСОБА_5 6 500 євро, 5 тис.
доларів США та 1 500 євро строком до 05
серпня 2010 року. У разі несвоєчасного
повернення грошей останній обіцяв
перевести на його ім'я 33 % прав на
станцію із заправлення
пально-мастильними матеріалами, яка
знаходиться у с. Південне Харківського
району Харківської області.

Позивач вважав, що фактично між ними
було укладено договір застави
нерухомого майна.

В обумовлений строк ОСОБА_5 борг не
повернув, однак обіцяв повернути. У
листопаді 2011 року він дізнався, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Він (позивач) звернувся до дружини
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 у власності якої
знаходиться квартира АДРЕСА_1, придбана
під час шлюбу з ОСОБА_5

Ураховуючи, що борг ОСОБА_5 складає 106 373
грн, просив стягнути гроші із ОСОБА_4 -
спадкоємиці боржника за рахунок
звернення стягнення на Ѕ частини
квартири, посилаючись на норми
ст. ст. 1268 (ч. 3) та 1282 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 січня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29 травня 2013
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 106 373 грн. У
решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові з посиланням на норми Закону
України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 215, ст. ст.
575, 577 ЦК України, зазначав про те, що
договір є нікчемним та не є договором
позики, оскільки фактично містить
зобов'язання про заставу нерухомого
майна (33 % прав на АЗС), але нотаріально
не посвідчений, не здійснено його
державної реєстрації; ОСОБА_4 спадщину
не прийняла та права власності на
квартиру не має, оскільки подарувала її
синові; за життя ОСОБА_5 не наполягав на
поділі квартири - спільного майна
подружжя.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення та
стягуючи із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 106
373 грн, виходив із того, що право у
ОСОБА_3 вимагати від спадкоємиці
ОСОБА_4 виконання зобов'язань
спадкодавця ОСОБА_5 за умовами договору
позики виникло 18 грудня 2010 року, вимогу
до ОСОБА_4 про виконання зобов'язань
пред'явлено у листопаді 2011 року та
отримано ОСОБА_4 30 листопада 2011 року, та
дійшов висновку про те, що позивач в
межах річного строку, встановленого ч. 3
ст. 1281 ЦК України, звернувся до
спадкоємиці із відповідною вимогою;
при цьому відчуження спадкового майна
(квартири) за договором дарування
синові не є перешкодою для задоволення
позову в частині стягнення із
спадкоємиці 106 373 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням
апеляційного суду з огляду на наступне.

Установлено, що 22 березня 2009 року
ОСОБА_3 позичив ОСОБА_5 6 500 євро, 5 тис.
доларів США та 1 500 євро строком на два
місяці (а.с. 4). Ця ж розписка містить
посилання про те, що у разі
несвоєчасного повернення грошей
ОСОБА_5 передасть в заставу належну
йому частку в АЗС у розмірі 33 %. У
розписці від 07 липня 2010 року, що
міститься на а.с. 5, зазначено про те, що
у 2006-2010 роках ОСОБА_5
неодноразово позичав у ОСОБА_3 гроші
під заставу нерухомості із щомісячною
виплатою винагороди в розмірі 5 % від
позичених сум. У зв'язку з неможливістю
ОСОБА_3 прийняти заставлене майно
ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання
реалізувати це майно, з отриманих
коштів повернути борг, зазначений в
розписці, в строк до 05 серпня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с. 104).

Дізнавшись про смерть ОСОБА_5 у
листопаді 2011 року, ОСОБА_3 25 листопада
2011 року надіслав ОСОБА_4 вимогу про
повернення 109 500 грн; з урахуванням
відсотків за користування грошима за 15
місяців - 82 125 грн, всього 191 625 грн (а.с. 6),
яку ОСОБА_4 отримала 30 листопада 2011 року
(а.с. 8).

Застосовуючи до спірних правовідносин
ч. 3 ст. 1281 ЦК України, апеляційний суд не
врахував, що вимога позивачем
направлена в межах шестимісячного
строку від для, коли він дізнався про
смерть ОСОБА_5, а тому правильним є
застосування до спірних правовідносин
ч. 2 ст. 1281 ЦК України, згідно з якою
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 29 травня 2013 року залишити
без змін, виключивши із його
мотивувальної частини посилання на ч. 3
ст. 1281 ЦК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

О.М. Ситнік