У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Експобанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Експобанк» на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 14 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 02 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Експобанк» (ділі - ПАТ «КБ «Експобанк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
та просило стягнути з відповідача на
його користь заборгованість у розмірі
303 285 грн 11 коп. за договором кредиту №
145/2008 USD від 28 серпня 2008 року та 3 032 грн 85
коп. судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідно до кредитного договору №
145/2008 USD від 28 серпня 2008 року ним було
видано відповідачу грошові кошти в
розмірі 14 450 дол. США з процентною
ставкою за користування кредитом - 15,5
% річних, щомісячною комісією за
управління кредитом 0,2 % від залишку
заборгованості за кредитом, терміном
до 27 серпня 2015 року, на умовах
забезпеченості кредиту, його цільового
використання, строковості, повернення
і платності. Відповідно до п. 1.5
кредитного договору кредит надавався
на купівлю автомобіля.

Згідно з п. 2.2 кредитного договору
забезпеченням зобов'язання за цим
договором є застава автомобіля ЗАЗ TF69YP
державний номерний знак НОМЕР_1 2008 року
випуску, який був придбаний на кредитні
кошти.

Позивач зазначав, що відповідач
порушує умови кредитного договору щодо
повернення кредитних коштів, а тому
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 14
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за
договором кредиту № 145/2008
USD від 28 серпня 2008 року у розмірі 203 877
грн 52 коп., яка складається зі:
строкової заборгованості за кредитом в
розмірі 6 414,21 дол. США, що еквівалентно 51
268 грн 78 коп.; простроченої
заборгованості за кредитом в розмірі 7
529,55 дол. США, що еквівалентно 60 183 грн 69
коп.; простроченої заборгованості за
нарахованими процентами в розмірі 5 244,25
дол. США, що еквівалентно 41 917 грн 29 коп.;
пені за несвоєчасну сплату
простроченої кредитної заборгованості
в розмірі 3 168 дол. США, що еквівалентно 25
321 грн 82 коп.; пені за несвоєчасну
сплату прострочених процентів в
розмірі 3 151 дол. США, що еквівалентно 25
185 грн 94 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У решті
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 02 грудня 2013 року рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 14 жовтня 2013 року
змінено, зменшено стягнення пені за
несвоєчасну сплату простроченої
кредитної заборгованості до 984,48 дол.
США, що еквівалентно 7 868 грн 95 коп., та
пеню за несвоєчасну сплату
прострочених процентів до 539,50 дол. США,
що еквівалентно 4 312 грн 20 коп., таким
чином зменшено загальну суму
заборгованості за кредитним договором
№ 145/2008 USD від 28 серпня 2008 року до 166 650
грн 91 коп. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ
«Експобанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 28 серпня 2008 року
між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 145/2008 USD,
згідно з умовами якого банк надав
позичальнику грошові кошти у сумі 14 450
дол. США з процентною ставкою за
користування кредитом у розмірі 15,5 % на
рік з кінцевим терміном повернення 27
серпня 2015 року, а відповідач
зобов'язався щомісяця сплачувати
позивачу проценти за користування
кредитом в розмірі 15,5 % річних,
сплачувати щомісяця комісію за
кредитне обслуговування в розмірі 0,2 %
від залишку заборгованості за
кредитом, а також повернути позивачу
кредит на умовах, що передбачені
договором.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту
кредит надавався на купівлю
автомобіля.

Згідно з п. 2.2 договору кредиту
забезпеченням зобов'язання за цим
договором є застава автомобіля ЗАЗ TF69YP
державний номерний знак НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_2, об'єм двигуна 1498 см. куб.,
2008 року випуску, який був придбаний на
кредитні кошти.

Судами також встановлено, що ОСОБА_3
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 18 червня 2013 року
становить 303 285 грн 11 коп. та складається
зі: строкової заборгованості за
кредитом - 6 414,21 дол. США, що
еквівалентно сумі 51 268 грн 78 коп.;
простроченої заборгованості за
кредитом - 7 529,55 дол. США, що
еквівалентно сумі 60 183 грн 69 коп.;
простроченої заборгованості за
нарахованими процентами - 5 244,25 дол. США,
що еквівалентно сумі 41 922 грн 25 коп.;
пені за несвоєчасну сплату
простроченої кредитної заборгованості
- 10 774,92 дол. США, що еквівалентно 86 123 грн
94 коп.; пені за несвоєчасну сплату
прострочених процентів - 7 980,29 дол. США,
що еквівалентно сумі 63 786 грн 46 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
боржник порушив умови кредитного
договору, у зв'язку із чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача на користь банку. Також
суд виходив з того, що розмір пені за
несвоєчасну сплату простроченої
кредитної заборгованості та пені за
несвоєчасну сплату прострочених
процентів підлягає зменшенню до суми,
яка не перевищує 50 % основної суми
заборгованості за договором кредиту.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції та зменшуючи розмір пені за
несвоєчасну сплату простроченої
кредитної заборгованості та пені за
несвоєчасну сплату прострочених
процентів, апеляційний суд виходив з
того, що спеціальна позовна давність не
може бути збільшена за домовленістю
сторін, а тому до вимог про стягнення
пені необхідно застосувати позовну
давність в один рік.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до норми п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна
давність тривалістю в один рік.

Згідно з п. 7.4 договору кредиту строк
позовної давності до вимог про
стягнення неустойки збільшений до
трьох років на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК
України.

Отже сторони укладаючи зазначений
договір досягли згоди, що позовна
давність щодо нарахування неустойки,
встановлена законом, збільшена за
домовленістю сторін до трьох років.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, що встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
споживчого кредиту (правова позиція
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою
для судів).

Разом із тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції та застосовуючи строк
позовної давності до позовних вимог
про стягнення пені без заяви сторони у
спорі про її застосування залишив поза
увагою, те, що п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту. Для
застосування строків позовної
давності в судовому засіданні
необхідна заява відповідача про
застосування таких строків.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку проте, що
розмір пені за несвоєчасну сплату
простроченої кредитної заборгованості
та пені за несвоєчасну сплату
простроченої кредитної заборгованості
підлягає зменшенню до суми, яка не
перевищує 50 % основної суми
заборгованості за договором кредиту.

Встановлені судом першої інстанції
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не спростовані сторонами під
час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував, помилково
скасувавши рішення суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, рішення суду першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Експобанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 02 грудня 2013 року скасувати,
рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 14
жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана