Справа № 346/7232/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді
Беркещук Б.Б.

секретаря
Матушевської Г.Д.

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним
позовом до суду, в якому посилається на
те, що 05 серпня 2012 року відповідач
ОСОБА_3 під розписку одержав у нього,
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 000
Євро , що в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ станом на 19 листопада 2013
року становить 183 670,35 грн. Згідно
письмової розписки відповідач
зобов'язувався повернути кошти до 05
вересня 2012 року. У вищевказаний строк
відповідач на порушення своїх
договірних зобов'язань позику не
повернув. Вказує, що неодноразово
звертався до відповідача з вимогою
повернути йому кошти, однак відповідач
ОСОБА_3 вищезазначених коштів не
повернув по сьогоднішній день. Жодного
добровільного врегулювання між ними не
можливе. Вважає, що ситематичне
заявлення клопотань відповідача про
відкладення розгляду справи це
зловживання останнім процесуальними
правами.

Просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 183 670,35 грн.
та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник по довіреності ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. 07 лютого
2014 року відповідач подав до суду заяву
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з тим, що знаходиться за межами
області. 26 лютого 2014 року від нього
поступила заява про відкладення
розгляду справи для вирішення
остаточно питання по суті даної
справи.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи , суд
приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики), або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику ( грошові кошти) у такій же самій
кількості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та
другої статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК).
При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при
укладенні договору позики в письмовій
формі (крім випадків укладення його під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошовість такого договору не може
ґрунтуватись на поясненнях свідків, а
може бути підтверджена лише належними
і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59
ЦПК).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до письмової розписки від 05
серпня 2012 року (а.с. 54 ) відповідач
ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 як
фізичної особи позику в сумі 17 000
(сімнадцять тисяч ) Євро. В даній
розписці зазначено, що відповідач
ОСОБА_3 зобов'язується повернути кошти
позивачу в термін до 05 вересня 2012 року,
в повному обсязі, а також дана розписка
написана відповідачем без будь-якого
примушення, фізичного так і морального,
перебуваючи при здоровому глузді та
ясній пам'яті.

У вказаний строк відповідач на
порушення своїх договірних зобов'язань
позику не повернув, на неодноразові
звернення позивача з вимогою повернути
йому кошти не реагував.

Письмових доказів, які б свідчили про
безгрошовість укладеного сторонами
позики відповідачем та його
представником суду не подано. Крім
того відсутні докази, що розписка була
написана відповідачем під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості або під впливом тяжкої
обставини (ст. ст. 230 - 233 ЦК), унаслідок
чого допускаються в якості доказів
пояснення свідків і правочин
визнається недійсним.

Відповідно до інформаційної довідки
НБУ курс Євро до гривні по курсу НБУ
станом на 19 листопада 2013 року становив -
10,804138 грн. (а.с.5).

Подані відповідачем ОСОБА_3 заяви від
20 січня 2014 року, 07 лютого 2014 року та 26
лютого 2014 року про відкладення
розгляду справи (а.с.41,44,53) суд не
приймає до уваги, а розцінює їх як
умисне затягування розгляду справи та
зловживання відповідачем
процесуальними правами.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що отриману від позивача
ОСОБА_1, відповідно до договору позики
від 05 серпня 2012 року суму 17 000 Євро, що в
гривневому еквіваленті становить 183
670,35 грн., слід стягнути з відповідача
ОСОБА_3

На підставі наведеного та ст.ст.
526,610,625,1046-1051 ЦК України, керуючись
ст.ст.88,209,213,214, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя
АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя
АДРЕСА_3 183 670 ( сто вісімдесят три тисячі
шістсот сімдесят ) грн. 35 коп.
несплаченого грошового боргу по
договору позики від 05 серпня 2012 року
та 1 836 (одну тисячу вісімсот тридцять
шість ) грн..70 коп. сплаченого судового
збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Івано- області через Коломийський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення, або отримання
його копії.

Суддя: Беркещук Б. Б.