Справа № 466/6844/14 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/6838/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року по заяві про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 503 100 грн. за договором позики від 09.09.2014 р. накладено арешт на майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в межах суми позовних вимог 503 100 грн.

Ухвалу допущено до негайного виконання.

Копію ухвали направлено у Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського МУЮ для виконання.

Боржник: ОСОБА_5, зареєстрований АДРЕСА_1 ідентифікаційний № НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_3, зареєстрована АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_2.

Стягувач: ОСОБА_2, АДРЕСА_2.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3, яка вважає, ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню в частині, що стосується її майна. Зазначає, що договірні правовідносини існують між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а вона - ОСОБА_3 жодного відношення до договору позики не має. Стверджує, що наявна в матеріалах справи розписка не містить жодних даних щодо укладення згаданого договору в інтересах сім'ї. Крім цього, у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, позивач обґрунтовує необхідність їх вжиття лише припущенням про можливе вчинення відповідачами заходів щодо позбавлення позивача можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачам майна, що, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, не може бути підставою для забезпечення позову, оскільки ґрунтується не на фактичних обставинах, а на припущеннях. Оскільки у заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач не навів жодних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання нею можливого рішення суду, вважає, що суд безпідставно постановив оскаржувану ухвалу. Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року в частині, що стосується її майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки у відповідності до заявлених вимог і повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до цього може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб (ст. 152 ЦПК України).

При вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Як вбачається з норм статті 151 цього Кодексу законодавець не пов'язує забезпечення позову з обов'язковим наданням заявником письмових доказів про намагання відповідача відчужити тим чи іншим способом наявне у них майно.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є позивачем у даному спорі, в тому числі суб'єктом права вимагати забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1 п.п. 1 - 7, ч. 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

В разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що ОСОБА_2 в порядку забезпечення даного позову просила суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрованих за адресою - Львівська область, АДРЕСА_1, шляхом заборони відчуження його у будь-який спосіб та заборонити користування належними відповідачам автомобілями НОМЕР_3 та Нісан Жук, д.н. НОМЕР_4, для чого вилучити їх у відповідачів та передати на відповідне зберігання.

Задовольняючи частково клопотання про забезпечення позову, районний суд вірно послався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, суд першої інстанції врахував предмет позову і характер спору, пересвідчився в тому, що між сторонами виник майновий спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В процесі вивчення матеріалів справи знайшли своє підтвердження наведені позивачкою докази про те, що у випадку невжиття судом заходів про забезпечення позову, її права та законні інтереси можуть будуть порушені.

Заходи забезпечення позову районним судом вжито щодо майна в межах заявлених вимог та відсутнє співпадіння обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Види забезпечення позову співмірні із заявленими позивачкою вимогами та вжиті виходячи із принципів розумності і справедливості, обрані способи забезпечення позову відсутні в переліку їх обмежень, передбачених частинами 4, 5 ст. 152 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, доводи скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню в силу ст. 324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Струс Л.Б.

Шандра М.М.