Провадження № 2/641/79/2014
Справа № 641/3825/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Харків

Комінтернівський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко
М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк
К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Сьома
Харківська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_5, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору комісії та
купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
приватний нотаріус приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу (далі -ХМНО) ОСОБА_4, Сьома
Харківська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" (далі КП «ХМБТІ»), про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 07.06.2012
року позовні вимоги позивача було
задоволено та визнано недійсним
договір купівлі - продажу від 07.02.2011
року.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 06.09.2012 року
вказане рішення Комінтернівського
районного суду м.Харкова було
залишено без змін.

Однак, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 20.02.2013 року вищевказані
рішення судів першої та апеляційної
інстанції було скасовано та справу
передано до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи позивачем
було уточнено позовні вимоги та
надано уточнену позовну заяву до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_4, Сьома Харківська
державна нотаріальна контора, КП
«ХМБТІ», ОСОБА_5, приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_6 про визнання договору
комісії та договору купівлі-продажу
недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 32 років помер його
син ОСОБА_7, після його смерті
відкрилась спадщина на спадкове майно -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. У
встановлений законом строк позивач
звернувся з заявою про прийняття
спадщини до Сьомої Харківської
державної нотаріальної контори.

В своєму позові позивач просив
визнати недійсним договір комісії,
укладений між його померлим сином
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 посилаючись на те, що
вказаний договір є недійсним у зв'язку
з тим, що суперечить закону та по своїй
суті є змішаним договором, в якому
містяться положення договору
доручення, у зв'язку з чим він є
припиненим з моменту смерті його сина.
Також вважає, що при укладенні
вказаного договору його син - ОСОБА_7
був введений в оману відповідачем
ОСОБА_2 та договір був направлений на
позбавлення його права власності на
спірну квартиру.

Позивач зазначив, що спірна квартира
була частиною спадкового майна, та
ніхто до встановлення кола
спадкоємців померлого не мав права
розпоряджатися вказаним майном. Однак,
як йому стало відомо, спірна квартира
за договором купівлі-продажу від 07.02.2011
року, укладеним між відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені його
померлого сина була продана
останній. Позивач вважає, що вчиненням
вказаного договору було порушено
його права спадкоємця, у зв'язку з
тим, що ОСОБА_2, яка діяла на підставі
договору комісії, укладеного з його
померлим сином, після смерті
останнього не мала права
розпоряджатися вказаною квартирою та
вчиняти будь - які дії від імені
померлого. Позивач вважає, що після
смерті сина, саме він був власником
спірної квартири та не надавав
відповідачці дозволу на продаж
вказаного майна. Також позивач,
посилаючись на відсутність
повноважень ОСОБА_2 на продаж
вказаної квартири на момент
укладення договору, та злонавмисний
зговір між учасниками спірної угоди,
просив визнати недійсним вказаний
договір купівлі - продажу квартири.

В судовому засіданні позивач та його
представник - ОСОБА_9 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та просили позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_10 у судове засідання не
з'явились, про час і місце судового
засідання повідомлялись належним
чином, причину неявки суду не
повідомили. Представником відповідача
ОСОБА_10 до суду було надано заяву в
якій він просив розглянути справу за
його відсутності та відсутності
відповідача ОСОБА_2 на підставі
доказів, наявних в матеріалах справи,
та надав заперечення на позовну заяву
в яких просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог та відсутність правових
підстав. Посилаючись на те, що хоча на
момент укладення договору
купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2
знала про смерть ОСОБА_7, однак
відповідач, діяла у відповідності до
чинного законодавства, що регулює
відносини сторін при укладенні
договору комісії, та була зобов'язана
виконати умови вказаного договору.
Вказаний договір купівлі - продажу нею
було вчинено на законних підставах, а
саме на підставі договору комісії, що
було укладено між нею та померлим гр.
ОСОБА_7 03.09.2010 року, тому жодних підстав
вважати укладений договір
купівлі-продажу незаконним не має.
Також представник відповідача
зазначив, що зі смертю ОСОБА_7
зобов'язання за договором комісії не
припинилися, оскільки даний вид
зобов'язань не є нерозривно
пов'язаним з особою кредитора. Окрім
того, від спадкоємців померлого
відмови від договору комісії до
відповідача не надходило у зв'язку з
чим просив відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники
до судового засідання не з'явились, про
час і місце судового засідання
повідомлялись належним чином, причину
неявки суду не повідомили. Відповідач
ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій
просила розглянути справу за її
відсутності на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Представником відповідача ОСОБА_12 до
суду були надані заперечення не
позов, в яких, в яких вона просила
відмовити позивачу в задоволенні
позову у повному обсязі посилаючись на
його безпідставність та вважає, що
договір купівлі - продажу було
укладено у відповідності до чинного
законодавства на підставі договору
комісії, який після смерті власника
квартири продовжував свою дію, а тому
укладення вказаного договору
відповідачем ОСОБА_2 від свого імені
та в інтересах померлого відповідало
вимогам чинного законодавства, та
також зазначила, що ОСОБА_3 вважає себе
добросовісним набувачем цього майна.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила,
що нею 07.02.2011 року було посвідчено
спірний договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір
було укладено між ОСОБА_2, яка діяла на
підставі договору комісії в інтересах
ОСОБА_7 з однієї сторони, та ОСОБА_3 в
особі її представника ОСОБА_13 - з іншої.
При укладенні вказаного договору
були присутні вказані особи та
іпотекодержатель спірної квартири
ОСОБА_5, яким було надано заяву про те,
що він не заперечує проти продажу
вказаної квартири без зняття заборони,
у зв'язку з тим, що на момент
укладення зазначеного договору спірна
квартира була під обтяженням за
договором іпотеки між власником
квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Нотаріус також пояснила, що ОСОБА_2
було надано повний пакет документів,
визначених законодавством для
посвідчення таких договорів, та після
встановлення осіб сторін договору, та
перевірки документів нею було
посвідчено вищезазначений договір.
Також ОСОБА_4 зазначила, що на момент
укладення вказаного договору їй не
було відомо про те, що власник квартири
ОСОБА_7 помер, будь-яких відомостей про
це від ОСОБА_2 чи інших осіб вона не
отримувала. При цьому нотаріус
зазначила, що у випадку якби на момент
укладення вказаного договору їй було
відомо про те, що власник квартири
помер, вона відмовила б у посвідченні
вказаного договору купівлі - продажу,
хоча вказаний договір мав юридичну
силу.

В подальшому надала заяву з проханням
розглянути справу за її відсутності.

Треті особи Сьома Харківська державна
нотаріальна контора та КП "ХМБТІ" в
судове засідання не з'явилися, надали
заяви з проханням розглянути справу за
відсутності їх представників.

Третя особа ОСОБА_5 та приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином про причини своєї
неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
його представника, третьої особи
ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази у їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з виходячи з наступного.

Судом встановлено, та підтверджується
Свідоцтвом про смерть Серія 1 НОМЕР_1
від 09.11.2010 року, що ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 15592 ( т. 1
а.с. 6).

Спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі
дублікату договору дарування від
29.05.2000 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_7 (39/100
часток), дублікату договору дарування
від 29.10.2004 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_7
(61/200 часток), дублікату свідоцтва про
право власності від 09.07.2002 року (61/100
часток), належала на праві приватної
власності померлому ОСОБА_7 (т.1 а.с.
81-83,85-86, 88-89).

У відповідності до договору комісії
від 03.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_7
та ОСОБА_2, остання діє за дорученням
ОСОБА_7, вчиняючи в його інтересах та за
його рахунок, але від свого імені,
створюючи для ОСОБА_7 певні юридичні
наслідки (виникнення, зміну або
припинення прав та обов'язків), а саме
здійснює продаж квартири АДРЕСА_1. Цей
договір було посвідчено приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за № 3150 ( т. 1
а.с. 5 ).

Відповідно до договору від 07.02.2011 року
між відповідачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3, в особі
представника ОСОБА_13, було укладено
договір купівлі-продажу квартири,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла
у власність квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_7 на праві приватної
власності. Продаж вчинено за 250000
гривень, які відповідач ОСОБА_2
одержала для ОСОБА_1 від покупця до
підписання цього договору. Даний
договір купівлі-продажу посвідчено
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу області
07.02.2011 року (т. 1 а.с. 64-66 ).

Згідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
по зверненню фізичної чи юридичної
особи, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст.ст.626, 627 ЦК
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована
на встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно до положень ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору комісії, умови
укладення та виконання договорів
комісії, права та обов'язки сторін
договору комісії визначено главою 69 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 1011 ЦК
України за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується
за дорученням другої сторони
(комітента) за плату вчинити один або
кілька правочинів від свого імені, але
за рахунок комітента.

Вказане положення закону також
встановлено п. 1 договору комісії від
03.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, в якому вказано, що комісіонер
діє за дорученням комітента, вчиняючи
правочини в інтересах комітента, за
його рахунок, але від свого імені,
створюючи для комітента певні
юридичні (виникнення, зміну або
припинення прав та обов'язків) (т. 1 а.с. 5)

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати
його повернення.

Згідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїх
майном.

Відповідно до п.4. ст. 25 Цивільного
Кодексу України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

У відповідності до п. 11 ч.1 ст. 346 право
власності припиняється у разі смерті
власника.

Згідно до положень ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до положень ст.ст.1216 -1217 ЦК
України спадкуванням є перехід прав
та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

У відповідності до ст.1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з

якого вона оголошується померлою
(частина третя статті 46 цього
Кодексу).

Статтями 1296 та 1297 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею

йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно до Витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі № 25851490 від 14.01.2011
року Сьомою харківською державною
нотаріальною конторою 14.01.2011 року було
заведено спадкову справу після
померлого ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 7).

Як вбачається із матеріалів
цивільної справи, позивачу ОСОБА_1
26.09.2012 року державним нотаріусом
Сьомої харківської державної
нотаріальної контори Теленковою І.В.
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом після померлого
ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 99 ).

Право власності позивача на спірну
квартиру зареєстровано 01.10.2012 року в
КП «ХМБТІ», реєстраційний номер 8102097,
та на даний час не скасовано (т. 2 а.с. 99
зворотний бік).

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину. Згідно з п. 2 ст. 216 ЦК України,
якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Позивач в обґрунтування своїх позовних
вимог щодо недійсності вказаних
договорів посилається на обман з боку
відповідача ОСОБА_2 у відношенні
власника квартири ОСОБА_7 під час
укладення договору комісії, та обман що
мав місце при укладенні спірного
договору купівлі- продажу, щодо
приховування факту смерті власника на
момент його укладення.

Відповідачу ОСОБА_2 на час укладання
договору купівлі продажу 07.02.2011 року,
було відомо про факт смерті гр. ОСОБА_7,
однак про це вона не повідомила а ні
покупця, а ні третю особу приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_4, яка здійснювала
посвідчення правочину.

Судом досліджено залучену до
матеріалів справи копію нотаріальної
справи купівлі-продажу квартири. Так,
відповідно до заяв, наданих ОСОБА_2
приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_4
остання діючи від імені ОСОБА_7
повідомляла, що відчужувана квартира є
особистою власністю ОСОБА_7, дохід від
продажу квартири є доходом, отриманим
від першого у 2011 році продажу, право
користування квартирою у малолітніх,
неповнолітніх дітей відсутнє (т.1 а.с.
66,67).

Відповідно до вимог ст. 230 ЦКУ, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. За змістом ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що доказів саме таких ознак
обману відповідачем ОСОБА_2 у
відношенні ОСОБА_7 при укладенні
договору комісії, позивач не надав.
Окрім того, позивач ОСОБА_1 не був
стороною спірного договору комісії,
ним не доведено, що укладенням
вказаного спірного договору комісії
було порушено його права. Комітент
ОСОБА_7 при укладенні вказаного
договору діяв у відношенні належного
йому на праві власності майна.

Відповідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Тому посилання позивача на те, що
спірний договір комісії по своїй суті
є змішаним договором та містить у
собі положення договору доручення не
можуть бути прийняті до уваги судом.

Тому позовні вимоги позивача про
визнання недійсним договору комісії
від 03.09.2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача щодо
визнання недійсним договору купівлі -
продажу квартири від 07.02.2011 року суд
приходить до висновку про наявність
підстав для їх задоволення.

Як встановлено судом колишній власник
квартири ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Отже, спадщина після ОСОБА_7
відкрилася саме 05.11.2010 року.

Після смерті ОСОБА_7 його цивільна
правоздатність у відповідності до ч. 4
ст. 25 ЦК України була припинена, всі
його права та обов'язки увійшли до
складу спадщини.

Виходячи з загальних правил
цивільного законодавства комісіонер
не вправі була вчиняти договір купівлі
- продажу після смерті комітента.
Фактично нею було вчинено дії поза
межами наявних у неї повноважень, та
було відсутнє волевиявлення комітента
на укладення вказаного договору.

Фактично комісіонером ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі - продажу
нерухомого майна після смерті його
власника ОСОБА_1, тобто відносно майна,
яке комітенту на час продажу не
належало, та волевиявлення власника
майна на укладення вказаного договору
на момент його укладення було
відсутнє.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню в частині
визнання недійсним договору купівлі -
продажу квартири, укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07 лютого 2011 року.

Керуючись ст.ст. 6, 25, 202, 203, 215, 216, 230, 236,
626-627, 638, 655, 658, 1011, 1216-1218, 1220, 1268, 1296, 1297 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 338 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 07
лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_13,
зареєстрований приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 425.

В інший частині в задоволенні позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. Ю. Онупко