інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/133/14 Категорія: 56 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

представника відповідача Другого
відділу Державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Волинської області Денисюк В.С.,

представника відповідача публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
Ліпкевича І. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Другого
відділу Державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Волинської області, публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
про виключення заставного майна з акту
опису й арешту майна, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася в суд з позовом до
Другого Відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції (далі - Другий ВДВС ЛМУЮ),
публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк")
про виключення заставного майна, а саме
однокімнатної квартири, загальною
площею - 38,5 кв. м., житловою площею - 21,0
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, з акту опису й арешту майна.
Вважає, що дане нерухоме майно підлягає
вилученню з акту опису й арешту майна
від 01.08.2013 року, оскільки відповідачем
Другим відділом ДВС ЛМУЮ накладено
арешт в порушення вимог ч. 8 ст. 54 Закону
України "Про виконавче провадження", ст.
ст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку"
без відповідних виконавчих документів
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач ОСОБА_4 подала апеляційну
скаргу, в якій просить вказане рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представники відповідачів
Другого ВДВС ЛМУЮ Денисюк В.С. та ПАТ
"Дельта Банк" Ліпкевич І. В. апеляційну
скаргу позивача не визнали та просили
її відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились,
хоч були належним чином повідомлені
про час та місце судового засідання, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції з наявних у
матеріалах справи письмових доказів
встановлено, що 23.03.2007 року між
позивачем та ТОВ "Укрпромбанк" укладено
іпотечний договір № 90/Zфкв-07, предметом
якого є належне позивачу житлове
приміщення: однокімнатна квартира,
загальною площею - 38,5 кв. м., житловою
площею - 21,0 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредиту № 90/ФКВ-07, укладеним 23.03.2007 року
між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_4 (а.с.
14-23).

В подальшому право вимоги по
зазначеному кредитному договору
перейшло до ПАТ "Дельта Банк" на
підставі договору про передачу активів
від 30.06.2010 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 26.11.2010 року в користь ПАТ "Дельта
Банк" з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість
за кредитним договором в розмірі 251 112,22
грн. та 1950,00 грн. судових витрат (а.с. 24-26).
На підставі вищезазначеного рішення
06.07.2011 року видано виконавчий лист (а.с.
27).

09.08.2011 року постановою Другого ВДВС
ЛМУЮ відкрито виконавче провадження №
28884708 з примусового виконання
виконавчого листа про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк"
боргу в сумі 253 062,22 грн. та накладено
арешт на все належне позивачу майно
згідно заяви стягувача ПАТ "Дельта
Банк" про примусове виконання рішення
суду та накладення арешту на майно
боржника (а.с.76-77, 79).

01.08.2013 року на підставі заяви стягувача
ПАТ "Дельта Банк", як іпотекодержателя
майна, державним виконавцем складено
акт опису й арешту майна, за яким
описано належну позивачу однокімнатну
квартиру, загальною площею - 38,5 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
81-82).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника.

Відповідно до ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 зазначеного
закону у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, ч. 1 ст. 54 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку" (ч. 8 ст. 54 Закону).

Отже, за загальним правилом звернення
стягнення на заставлене майно за
виконавчими документами допускається
для задоволення вимог
стягувачів-заставодержателів.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 45 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості відповідно до Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про
виконавче провадження" має
виконуватись за рахунок усього майна,
що належить боржнику.

Отже, згідно вимог вищевказаних норм
закону, у разі відсутності у боржника
будь-яких коштів, стягнення
звертається на все належне боржнику
майно, в тому числі і на майно, що
перебуває у іпотеці, якщо
іпотекодержателем майна являється
стягувач у виконавчому провадженні.

У розглядуваному випадку
іпотекодержатель майна ПАТ "Дельта
Банк" надав згоду на накладення арешту
на вказане майно, яке згідно умов
договору іпотеки передавалося в
заставу банку для забезпечення
повернення кредитних коштів, що
стягнуті з позивача в судовому порядку
(а.с. 14, 21, 24, 80).

Крім того, процедура реалізації майна
не розпочата, державним виконавцем не
вчинено будь-яких дій щодо визначення
вартості майна та його реалізації.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частинами 1 та 3 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач не навела жодних доводів щодо
порушення її прав чи інтересів.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

Колегія суддів не знаходить підстав
для зміни чи скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: