Справа № 468/94/14-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

24.02.2014 року Баштанський районний суд
Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Муругова В.В., при
секретарі - Фельчину Р.Р., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Баштанка справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
компенсації вартості частки в спільній
частковій власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про стягнення з відповідача
компенсації вартості частки в спільній
частковій власності на автомобіль
MERCEDES-BENZ ML430, реєстраційний номер НОМЕР_1.
На обґрунтування позовних вимог
позивач в позовній заяві вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3,
спадкоємцями після смерті якого є
позивач як дружина померлого - на 3/5
частки спадщини, мати померлого ОСОБА_4
- на 1/5 частки спадщини та відповідач
ОСОБА_2 - на 1/5 частки спадщини.

Серед іншого, до кола спадкового майна
входить 1/2 частка у праві спільної
власності на автомобіль MERCEDES-BENZ ML430.
Позивач як дружина померлого окрім
права на частку у спадщині на даний
автомобіль має також право власності
на іншу 1/2 частку даного автомобіля як
на спільне сумісне майно подружжя.

Таким чином, частка позивача у праві
спільної часткової власності на
автомобіль MERCEDES-BENZ ML430 становить 8/10.

Автомобіль перебуває у володінні та
користуванні відповідача, який видав
розписку про отримання у користування
автомобіля в рахунок частки спадкового
майна.

Вартість автомобіля MERCEDES-BENZ ML430
становить 200894,88 грн., тому вартість
частки в даному майні позивача
становить 160715,90 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача
вартість її частки в спільній
частковій власності на автомобіль,
оскільки він є неподільною річчю та
відповідач фактично володіє та
користується даним майном.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав,
вказавши, що вказаний в позові
автомобіль був переданий не
відповідачу, а його дружині, про що
всіма співвласниками були складені
відповідні довіреності. При цьому між
співвласниками не укладались
правочини про передачу відповідачу у
власність, володіння чи користування
майна відповідно до його частки в
спадщині. Тому представник відповідача
вважає, що позивач не в праві вимагати
компенсації за вказаний в позові
автомобіль.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
матеріали (копію свідоцтва про смерть
ОСОБА_3; копію свідоцтва про право
власності від 22.08.2012 року; копію
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 22.08.2012 року; розписку ОСОБА_2
від 23.08.2012 року; довіреність ОСОБА_1 від
03.09.2012 року), суд, розглянувши спір між
сторонами в межах заявлених позивачем
вимог, приходить до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, спадкоємцями
після смерті якого є позивач ОСОБА_1
(дружина померлого) - на 3/5 частки
спадщини, мати померлого ОСОБА_4 - на 1/5
частки спадщини та відповідач ОСОБА_2
(син померлого) - на 1/5 частки спадщини.

Серед іншого, до кола спадкового майна
входить 1/2 частка у праві спільної
власності на автомобіль MERCEDES-BENZ ML430.

При цьому, позивач ОСОБА_1 як дружина
померлого, окрім того, що є власником 3/5
частин вказаного спадкового майна, є ще
і власником 1/2 частини вказаного майна,
яка в спадкову масу не входить.

Таким чином, частка позивача у праві
спільної часткової власності на
автомобіль MERCEDES-BENZ ML430 становить 8/10.

Вартість автомобіля MERCEDES-BENZ ML430 на час
оформлення співвласників у своїх
правах на автомобіль становила 200894,88
грн.

Згідно з розпискою ОСОБА_2 від 23.08.2012
року даний автомобіль був отриманий
відповідачем в особисте користування в
рахунок частки спадкового майна.

Крім того, всі співвласники (ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4) склали довіреності на
ім'я дружини відповідача ОСОБА_5,
надавши їй права пов'язані з
експлуатацією та продажем (орендою,
позичкою) даного автомобіля (вказана
обставина визнана сторонами та
відповідно до ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню).

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України,
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч.2 ст. 183 ЦК України),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Аналіз наведених положень закону
вказує на те, що ст.ст. 358, 364 ЦК України
передбачають ряд самостійних
правомочностей співвласника майна на
отримання у володіння та користування
його частки у спадковому майні та на
виділ співвласнику його частки в
спільній частковій власності на майно.

Проте, відповідно до ст. 319 ЦК
України власність зобов'язує, власник
не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства.

Таким чином, при захисті прав
співвласника слід виходити не лише з
того, що він вправі на власний розсуд
обрати спосіб захисту своїх прав, а і
оцінювати такий обраний спосіб через
призму положень ст. 319 ЦК України та
загальних засад цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо
неприпустимості позбавлення права
власності, справедливості та
розумності.

Судом встановлено, що позивач є
власником 8/10 часток автомобіля MERCEDES-BENZ
ML430, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вказаний автомобіль за згоди усіх
співвласників був переданий у
володіння відповідача та його дружини
(у володіння сім'ї відповідача). При
цьому, частка відповідача у праві
власності на даний автомобіль
становить лише 1/10.

Позивач, як на підставу своїх
вимог, посилається на положення ст.ст.
358, 364 ЦК України, проте не враховує, що
право на компенсацію за ч.3 ст. 358 ЦК
України виникає лише при обов'язковій
наявності двох обставин: бажання
співвласника на отримання у володіння
та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці, та об'єктивній неможливості
отримання у своє володіння такої
частки.

В даному випадку положення ч.3 ст.
358 ЦК України не можуть бути
застосовані, оскільки позивач не довів,
що він бажав та вживав відповідних дій
для отримання у володіння та
користування своєї частки в даному
майні (а вона становить 8/10) та не має
можливості отримати її у володіння,
натомість, навпаки, судом встановлено,
що позивач, як власник найбільшої
частки в спільній частковій власності
на автомобіль, добровільно передав
його у володіння іншому співвласнику
(відповідачу), частка якого у праві
часткової власності є незначною. При
цьому, позивач вимог до відповідача про
повернення їй автомобіля або надання у
володіння її частки в майні не заявляла
взагалі.

Оцінюючи вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача матеріальної
компенсації вартості 8/10 часток у праві
власності на спірний автомобіль в
контексті ст. 364 ЦК України, суд, як
вказав вище, враховує не лише,
гарантоване даною нормою право
співвласника на грошову або іншу
матеріальну компенсацію, а і загальні
принципи розумності та справедливості
та приходить до наступного висновку.

Оскільки мова йде про стягнення зі
співвласника, частка якого є незначною
(1/10), грошової компенсації іншому
співвласнику, частка якого є значно
більшою (8/10), то така вимога не
відповідає загальним засадам
розумності та справедливості, оскільки
хоч вона і, на перший погляд, вказує на
те, що співвласник більшої частки (8/10)
відмовляється від неї на користь
відповідача, залишаючи таким чином
автомобіль у власності відповідача,
але покладення на відповідача такого
обов'язку по сплаті вартості 8/10 часток
автомобіля призведе до звернення
стягнення на вказаний автомобіль, його
примусового продажу та, як наслідок,
припинення права власності
відповідача на вказаний автомобіль, що
матиме наслідком порушення прав
відповідача та одночасну наявність в
нього обов'язку пор сплаті компенсації
вартості майна та припинення його
права власності на таке майно.

За таких обставин, вимоги співвласника
8/10 часток у праві власності на спірний
автомобіль про стягнення вартості
вказаних часток зі співвласника, який
має лише 1/10 частку в даному майні, -
задоволенню не підлягають.

При цьому, існують інші способи захисту
прав позивача, наприклад, щодо
примусового припинення права
відповідача на частку у спільному
майні, що передбачено вимогами ст. 365 ЦК
України (за наявності передбачених у
ній умов). Проте, позовних вимог із
підстав, зазначених у ст. 365 ЦК України,
позивач не заявляв, а суд відповідно до
ст. 11 ЦПК України обмежений
пред'явленими сторонами позовними
вимогами.

На підставі викладеного та ст. 364 ЦК
України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 61; 214;
215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення компенсації вартості
частки в спільній частковій власності
на автомобіль MERCEDES-BENZ ML430,
реєстраційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Миколаївської області через
Баштанський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: