У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
1/8 частини житлового будинку, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 06 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання частини будинку спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на частину житлового
будинку.

Позивачка вказувала, що в період з 22
березня 2002 року по 04 червня 2012 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 З 2002 року
вона з ОСОБА_4 проживає у частині
будинку АДРЕСА_1. Згідно зі свідоцтвом
про право власності на спадщину
відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є
власниками 1/4 частини вказаного
житлового будинку.

У період шлюбу вона та ОСОБА_4 за
рахунок спільних трудових і грошових
затрат здійснили капітальний ремонт у
1/4 частини цього будинку, літній кухні
(літ. Б-1), сараї (літ. В1-1) внаслідок чого
вартість цієї частини істотно
збільшилась. Про проведення ремонту
вона своєчасно повідомила ОСОБА_5, яка
проти його здійснення не заперечувала.

Позивачка просила визнати 1/8 частини
цього будинку, яка належить на праві
власності ОСОБА_4, спільною сумісною
власністю подружжя, стягнути з ОСОБА_5
1/2 частини витрат, понесених нею та
ОСОБА_4 при проведенні капітального
ремонту в частині будинку, та визнати
за нею право власності на 1/8 частини
цього будинку.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 19 березня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 жовтня
2013 року рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 19
березня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано
спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 1/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3
право власності на 1/16 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 з
належними до цієї частини будинку
господарськими будівлями та спорудами.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 06 листопада
2013 року виправлено описку в рішенні
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 жовтня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення та
ухвалу апеляційного суду, залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про право на спадщину від
02 березня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є
співвласниками 1/4 частини житлового
будинку (літ. «А»), глинобитного,
житловою площею 56,2 кв. м, із сараєм (літ.
«Д»), сараєм (літ. «О»), вбиральнею (літ
«К»), навісом (літ. «Л»), літньою кухнею
(літ. «Г»), огорожами № 2, 3, спорудами №
І, II, III на земельній ділянці площею 525
кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 22 березня 2002 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Після реєстрації шлюбу позивачка
зареєструвалась у вказаному будинку.
Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 05 червня 2012 року
шлюб між ними розірвано.

Також встановлено, що у їх фактичному
користуванні знаходилась частина
житлового будинку (літ. А-1), яка
становить квартиру № 1 площею 34,1 кв. м:
житлова кімната (приміщення - 3), коридор
(приміщення -1), кухня (приміщення -2), а
також літня кухня (літ. Б-1), сарай (літ.
В1-1).

Під час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було
проведено капітальний ремонт у частині
будинку АДРЕСА_1, а саме: газифіковано
спірну частину будинку; у спірну
частину будинку прокладено новий
водогін і каналізацію з пластикових
труб; облаштовано опалення від
газового котла; встановлено газову
колонку, газову плиту, газовий і
водяний лічильники; ванна, мийка;
фундамент будинку підсилений кам'яною
кладкою; зовнішні стіни облицьовані
цеглою і поштукатурені
цементно-вапняним розчином;
облаштовано цементну відмостку;
демонтовано всі вікна і двері;
демонтовано дерев'яну підлогу; в
коридорі заглиблена підлога на 15 см,
зроблено цементну стяжку; відбито
стару штукатурку зі стін; демонтовано
електричну проводку, прокладено нову
електричну проводку; стіни
поштукатурено по металевій сітці;
стеля підшита гіпсокартоном; поверхня
стелі пошпатльована та пофарбована
водоемульсійним розчином; стіни в
кімнаті і в кухні обклеєні шпалерами, в
санвузлі і коридорі - керамічна плитка;
в житловій кімнаті і кухні на підлозі
покладено лінолеум, на підлозі в
санвузлі - керамічна плитка;
встановлено металопластикові вікна;
встановлені міжкімнатні та вхідні
двері; прокладено пластикові труби для
водогону та каналізації; встановлено
нову мийку і водяний кран на кухні;
встановлені нові електричні
освітлювачі, вимикачі та розетки.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 30
вересня 2013 року № 916-918 вартість
ремонтних робіт, проведених в частині
житлового будинку (літ. А-1) площею 34,1 кв.
м по АДРЕСА_1 становить 63 924 грн, ринкова
вартість вказаної частини будинку до
проведення ремонту становить 87 194 грн, а
після ремонту - 135 445 грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що вона не довела факт участі у
грошових та трудових затратах при
проведенні ремонту в частині житлового
будинку, яка належить відповідачам на
праві спільної сумісної власності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та визнаючи житловий будинок
з господарськими будівлями об'єктом
спільної сумісної власності,
апеляційний суд виходив з того, що під
час шлюбу сторонами було проведено
капітальний ремонт зазначеного майна,
що призвело до збільшення його
ринкової вартості та відповідно до ч. 1
ст. 62 СК України може бути визнано
спільною сумісною власністю подружжя.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
зареєстровано 22 березня 2002 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не звернув уваги на те, що
відповідачі набули право власності на
спірний будинок у 1998 році, тобто до
реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши до
висновку про те, що позивачка брала
участь в проведенні ремонту своїм
трудом, посилався на покази свідків.

При цьому, суд апеляційної інстанції
належним чином не перевірив джерело
доходів позивачки на нас проведення
ремонтно-будівельних робіт та не
перевірив доводів відповідача про те,
що позивачка не брала участі у спільних
трудових чи грошових затратах,
понесених при проведенні капітального
ремонту частини спірного житлового
будинку, а тому дійшов передчасного
висновку про визнання спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3
1/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_1

Встановлення вказаних обставин має
важливе значення для вирішення спору.

За таких обставин під час розгляду
справи судом апеляційної інстанції
були порушені норми процесуального
права, які згідно зі ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення, і відповідно ухвали
апеляційного суду про виправлення
описки в рішенні апеляційного суду
Миколаївської області від 23 жовтня 2013
року, з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 23 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 06 листопада
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана