Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог просила суд: "Винести рішення яким розірвати шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №993. Стягнути з ОСОБА_2, аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття". (а.с. 2-6)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з 09 липня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка. З серпня 2013 року сімейно-шлюбних стосунків подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає, що шлюб існує формально, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Крім того, при вирішенні питання про розірвання шлюбу позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що на даний час шлюбно-сімейні стосунки припинено, дитина залишилась проживати разом з позивачем, перебуває на її утриманні, однак домовленості, щодо надання батьком матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, пояснив, що дійсно з 09 липня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення сімейно-шлюбних стосунків, залишився проживати разом з матір'ю. Відповідач вважає, що звернення позивача з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є передчасним, оскільки подружжя припинило сімейно-шлюбні стосунки лише в серпні 2013 року, тому відповідач не втрачає надії на можливість відновлення сімейно-шлюбних стосунків, вважає поданий позов емоційним сплеском, який має тимчасовий характер.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року сторонам по справі надано строк на примирення терміном на один місяць.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2011 року, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач наполягає на тому, що стосунки між нею та відповідачем погіршились, внаслідок негативної поведінки відповідача, позивач втратила до відповідача почуття поваги та любові, що унеможливлює відновлення сімейних стосунків, сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують з серпня 2013 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, тому просить розірвати шлюб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки з серпня 2013 не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, за наданий судом час сторони не примирились, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився 26 травня 2012 року, батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 19 червня 2012 року, (актовий запис №1649). (а.с. 8)

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, мати дитини, є особою працездатного віку, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

В той же час, відповідач ОСОБА_2, батько дитини, є особою працездатного віку, працює на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інститут прогресивної стоматології», доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.

За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 20143 рік" де встановлено з 01 грудня 2013 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1286,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. 00. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.ст.81, 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач була звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 110, 112, 150, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 09 липня 2011 року (актовий запис №993) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини «ОСОБА_1» змінити на дошлюбне прізвище «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Полонне Хмельницької області, громадянин України, працює на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інститут прогресивної стоматології», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, починаючи з 28 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Полонне Хмельницької області, громадянин України, працює на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інститут прогресивної стоматології», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я