У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, філії 14
Приватного підприємства «Нива-В.Ш.»,
ОСОБА_5, треті особи: відкрите
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» товариство з обмеженою
відповідальністю «Периметр», обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
орган опіки та піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради - про визнання недійсними
протоколу, проведення прилюдних торгів
з реалізації арештованого нерухомого
майна, акта про проведення прилюдних
торгів з продажу квартири та видане
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів і повернення майна
власникові,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 19 вересня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 26 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
недійсними протокол №1411230-1 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна від 28
грудня 2012 року, акт про проведення
прилюдних торгів з продажу квартири
АДРЕСА_1 та видане на їх підставі
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів і повернути їй, як
власнику майна, квартиру АДРЕСА_1 з
підстав порушення Закону України «Про
іпотеку» та процедури проведення
прилюдних торгів.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 19 вересня

2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 26 вересня 2013 року, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, філії 14
Приватного підприємства «Нива-В.Ш.»,
ОСОБА_5, треті особи: відкрите
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» товариство з обмеженою
відповідальністю «Периметр», обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
орган опіки та піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради - про визнання недійсними
протоколу, проведення прилюдних торгів
з реалізації арештованого нерухомого
майна, акта про проведення прилюдних
торгів з продажу квартири та видане
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів і повернення майна
власникові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із ухваленням нового рішення у
справі про задоволення позову.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, місцевий
суд вважав, а апеляційний суд погодився
з таким висновком, що реалізація
предмету іпотеки відбулася з
додержанням Закону України «Про
іпотеку».

Проте повністю
погодитися з такими висновками не
можна.

Згідно зі ст.1, ч. 1, 2 ст. Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Відповідно до ст. 17
цього ж Закону примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи:

1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно зі ст. 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходами примусового виконання рішень
є:

1) звернення стягнення
на кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або

належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення
на заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника
і передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

2.Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках
та інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах.

3. Готівкові кошти,
виявлені у боржника, вилучаються.

4. На кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови
про накладення арешту.

5. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

6. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

7. У разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням, не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.
У такому разі державний виконавець
зобов'язаний вжити всіх заходів для
виконання рішення за рахунок іншого
майна боржника.

Згідно з ч. 8 ст. 54 цього
ж Закону примусове звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41
Закону України «Про іпотеку»
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження» з дотриманням вимог цього
Закону.

Реалізація предмета
іпотеки здійснюється у населеному
пункті за місцем його розташування, а
якщо предмет іпотеки перебуває за
межами населеного пункту, його
реалізація здійснюється у найближчому
населеному пункті або районному
центрі на території, на яку поширюються
повноваження відділу державної
виконавчої служби, на виконанні якого
перебуває рішення суду, або виконавчий
напис нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено і не
заперечується сторонами, що 04 квітня
2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ
«Надра» укладено кредитний договір, в
забезпечення якого сторонами 17 квітня
2006 року було укладено договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного
районного суду м. Львова, яке набрало
чинності 08 лютого 2010 року стягнуто
солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь ВАТ КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
в загальному розмірі 206821,48 грн.

Постановою державного
виконавця від 13 липня 2011 року відкрито
виконавче провадження по виконанню
зазначеного рішення суду на загальних
підставах. Із цієї ж постанови
вбачається що виконавче провадження
відкрито лише відносно стягнення із
ОСОБА_4 та накладено арешт на всі її
майно (а.с. 30). Даних про відкриття
виконавчого провадження відносно
інших боржників матеріали справи не
містять.

Встановивши такі
обставини, місцевий суд не звернув
уваги на те, що кредитор - ВАТ КБ «Надра»
не використав свого права на звернення
стягнення на предмет іпотеки за
рішенням суду, а звернувся до
виконавчої служби із заявою про
примусове виконання рішення
Залізничного районного суду м. Львова
на загальних підставах.

З огляду на ці
обставини суд мав перевірити, доводи
позивача про порушення державним
виконавцем вимог ст. ст. 17, 32, 52, 54 Закону
України «Про виконавче провадження» в
частині недодержання черговості
виявлення майна всіх боржників, на яке
може бути звернуто стягнення, та вимоги
ст. 41 Закону України «Про іпотеку».

Крім того заперечуючи
законність проведення торгів 28 грудня
2011 року, позивачка зазначала, що її
не було повідомлено про дату торгів.

Між тим із змісту
рішення місцевого суду вбачається, що
на зазначені обставини суд взагалі не
звернув уваги і доводи позивача про
порушення порядку звернення стягнення
на майно боржника та порядку
реалізації арештованого майна не
перевірені.

При цьому відхиливши
доводи позивача про порушення порядку
проведення торгів з посиланням до
повідомлення державного виконавця від
05 грудня 2011 року на а.с. 8 за вихідним №
46488, місцевий суд не звернув уваги на те,
що вказане повідомлення взагалі не
містить жодної інформації про
призначення торгів та дату, час та
місце їх проведення, а містить
повідомлення про переоцінку
арештованого майна 09 грудня 2011 року.
Крім того у справі відсутні докази про
те, що і зазначене повідомлення було
вручено позивачу.

Апеляційний суд в
порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК
України також не звернув уваги на
доводи апеляційної скарги, не
перевірив їх доказами і сам
припустився цих же помилок.

З огляду на встановлені обставини
ухвалені рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 19 вересня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 26 вересня 2013 року
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Нагорняк В.А.

Юровська Г.В.