АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1143/14 Справа №
інстанції - Нізік О.В.
Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер
його батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
в Книзі реєстрації смертей 18 вересня 2006
року зроблено відповідний актовий
запис за № 7196 та видано Свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1. Померлий постійно
проживав за адресою: АДРЕСА_1. Після
його смерті відкрилася наступна
спадщина: квартира та банківські
вклади. За життя спадкодавця заповіту
складено не було. У позивача є неповно
рідна єдинокровна сестра - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6 яка 20 листопада 2012 року
подала позовну заяву про визначення
додаткового строку прийняття спадщини.
12 лютого 2013 Красногвардійським
районним судом м. Дніпропетровська
винесено рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 частково задоволено.
Відповідачка з ними не проживала та
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Ще у
1977 році, за життя батька, відносини між
ним і Відповідачкою погіршилися, у
зв'язку з цим Відповідачка припинила
спілкування із спадкодавцем та інші
будь-які сімейні зв'язки. У 1955 році
батькові була надана інвалідність
ІІІ-ї групи, а через похилий вік з 2001
року тяжко хворів та був у безпорадному
стані, потребував постійного
піклування, догляду та матеріальної
допомоги. Він та спадкодавець
неодноразово просили Відповідачку
врахувати стан здоров'я батька та
відновити колишні відносини, зважаючи
на те, що разом з Відповідачкою було б
легше доглядати за тяжко хворим
батьком. Враховуючи, тривале, ухилення
Відповідачки від надання допомоги
спадкодавцю він був вимушений
самостійно всі турботи про батька,
зокрема матеріальне забезпечення,
побутове обслуговування, лікування
здійснювати самостійно. Відповідачка з
моменту сварки із батьком, а саме з 1977
року до батька не приїжджала. На
похоронах батька присутня не була.
Після смерті батька, всі витрати на
поховання він взяв на себе. Вважає, що
Відповідачка під час тяжкої хвороби
батька, який був у безпорадному стані,
мала можливість, але свідомо ухилялася
від надання спадкодавцю будь-якої
матеріальної допомоги та моральної
підтримки. Просив прийняти рішення,
яким усунути Відповідачку від права на
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права
спадкування - задоволено в повному
обсязі (а.с.157-160).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3,
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі (а.с. 168-176).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 являється
ОСОБА_4, про що свідчить Свідоцтво про
народження Серії НОМЕР_2 видане
Заводським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпродзержинського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області 09 жовтня 2012
року, актовий запис № 325.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, про що
свідчить Свідоцтво про смерть Серії
НОМЕР_3 видане Відділом державної
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис за № 7196.

Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та
грошові внески.

Спадкоємцями першої черги по Закону на
відкриту спадщину після смерті ОСОБА_4
є сторони у справі: дочка ОСОБА_3 та син
ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1
інстанції виходив із того, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, був особою похилого віку,
згідно довідки МСЕК від 1955 року є
інвалідом третьої групи (а. с. 11). Також
згідно виписки міської поліклініки № 4,
ОСОБА_4 страждав захворюванням і
потребував сторонньої допомоги (а. с. 12).
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 перед
своєю смертю перебував в безпорадному
стані, за ним здійснювався догляд лише
позивачем, а відповідачка взагалі не
відвідувала свого батька, не надавала
йому необхідну матеріальну допомогу та
навіть не приймала участі в його
похованні чи-то відшкодуванні
позивачеві половини вартості
поховання.

При цьому суд посилався на ч. 5 ст. 1224 ЦК
України та п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування», відповідно до якого
правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується
всіх спадкоємців за законом, зокрема й
тих, які відповідно до Сімейного
Кодексу України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця. Безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування. Ухилення особи від
надання допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій.

Однак із вказаними висновками суду 1
інстанції не погоджується колегія
суддів, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та
встановлено судом 1 інстанції і з цим
погоджується колегія суддів, що ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Після його смерті
відкрилась спадщина на квартиру
АДРЕСА_1 та грошові внески.
Спадкоємцями першої черги за Законом
на відкриту спадщину після смерті
ОСОБА_4 є сторони у справі - діти
померлого: дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Вимога про
усунення від спадкування за законом
особи може бути пред'явлена лише після
смерті спадкодавця.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування», безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування. Ухилення особи від
надання допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій.

Отже, для вирішення спору, який виник
між сторонами необхідна сукупність
таких обставин:

- перебування спадкодавця в
безпорадному стані;

- ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання;

- потреба спадкодавця в
допомозі саме відповідачки.

Так, померлий ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно був людиною похилого віку, як на
це вказує суд в своєму рішенні. Але
висновок суду, що він страждав
захворюваннями і потребував
сторонньої допомоги, перебуваючи
тривалий час інвалідом 3 групи, є
помилковим, оскільки в обґрунтування
свого висновку суд посилається на
довідку МСЕК від 19.07.1955 року ( а. с. 11), та
на виписку міської поліклініки № 4, в
якій він знаходився протягом трьох
днів 2003 року (а. с. 12), які самі по собі
не можуть свідчити про те, що померлий
тривалий час тяжко хворів, мав
каліцтво, перебував у безпорадному
стані та потребував сторонньої
допомоги, а тому висновок суду з цього
приводу не відповідає обставинам
справи.

Також не відповідає обставинам справи
висновок суду щодо умисного ухилення
відповідачки від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання та потреби спадкодавця в
допомозі саме відповідачки.

Так, відповідно до п. 4 Інформаційного
листа про узагальнення судової
практики розгляду цивільних справ про
спадкування Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, для постановлення
рішення про усунення від спадкування
позивач повинен надати належні та
допустимі докази, які б свідчили про те,
що спадкодавець потребував допомоги
відповідачки, остання мала можливість
її надавати, проте ухилялася від
обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка постійно мешкає за межами
території України, а саме: АДРЕСА_2, з
позивачем по справі стосунки не
підтримує, який не повідомляв її про
стан батька та навіть не сповістив її
про його смерть, а відповідно вона не
знала, що батько потребував саме її
допомоги, оскільки разом з батьком в м.
Дніпропетровську постійно проживав
позивач, вона не мала реальної
можливості надавати допомогу
померлому та не ухилялася від обов'язку
щодо її надання.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета.

Позивач не скористався наданими йому
правами, не обґрунтував свої позовні
вимоги та не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, позивачем не доведена, а
судом не встановлена сукупність
обставин, передбачена діючим
законодавством, а саме: умисне ухилення
ОСОБА_3 від надання ОСОБА_4 допомоги з
урахуванням неможливості її надання,
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, а також потреба
ОСОБА_4 в допомозі саме відповідачки, з
урахуванням надання необхідної
допомоги з боку позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом 1 інстанції
було неправильно застосовано норми
матеріального права, а висновки суду 1
інстанції не відповідають, викладеним
у рішенні, фактичним обставинам справи,
що згідно ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування оскаржуваного рішення,
та з урахуванням вищевикладених
обставин ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 12
листопада 2013 року - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: