АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 226 /2014
інстанції - СавицькийО.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю
осіб: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 11 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 11.12.2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки від
всіх видів заробітку щомісячно, але не
менше 30% від прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
01.10.2013 року і до досягнення дитиною
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір у розмірі
229 грн. 40 коп. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що відповідачем не
надано будь-яких доказів на
підтвердження факту надання ним
матеріальної допомоги на утримання
дитини та на її утримання. Вважає, що
вона має право отримати від
відповідача аліменти на її утримання
за минулий час, а саме за час, коли вона
доглядала за дитиною до досягнення нею
трирічного віку і аліменти за минулий
час на утримання сина. ОСОБА_2 вказала
на те, що суд повинен був стягнути
аліменти на дитину в фіксованій сумі.

В суді апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Відповідач ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся.
Неявка відповідача в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
11.07.2003 року сторонами було
зареєстровано шлюб, який на теперішній
час розірвано.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син - ОСОБА_4, який проживає
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 Даний
факт відповідачем ОСОБА_3 в суді першої
інстанції не заперечувався.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного
кодексу України за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі, а відповідно до ч.1 ст.183
ця частка визначається судом.

Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу
України якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного
кодексу України судом при визначенні
розміру аліментів враховуються: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом було встановлено, що відповідач
працює та має стабільний дохід, а тому
аліменти обґрунтовано було стягнуто у
частці від заробітку відповідача
(доходів). При визначенні частки
аліментів, судом було враховано те, що
позивачка, з якою проживає дитина, на
даний час не працює та має мінливий
дохід від періодичної роботи,
пов'язаної з шиттям за місцем свого
проживання, незадовільний стан
здоров'я дитини, а також те, що
відповідач на даний час створив іншу
сім'ю, в якій у нього народилась дитина,
суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про
необхідність стягнення аліментів на
утримання сина, які підлягатимуть
стягненню з відповідача на користь
позивачки в розмірі ј частки від всіх
видів заробітку (доходів) щомісячно,
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 01.10.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Суд першої інстанції вірно відмовив
позивачці у позові про стягнення
аліментів за минулий час на її
утримання та на утримання дитини
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного
кодексу України аліменти на дитину за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Оскільки позивачкою не надано суду
жодного належного доказу на
підтвердження того, що вона вживала
заходи, спрямовані на одержання
аліментів з відповідача, проте не могла
їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати, суд першої
інстанції законно та обґрунтовано
відмовив їй в цій частині позовних
вимог.

Стягнення аліментів за минулий час на
утримання дружини, яка перебувала у
відпустці по доглядом за дитиною,
взагалі не передбачено діючим
законодавством.

Таким чином, позов в цій частині
правомірно залишено судом першої
інстанції без задоволення.

Посилання апелянта на те, що
відповідачем не надано будь-яких
доказів на підтвердження факту надання
ним матеріальної допомоги на утримання
дитини та на її утримання в минулому, не
свідчать про ухвалення судом
незаконного рішення, оскільки позов
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини судом задоволено,
саме з тих підстав, що відповідач не
надає допомоги на утримання сина.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 11 грудня2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: