Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-413/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Гуковій О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 22 жовтня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_1,
приватного нотаріуса Рокитнянського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6, про визнання
недійсним заповіту,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивачі звернулись
до суду з даним позовом в інтересах
своїх неповнолітніх дітей про визнання
недійсним заповіту, складеного ОСОБА_7
на користь відповідачки, посвідченого 9
вересня 2010 року приватним нотаріусом
Рокитнянського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за №2968. Свої вимоги
обґрунтовують тим, що вказаний заповіт
не був підписаний ОСОБА_7, яка у вересні
2010 року перебувала у тяжкому стані та
проходила курс лікування у Центральній
міській лікарні №1 м. Житомира. Без
відома позивачів ОСОБА_1 ( дошлюбне
прізвище ОСОБА_1) 9 вересня 2010 року
забрала хвору з лікарні та у приватного
нотаріуса за своїм місцем проживання
посвідчила заповіт від імені ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Такі дії свідчать про порушення
прав неповнолітніх внучок спадкодавця
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають право на
спадщину.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2
та ОСОБА_1 просили задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 22 жовтня 2013 року
позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт,
складений 9 вересня 2010 року від імені
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Рокитнянського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №2968.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Апелянт, зокрема, посилається на
ту обставину, що прізвища
неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
прізвище їхнього батька ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а також
прізвище спадкодавця ОСОБА_7 мають
відмінності. В той же час, позивачі,
звертаючись до суду з даним позовом, не
довели факт родинних стосунків між
їхніми неповнолітніми дітьми та ОСОБА_7

На думку апелянта, експертний
висновок, на який послався суд при
вирішенні даного спору, не відповідає
вимогам законодавства та суперечить
фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та
її представник підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі.

На думку позивачів та їхнього
представника, апеляційна скарга є
необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилами ч.ч.1,2 ст.1247 ЦК
України заповіт складається у
письмовій формі із зазначенням місця
та часу його складення. Заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Частиною третьою статті 203 ЦК
України передбачено, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

У статті 1257 ЦК України міститься
положення про те, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Матеріали справи свідчать, що
приватним нотаріусом Рокитнянського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6 посвідчено
заповіт, складений ОСОБА_7 об 11 годині 15
хвилин 9 вересня 2010 року, згідно з яким
належне їй майно заповідала ОСОБА_1

В судовому засіданні також
встановлено, що ОСОБА_7 перебувала на
стаціонарному лікуванні в Центральній
міській лікарні з 1 по 9 вересня 2010 року
з діагнозом: закрита черепно-мозкова
травма, забій головного мозку,
алкогольна хвороба печінки, інфіковані
опіки обох гомілок, лівої сідниці,
забій правої скроневої ділянки.
Виписний епікриз із медичної картки
стаціонарного хворого №10198 містить
запис про час виписки, а саме - 16 година 9
вересня 2010 року ( а.с.31, т.1).

У медичній картці №10198 зазначено, що 9
вересня 2010 року загальний стан здоров'я
ОСОБА_7 був важкий, на зовнішні
збудники вона не реагувала. Лист
призначень свідчить про те, що в день
виписки хвора проходила курс лікування
медичними препаратами, які
неодноразово вводились
внутрішньосудинно.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
змінила прізвище на «ОСОБА_1», що
підтверджується змістом свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1 ( а.с.215, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла.
Із заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори звернулась
відповідачка, про що свідчить її заява
від 14 вересня 2010 року ( а.с. 37 т.1). Окрім
того, спадщину після смерті ОСОБА_7
також прийняли шляхом подачі
відповідних заяв її онуки: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батько яких - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Відповідно до висновку повторної
судово-почеркознавчої експертизи від 12
серпня 2013 року №150, проведеної
експертами Науково - дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві, підписи та
рукописні написи у двох примірниках
заповіту від 9 вересня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Рокитнянського районного
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за №2968,
виконані не ОСОБА_7, а іншою особою.

У відповідності до ч.1 ст. 143 ЦПК
України суд врахував висновок
судово-почеркознавчої експертизи, яка
є належним та допустимим доказом у
даній справі, та прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Підстав ставити під сумнів
висновок експерта у суду немає,
оскільки він узгоджується з іншими
доказами, наявними в матеріалах справи.

Жодних доказів на спростування
експертного висновку відповідачем не
надано.

Доводи апеляційної скарги про те,
що позивачі внаслідок відмінностей у
прізвищах спадкодавця, її сина та
неповнолітніх дітей позбавлені права
ставити питання про визнання недійсним
спірного заповіту, не спростовують
висновків суду першої інстанції. Так, у
свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2
прізвище батька неповнолітніх дітей, в
інтересах яких подано позов, зазначене
«ОСОБА_9». Свідоцтво про його
народження серії НОМЕР_3 містить запис
російською мовою «ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
г.р.», а мати зазначена «ОСОБА_7».

У свідоцтві про народження ОСОБА_3
прізвище батька зазначене «ОСОБА_9», а
у свідоцтві про народження ОСОБА_5 -
«ОСОБА_9».

Рішенням Рокитнянського
районного суду Київської області від 21
жовтня 2009 року встановлений факт
родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9,
в саме, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вищезазначене свідчить про те, що
розбіжності у прізвищах пов'язані з їх
перекладом з російської на українську
мову.

Висновок суду першої інстанції
ґрунтується на поданих сторонами
доказах, відповідає фактичним
обставинам справи, порушень норм
процесуального права при проведенні
оцінки доказів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 22 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: