Справа № 407/3545/13-ц
Провадження № 22ц/782/4772/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

Головуючого - Лозко Ю.П.,

Суддів: Медведєва А.М., Соловей
Р.С.

При секретарі : Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі судових
засідань апеляційного суду Луганської
області апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
на рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 30 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
про стягнення невиплаченої вихідної
допомоги і середнього заробітку за час
затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним
позовом, в обґрунтування якого вказала,
що з 13.11.1986 року працювала на ТОВ ЦЗФ
«Нагольчанська» та 16.04.2013 року була
звільнена у зв'язку з виходом на пенсію
за віком відповідно до ст. 38 КЗпП
України, однак відповідач не виплатив
їй вихідну допомогу, передбачену п.12.15
галузевої угоди 2012 року та п.8.5
колективного договору, у розмірі трьох
середньомісячних заробітних плат.
Також позивачка вказує, що незважаючи
на її заяву про виплату вказаної
допомоги та рішення профспілкового
комітету підприємства від 24.05.2013 року,
яким зобов'язано адміністрацію
підприємства виплатити їй вихідну
допомогу, відповідач відмовляється
проводити виплати, посилаючись на те,
що підприємство працює на збитки і не
має економічної можливості
виплачувати допомогу. Позивачка вважає
такі дії відповідача незаконними, та
просить суд стягнути з ТОВ ЦЗФ
«Нагольчанська» на її користь
невиплачену суму вихідної допомоги в
розмірі 8971 грн. 59 коп., середній
заробіток за несвоєчасний розрахунок
при звільненні в розмірі 8971 грн. 59 коп.,
моральну шкоду в сумі 3000 грн. та витрати
за надання правової допомоги.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 30 вересня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
про стягнення невиплаченої вихідної
допомоги і середнього заробітку за час
затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при
звільненні у сумі 8971 грн. 59 коп.,
середній заробіток за час затримки у
сумі 8971 грн. 59 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди - 500 грн.
та витрати за надання правової
допомоги в сумі 1950 грн. Вирішено
питання щодо судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ЦЗФ
«Нагольчанська» просить скасувати
рішення суду, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
позовних вимогах.

Заслухавши доповідача, доводи осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд, посилаючись на ст.ст. 116, ч.1 ст.117
КЗпП України, дійшов висновку, що
позивачка згідно Галузевої угоди та
колективного договору має право на
отримання вихідної допомоги в розмірі
трьох середньомісячних заробітних
плат та відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Проте колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка з 13.11.1986 року по 16.04.2013 року
працювала на підприємстві відповідача,
та згідно копії наказу № 66к від 17
квітня 2013 року її було звільнено з
підприємства у зв'язку із виходом на
пенсію за віком.

Згідно копії виписки з протоколу
розширеного засідання профспілкового
комітету № 71 від 24.05.2013 року, було
постановлено зобов'язати
адміністрацію підприємства виплатити
допомогу ОСОБА_1 згідно галузевої угоди
2012 року та колективного договору.

Згідно п.8.5 колективного договору 2012
року, працівник, який має право на
пенсію за віком або по інвалідності при
його першому звільненні з підприємства
(незалежно від причин звільнення, окрім
звільнення за порушення закону,
трудової дисципліни або правил ТБ)
виплачується одноразова допомога,
розмір якої залежить від стажу роботи
та середнього заробітку не менш, для
жінок - 17,5 років - трьох
середньомісячних заробітних плат. Ця
допомога виплачується незалежно та без
врахування вихідної допомоги або інших
компенсаційних виплат, на які має право
працівник на підставі діючого
законодавства.

Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди між
Міністерством палива та енергетики
України і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
України працівнику, що має право на
пенсію за віком, при першому його
звільненні з підприємства (незалежно
від причин звільнення, крім звільнення
за порушення законодавства, трудової
дисципліни та правил техніки безпеки)
сплачується одноразова допомога,
розмір якої залежить від стажу роботи в
галузі і середнього заробітку.

Згідно спільного роз'яснення
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України з Центральним
комітетом профспілки працівників
вугільної промисловості України, право
на отримання одноразової допомоги,
розмір якої залежить від стажу роботи в
галузі (у томі числі на Підприємствах
колишнього СРСР) і середнього
заробітку відповідно до п.12.15 Галузевої
угоди поширюється на жінок, які мають
право на дострокову пенсію за віком при
досягненні 55-річного віку, в період до 01
січня 2015 року за наявності страхового
стажу не менше 30 років при першому
звільненні з Підприємства
(структурного підрозділу,
відокремленого підрозділу, філіалу,
товариства та ін.) незалежно від причин
звільнення (крім звільнення за
порушення законодавства, трудової
дисципліни та правил технічної
безпеки) (а.с.39).

Згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними
відповідного віку та які народилися
зокрема з 1955 року народження по 31
грудня 1961 року народження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та
досягне 55-річного віку у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, на час ухвалення судом
рішення про стягнення на користь
позивачки вихідної допомоги при
звільненні, ОСОБА_1 не мала права на
отримання вказаної одноразової
вихідної допомоги.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не можливо визнати законним
та обґрунтованим. Тому відповідно до
ст.309 ЦПК України судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів, керуючись ч.3 ст. 209, 309
ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
задовольнити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 30 вересня 2013 року
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю Центральна
збагачувальна фабрика «Нагольчанська»
про стягнення невиплаченої вихідної
допомоги і середнього заробітку за час
затримки розрахунку, стягнення
моральної шкоди, відмовити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно, з
моменту проголошення, та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий :

Судді :