Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1074/14
Головуючий у 1 інстанції: Наумова
Суддя-доповідач: Ломейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Хомяк К.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
кредитної спілки «Порада», про
стягнення грошових коштів (повернення
депозиту)

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до КС «Порада» про
стягнення коштів (повернення депозиту).

В позові зазначала, що 12.11.2008 року між
нею та Кредитною спілкою «Порада» було
укладено договір № 459 «Скарбниця» про
залучення внеску на депозитний
рахунок.

Відповідно до вимог договору вона
внесла на депозитний рахунок 12 000,0 грн.
на умовах договору, строком на і 2
місяців - до 12.11.2009 року.

Відповідно до п. 1.2 договору процентна
ставка за користування внеском
протягом строку внеску складала 24%
річних. Відповідно до п. 2.1 договору
строк користування внеском діє 12
місяців - до 12.1 1.2009 року.

Після спливу строку договору
зверталась до відповідача з вимогою
повернути кошти та проценти, що
залишено без уваги.

Залишок не повернутих коштів на момент
спливу строку за договором становить 110
531,90 грн., що складається з: суми з
відсотків до кінця дії договору - 14 880,0
грн.; суми прострочення за відсотками
по договору - 13 599.91 грн.; сума трьох
процентів річних від простроченої суми
- 1 699,99 грн.; сума пені за 6 місяців
прострочення - 80 531,90 грн.

Крім того внаслідок невиконання
договірних зобов'язань відповідачем,
позивач зазнала моральних страждань,
які вона оцінює в грошовому
еквіваленті в розмірі 60 000,0 грн.

В обгрунтування позову позивач
посилається також на визнання КС
«Порада» суми боргу, яка складає 110 531,90
грн., моральну шкоду відповідач визнав
в розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь суму внеску разом з сумою
нарахованих за користування ним
процентів (у тому числі з урахуванням
індексу інфляції, пені в розмірі трьох
відсотків вартості внеску за кожний
день прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми в розмірі 110 531,90 грн.,
та грошову компенсацію моральної шкоди
в розмірі 60 000, 0 грн.

Заочним рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
10 грудня 2013 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції дійшов думки про
недоведеність позову.

Проте, на думку колегії суддів,
такий висновок не відповідає
обставинам справи і вимогам
матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму(вклад), що
надійшла, зобов"язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу ( вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст.2 Закону
України „Про банки та банківську
діяльність" вклад(депозит) - це кошти в
готівковій або у безготівковій формі, у
валюті України або в іноземній валюті,
які розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
що 12.11.2008 року між ОСОБА_3та Кредитною
спілкою «Порада» було укладено договір
№ 459 «Скарбниця» про залучення внеску
на депозитний рахунок.

Відповідно до вимог договору вона
внесла на депозитний рахунок 12 000,0 грн.
на умовах договору, строком на 12
місяців - до 12.11.2009 року.

Пунктом 1.2 договору передбачена
процентна ставка за користування
внеском протягом строку внеску та
складала 24% річних(а/с 4)

.

По закінченню строку дії Договору
на вимогу позивача кошти КС «Порада» не
повернула.

Згідно зі ст. 16 ЦК України та ст. ст.
3, 4 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового чи майнового
права та інтересу, подавши про це позов,
підставами якого є обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 1
ст. 119 цього ж Кодексу).

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняються на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Згідно ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Отже, відповідач свого обов'язку
добровільно та своєчасно не виконав, а
заборгованість на 12.11.2009 року склала по
депозиту 12000гр., по відсоткам згідно
договору сторін 2879.97гр(а/с 7), які
підлягають стягненню КС «Порада» на
користь позивача.

Крім того, КС «Порада» прострочила
виконання зазначеного грошового
зобов'язання, що письмово визнав
представник відповідача.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Указані наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання не є
фінансовими санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними грошима,
належними до сплати кредиторові, а тому
ці кошти нараховуються незалежно від
вини боржника.

Такий правовий висновок зробив 15
листопада 2010 р. Верховний Суд України
при розгляді справи № 3-11цс10. Згідно ч. 1
ст. 360-7 ЦПК України указане рішення
Верховного Суду України є обов'язковим
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Укладений стронами депозитний договір
№ 459 «Скарбниця» від 12.11.2008 року
належить до грошових зобов"язань, а
тому, враховуючи юридичну природу
правовідносин сторін, на них
поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов"язання.

Не застосувавши до спірних
правовідносин норму ч.2 ст. 625 ЦК
України, суд безпідставно відмовив у
задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення
1 699,99 грн., як 3 % річних від простроченої
суми вкладу.

Розрахунок складений позивачем і
відповідач його не оспорює, тому
підстав для його перевірки немає.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України ОСОБА_3, не заявляла, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_3, на те, що складений сторонами
02.09.2013 року акт звіряння рахунків(а.с.3)
слід вважати додатковими умовами до
договору від 21.01.2009 року, -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.

Стосовно посилань апелянта на
необхідність стягнення з відповідача
неустойки(пені), то колегія суддів
вважає, що Договір сторін такого виду
забезпечення виконання зобов*язання,
відповідно до ст.547 ЦК України, не
передбачає, а тому відсутні і правові
підстави для задоволення цих вимог.

Також необґрунтоване посилання
апелянта на необхідність стягнення 24%
за весь час прострочення повернення
заборгованості, оскільки нарахування
таких відсотків сторони узгодили на
час тільки дії Договору, тобто до
21.07.2009року, а не для забезпечення
виконання зобов*язання.

Отже, стягнення процентів за
вкладом з дня закінчення строку
договору по 02.09.2013 року колегія суддів
виходить з того, що за погодженими
сторонами умовами договору
нарахування поцентів після закінчення
строку договору кредитною спілкою не
здійснюється.

Відповідно до ст.ст.626, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином встановлено, що
вимоги ОСОБА_3, про стягнення
процентів, нарахованих після
закінчення строку договору, суперечили
його умовам, а саме п.2.4, що після
закінчення строку дії даного Договору
Спілка ніяких нарахувань на внесок не
проводить.

Безпідставне посилання апелянта на
незаконність рішення суду першої
інстанції, в частині відмови в
стягненні моральної шкоди, оскільки
позивач обґрунтував моральну шкоду
тривалістю неповернення коштів.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази звернення позивача до КС
«Порада» про повернення вкладу та
відмова в цьому відповідача,
обґрунтування розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди.

Щодо посилань апелянта на положення
Закону України „Про захист прав
споживачів", колегія суддів вважає, що
до правовідносин між КС „Порада" та
ОСОБА_3, які виникли з приводу
депозитного договору, Закон України
„Про захист прав споживачів"
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги, тому
рішення суду першої інстанції, в
частині відмови в стягненні
неповернутого депозиту 12000гр.,
відсотків за користування депозитом,
згідно договору сторін 2879.97гр та 1 699,99
грн., 3 % річних від простроченої суми
вкладу, належить скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
10 грудня 2013 року у цій справі, в частині
відмови в позові про стягнення
депозиту, відсотків скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту: «Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково. Стягнути з КС „Порада" на
користь ОСОБА_3 неповернутий депозит
12000гр., відсотки за користування
депозитом, згідно договору сторін
2879.97гр та 1 699,99 грн., 3 % річних від
простроченої суми вкладу.»

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: