АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 207/1684/13
Провадження № 22-ц/774/1379/14
інстанції: Литвинчук В.П.
Суддя-доповідач: Гайдук В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2013
року

у цивільній справі за позовом
Державного професійно-технічного
навчального закладу
«Дніпродзержинський центр підготовки
та перепідготовки робітничих кадрів
будівництва та автотранспорту», що
діяв в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Відділ міграції та
реєстрації фізичних осіб Баглійського
РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
власності в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Державний
професійно-технічного навчальний
заклад «Дніпродзержинський центр
підготовки та перепідготовки
робітничих кадрів будівництва та
автотранспорту» звернувся до суду в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з
зазначеним позовом, в якому посилався
на те, що за ОСОБА_3 закріплено житло, а
саме: квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою
також зареєстрована ОСОБА_5, яка
тривалий час там не мешкає, тому просив
суд визнати відповідача ОСОБА_5 такою,
що втратила право користування спірною
житловою площею та зобов'язати третю
особу зняти її з реєстрації за даною
адресою (а.с. 2-3).

Заперечуючи проти заявлених вимог,
ОСОБА_5 пред'явила зустрічний позов, в
якому зазначила, що спірна квартира
належала ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки, спадкоємцем
після смерті ОСОБА_6 є вона та ОСОБА_3,
просила суд визнати за нею та за ОСОБА_3
в порядку спадкування за законом право
власності на квартиру, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, в рівних долях по 1/2
кожному (а.с. 16).

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
позивача за первісним позовом було
відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_5
залишено без розгляду. (а.с. 53-54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, якому на
час розгляду справи виповнилось 18
років, посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні первісних позовних вимог
та ухвалення нового рішення про їх
задоволення (а.с. 57).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
скарги та скасування або зміни рішення
суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 21 листопада 1994
року, виданого відділом обліку та
розподілу житлової площі
Дніпродзержинського міського
виконкому, згідно до розпорядження №
00338 (а.с. 24). Відповідно до рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 19 травня 2003
року ОСОБА_7 визнана безвісно
відсутньою (а.с.10), а ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33). В даній квартирі
залишився мешкати ОСОБА_3, який з 08
червня 1995 року зареєстрований за даною
адресою, а також згідно до рішення
Виконавчого комітету Заводської
районної у м. Дніпродзержинську ради
№ 361 від 15 листопада 2006 року вказане
житлове приміщення зберігається за ним
на час його перебування у навчальному
закладі (а.с. 5-6). Свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_3 не отримував.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Дія ст.ст. 71, 72 ЖК України, на які
посилався позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог, регулює
відносини державного житлового фонду і
не розповсюджується на дані
приватно-правові правовідносини.

Крім того, з копії особистого рахунку
НОМЕР_1 на квартиру та копії паспорту
ОСОБА_5, вбачається, що вона була
тимчасово, до 11 січня 2002 року,
зареєстрована у спірній квартирі,
після чого її місце перебування з 04
вересня 2012 року по 03 березня 2013 року
було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 6, 18 - зворот). Таким чином, доводи
апелянта про те, що реєстрація
відповідачки в спірній квартирі
перешкоджає йому в користуванні цим
жилим приміщенням, є необґрунтованими.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржується.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції за доводами апеляційної
скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська від 13 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: