Номер провадження № 22-ц/785/371/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Процик М.В., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Суворовська районна адміністрація
Одеської міської ради про усунення
перешкод в спілкуванні з онукою,
встановлення порядку спілкування з
онукою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 04 вересня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

16.04.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
- Суворовська районна адміністрація
Одеської міської ради про усунення
перешкод в спілкуванні з онукою,
встановлення порядку спілкування з
онукою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилається на те, що вона
має право як бабуся, на прийняття
участі у вихованні та спілкуванні зі
своєю онукою. ОСОБА_5 з народження
проживала зі своїми батьками за місцем
проживання позивача. Після того, як
відповідачі переїхали на інше місце
проживання, позивачка не має змоги
спілкуватися з онучкою. З даного
приводу позивачка зверталася до органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, який своїм висновком
визначив спосіб участі у спілкуванні
позивачки з малолітньою онукою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1., шляхом встановлення
систематичних побачень два рази на
місяць по суботам з 11-00 по 18.00. Однак,
висновок органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради відповідачі не
виконують і перешкоджають в
спілкуванні з малолітньою онукою.

В судовому засіданні позивачка
підтримала заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнав, не погоджувався на спілкуванні
позивача з ОСОБА_5, вказуючи на те, що
позивач отруїла дочку, крім того, веде
себе не належним чином.

Представник органу опіки та
піклування Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради підтримала представлений
висновок та зазначила, що у позивача є
законні права на спілкування з
малолітньою онукою ОСОБА_5

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 04 вересня 2013 року
позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні
та участі у вихованні онуки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Встановлено періодичність, час та
місце спілкування ОСОБА_3 з її онукою
ОСОБА_5 таким чином: двічі на місяць,
кожну 1-шу та 3-тю суботу з 11.00 до 18.00 за
згодою сторін - за місцем проживання
ОСОБА_2 без присутності батьків дитини,
без згоди сторін - в громадських місцях
м. Одеси за вибором ОСОБА_2 і в
присутності одного з батьків дитини.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати і справу
передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідності до вимог
ст.257 СК України вона має право на
спілкування зі своєю онукою ОСОБА_5,
2008року народження та брати участь у її
вихованні. Оскільки батьки дитини їй в
цьому перешкоджають ОСОБА_2 має право
ставити питання про усунення таких
перешкод.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який
їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що малолітня
ОСОБА_5, 2008року народження проживає
разом зі своїми батьками: матір;ю
ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_4 -
відповідачами по справі.

Позивачка ОСОБА_2 є бабусею по
матері малолітньої ОСОБА_5 і бажає
брати участь у спілкуванні з нею та у
її вихованні.

Відповідно до ст.257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
вравнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з
якими проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків. Якщо такі
перешкоди чиняться баба, дід, прабаба,
прадід мають право на звернення до
суду з позовом про їх усунення.

Позивачка ОСОБА_2 працює у ПАТ «
Лукойл» з 1980року, за місцем роботи
характеризується позитивно. Медичних
протипоказань не має, шкідливих звичок
також не має. Мешкає в однокімнатній
квартирі за адресою : АДРЕСА_1 і згідно
акту обстеження її житлово- побутових
умов має всі умови для побачення з
онукою.

Між сторонами існує спір щодо
можливості спілкування ОСОБА_2 з
онукою , що в суді апеляційної
інстанції підтвердив відповідач
ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст.8 Конвенції
про права дитини держава
зобов;язується поважати право дитини
на збереження індивідуальності,
включаючи сімейні зв;язки.

Якщо дитина протизаконно
позбавляється частини або всіх
елементів своєї індивідуальності,
держава забезпечує їй необхідну
допомогу і захист для найшвидшого
відновлення її індивідуальності.

Відповідно до ст.11 Закону України «
Про охорону дитинства» предметом та
основним обов;язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно за ст.12 даного Закону,
виховання дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина,
підготовку дитини до свідомого життя у
суспільстві в дусі взаєморозуміння,
миру, милосердя, злагоди та дружби,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства.

На підставі наведеного , колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
усунення перешкод у спілкуванні
ОСОБА_2 з онукою та встановив
періодичність, час та місце даного
спілкування, так як дії відповідача
ОСОБА_4 із перешкоджанням рідній бабусі
спілкуватися з онукою, яка не бачила її
більше трьох років, направлені проти
дитини, її невід;ємних прав та
інтересів, проти позивача та її
законних немайнових прав та
обов;язків.

Посилання апеляційної скарги на те,
що справа розглянута у відсутності
відповідача ОСОБА_4, чим були порушені
його права, спростовуються журналом
судового засідання від 23.07.2013року з
якого вбачається що ОСОБА_4 брав участь
у розгляді справи, давав свої
пояснення, після перерви в судове
засідання на 04.09.2013р. не з;явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. ( а.с. 36-40).

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до
адміністративної відповідальності у
зв;язку з чим не може спілкуватися з
онукою колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні постанови про притягнення
її до адміністративної
відповідальності . Що стосується
зазначених в апеляційній скарзі
матеріалів ЖЕУ № 10368 від 21.06.2013 та ЖЕУ №
12060 від 14.07.2013, то надані копії листів
від 25.07.2013 № 3124-925 на адресу ОСОБА_4 саме
цей факт і підтверджують. Дії ОСОБА_2
були спрямовані на реалізацію свого
законного права на спілкування з
онукою і участь у її вихованні.

В апеляційній скарзі вказується на
те, що 14.07.2013р. ОСОБА_2 приходила за
адресою проживання відповідачів з
дитиною у АДРЕСА_2 і після цього
випадку у дитини нібито почався
панічний страх, через що батьки
звернулись до лікарні і дитина була
госпіталізована та після виписки має
відвідувати психолога.

Колегія суддів ставиться до даних
доводів апеляційної скарги критично,
оскільки 14.07.2013р. ОСОБА_2 онуку не
бачила та з нею не спілкувалась. Як
ОСОБА_2 так і відповідач ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції підтвердили той
факт, що ОСОБА_2 не бачила свою онуку
вже 3 роки.

Доводи апеляційної скарги про те,
що висновок органу опіки та
піклування № М-224 від 19.03.2013року не
відповідає вимогам закону
спростовуються матеріалами справи.

Згідно із роз;ясненнями наданими у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 19 грудня 2008року « Про
внесення змін до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від30 березня
2007року № 3 « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» висновок органу
опіки та піклування має бути
оформлений на бланку державних
аміністрацій районів, районів м. Києва
та Севастополя, виконавчих органів
міських чи районних у містах,
сільських , селищних рад, підписаний
головою ( заступником голови) та
скріплений печаткою.

Висновок органу опіки та піклування
Суворовської райдержадміністрації
Одеської міської ради № М-224 від
19.03.2013року відповідає вищевказаним
вимогам закону ( а.с. 5).

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 04 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

А.П. Заїкін