АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/867/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабій С.О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ткаченко
І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 вересня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 вересня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково,
стягнуто на його користь з Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» 6 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди (а.с.23-25).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити (а.с. 28-29).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, з 14.07.1981 р. по 29.12.2009 р. працював
на підприємствах відповідача
Публічного акціонерного товариства
"ДТЕК Павлоградвугілля" (а.с. 5-7)
зазначені факти сторонами визнано та
не оспорювались.

При виконанні трудових обов'язків
позивач отримав професійні
захворювання, про які зазначено в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання від 24.06.2010 р. (а.с. 8)

Згідно із довідкою МСЕК № 2 від 07.07.2010 р.
(а.с. 8) позивачу встановлено сукупно
втрату професійної працездатності у
розмірі 60 % первинно та визнано
інвалідом третьої групи.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачено проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України відшкодувати
працівнику моральну шкоду у випадку,
передбаченому даною статтею, покладено
на власника або уповноважений ним
орган, і, як встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому заподіяно ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відшкодування на користь позивача
моральної шкоди з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1
КЗпП України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Присуджений розмір страхової виплати
судом першої інстанції належним чином
вмотивований з урахуванням усіх
обставин, що визнані судом істотними,
відповідно до засад цивільного
законодавства та ст.237-1 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи
відповідача про те, що суд не призначив
експертизу для встановлення факту
спричинення моральної шкоди, оскільки
наявність такого висновку при
вирішення справ по відшкодування
моральної шкоди не є обов'язковим для
суду.

Посилання апелянта на ст. 256 ЦПК України
та Постанову Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» - не можна прийняти до уваги,
оскільки вони не мають правового
значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не вирішив питання про наявність
факту заподіяння моральної шкоди, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
відповідно до ст.237-1 КЗпП України
обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди судом першої інстанції
обґрунтовано покладено на відповідача,
з вини якого позивачеві було заподіяно
моральну шкоду, пов'язану з виконанням
ним трудових обов'язків, який не
створив безпечних і нешкідливих умов
праці та не приймав заходів для
обмеження або зменшення впливу
шкідливих факторів на своїх
працівників.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що відповідальність за моральну
шкоду до 01 січня 2008 року повинен нести
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України на
підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з вищевказаної дати
взагалі скасовано відшкодування
моральної шкоди, завданої
застрахованому працівнику внаслідок
ушкодження його здоров'я при виконанні
трудових обов'язків - протирічать
абзацу 9 пункту 5 Рішення № 20рп/2008
Конституційного Суду України (справа
про страхові виплати).

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: