Номер провадження 2/521/722/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Тимофієнко Н.М.

за участі адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської
міської ради про визнання права
власності на частину житлового
будинку, -

В СТ А Н О В И В:

04.11.2013 р. позивач звернулася до
Малиновського районного суду м. Одеси з
вказаною позовною заявою, яку під час
попереднього слухання уточнила.
ОСОБА_2 просить визнати за нею право
власності на частину житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з
приміщень (Літера «А»): 1-й поверх, 1.1
коридору розміром 6,9 кв.м., 1.2 житлової
кімнати розміром 12,2 кв.м., 1.3 житлової
кімнати розміром 17,2 кв.м., 1.4 житлової
кімнати розміром 17,4 кв.м., 1.5 санвузла
розміром 2,1 кв.м., а всього приміщень
загальною площею 64 кв.м., з неї житлової
площі 46,8 кв.м., підсобної площі 9 кв.м., а
також на гараж (Літера «Г») та сарай
(Літера «Б»), та визнати за відповідачем
право власності на частину вказаного
житлового будинку, яка складається з
приміщень (Літера «А»): 2.1 кухні
розміром 8,3 кв.м., 2.2 житлової кімнати
розміром 18, 2 кв.м., 2.3 житлової кімнати
розміром 7,7 кв.м., 2.4 туалету розміром 2,1
кв.м., 2.5 ванної кімнати розміром 4,8 кв.м.,
4.1 санвузла розміром 3,1 кв.м., другий
поверх 5.1 підсобного приміщення
розміром 27,7 кв.м., всього загальною
площею 71,9 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м.,
підсобною площею розміром 46,8 кв.м,
навіс (Літера «Е»), інші приміщення, а
саме: (Літера «А») 3.1 кухня розміром 8,8
кв.м., 3.2 душова розміром 0,9 кв.м., та № 1,2
огорожу залишити в спільній сумісній
власності.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала
повністю, підтвердивши пояснення
ОСОБА_2

Представник відповідача, Одеської
міської ради, в судове засідання не
з'явився, про дату та місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її
представника та відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
висновку, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються рідними
сестрами, вони зареєстровані і
проживають за адресою: АДРЕСА_1. Їхнім
батьком являвся ОСОБА_4, який
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується
документально. ( а.с. 10-12, 25-31)

З технічного паспорту, виготовленого
за станом на 19.09.2013 р. вбачається, що
садибний (індивідуальний) житловий
будинок, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 складається з приміщень
(Літера «А»): І-поверх, 1-1 коридору
розміром 6,9 кв.м., 1-2 житлової кімнати
розміром 12,2 кв.м., 1-3 житлової кімнати
розміром 17,2 кв.м., 1-4 житлової кімнати
розміром 17,4 кв.м., 1-5 санвузла розміром
2,1 кв.м., 2.1 кухні розміром 8,3 кв.м., 2-2
житлової кімнати розміром 18,2 кв.м., 2-3
житлової кімнати розміром 7,7 кв.м., 2-4
туалету розміром 2,1 кв.м., 2-5 ванної
кімнати розміром 4,8 кв.м., 3-1 кухня
розміром 8,8 кв.м., 3-2 душова розміром 0,9
кв.м., 4-1 санвузла розміром 3,1 кв.м.,
ІІ-поверх 5-1 підсобного приміщення
розміром 27,7 кв.м., всього загальною
площею 137,4 кв.м., житловою площею 72,7
кв.м., підсобною площею 64,7 кв.м., навіс
(Літера «Е»), № 1,2 огорожа, гараж (Літера
«Г»), сарай (Літера «Б»), мостіння
(Літера «І»). Разом з тим міститься
відмітка, що прибудови а2, а3, А2,
прибудова ІІ поверху а4 та сарай (Літера
«Б») є об'єктами самочинного
будівництва. (а.с. 4-9)

З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається,
що їхнім батьком в 1960 роки побудовані в
житловому будинку під літ. «А»
приміщення 1-2, 1-3, 2-2, 2-3. Ними протягом
1993-2011 років самовільно збудовані
приміщення 1-1, 1-4, 1-5, 2-1, 2-4, 2-5, 4-1, 5-1, гараж
літ. «Г», сарай літ. «Б» та навіс літ.
«Е».

Як зазначається у домовій книзі для
прописки громадян, які проживають по
АДРЕСА_1, початій у квітні 1969 р. в цьому
році ОСОБА_4 самочинно побудував
житловий будинок за вказаною адресою.
(а.с. 25-31) Позивач не надала суду доказів
про відведення земельної ділянки, про
належний дозвіл на будівництво, про
прийняття будинку в експлуатацію. Тому
відповідно до чинного на час
будівництва законодавства і чинного на
день смерті ОСОБА_4 законодавства (ст. 105
ЦК УРСР 1963 року і ч. ч. 1 і 2 ст. 376 ЦК
України), він не набув права власності
на будинок. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
самочинно здійснили реконструкцію
будинку побудованого батьком, який
перестав бути відокремленим,
самостійним будинком. Відповідно до
технічного паспорту в літ. «А»
приміщення 1-2, 1-3, 2-2, 2-3 являються
житловими кімнатами, а прибудови а2, а3,
А2, прибудова ІІ поверху а4 та сарай
(Літера «Б») є об'єктами самочинного
будівництва. (а.с. 4-9)

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Пленум Верховного Суду України в п. 7
постанови «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №
7 роз'яснив судам, що якщо спадкодавцем
було здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Це майно не є об'єктом права власності,
воно не може бути предметом поділу та
встановлення порядку користування в
судовому порядку; на нього не може бути
звернено стягнення за виконавчими
документами, у тому числі продаж його з
прилюдних торгів. (п. 6 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично ставиться
питання про поділ самочинно
побудованих житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Крім того, відповідно до п. 9 названої
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ при розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
відповідно до статті 26 Закону України
№ 2780-XII «Про основи містобудування»
спори з питань містобудування
вирішуються радами, інспекціями
державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

На переконання суду самовільно
побудований і реконструйований
протягом 1960 років, з 1993 по 2011 років,
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є
цілим об'єктом, що складається з двох
відокремлених частин (квартир). Такий
житловий будинок підлягає прийняттю до
експлуатації, що також передбачено ст.
331 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту
прийняття його до експлуатації. Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Доказів про те, що позивач звертався до
компетентного державного органу із
заявою про прийняття об'єкта до
експлуатації або їй відмовлено у
видачі Довідки про узгодження
прийняття об'єкту будівництва в
експлуатацію та реєстрації Декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
не має. Відсутність рішення такого
органу дають підстави вважати про
відсутність спору про право. Тому суд
приходить до висновку, що між позивачем
і Одеською міською радою відсутній
спір про право власності на вказаний
житловий будинок, хоча ухвалою
Малиновського районного суду від 07.11.2013
р. увага позивача на ці обставини
зверталась.

Суд, відмовляючи у позові також
виходить з положення п. 14 названої
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, в якому зазначається, що на
підставі частини третьої статті 376 ЦК
суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(ч. 1 ст. 15 ЦК України і ст. 3 ЦПК України).
Позивачі звернулися до суду з позовом
про визнання право власності на
самочинне будівництво при відсутності
даних про надання дозволу на
проведення будівництва або виділення
земельної ділянки під вже збудовану
прибудову, а тому наявні підстави для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись 10, 11, 60, 88, 209, 215, 218 ЦПК України,
-

СУД

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Одеської міської ради про визнання
права власності на частину житлового
будинку - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги через
Малиновський районний суд м. Одеси до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення а особою, які брала участь
у справі, але не була присутньою під час
проголошення, на протязі десяти днів з
дня отримання копії рішення.

С У Д Д Я: