Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04.02.2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Ротмістренко М.В.,

при секретарі - Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи
його тим, що 10 грудня 2010 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено договір позики
грошових коштів, оформлений розпискою,
за яким він передав відповідачу 4000
доларів США, що еквівалентно 32000 грн., а
ОСОБА_2 зобов'язувався погасити суму
позики повністю терміном до березня 2011
року. Грошові кошти було передано в
присутності свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вказує, що ОСОБА_2 не виконав взяті на
себе зобов'язання, жодних грошових
коштів не повертає, від зустрічей
ухиляється, на телефонні дзвінки не
відповідає, що вказує на небажання
виконати взяті на себе зобов'язання.

Також зазначає, що вказаними діями йому
було заподіяно моральну шкоду, яку він
оцінює в розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного просить суд
стягнути з відповідача на його користь
боргу в сумі 32000 грн.,інфляційні збитки
в сумі 1999,14 грн., 3% річних від суми боргу
в розмірі 2369,75 грн., моральну шкоду в
розмірі 10000 грн., а також сплачену суму
судового збору.

В судове засідання позивач не з'явився,
водночас від нього надійшла заява,
відповідно до якої позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
суд розглянути справу за його
відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про час і місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, не
повідомив суд про причини неявки, а
тому, в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України, суд
вважає, що справу слід вирішити на
підставі наявних у ній доказів та
постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 10
грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладеного договір позики
грошових коштів, за яким ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2 4000 доларів США, що еквівалентно
32000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язувався
погасити суму позики повністю терміном
до березня 2011 року, що стверджується
розпискою.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов згідно ч.2
ст. 1048 ЦК України може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів
ОСОБА_2 підтверджується вказаною
розпискою.

Грошові кошти було передано в
присутності свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
про що свідчать їх підписи на розписці.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до вимог, що зазвичай
ставляться.

Судом встановлено, що грошове
зобов'язання з повернення суми позики
відповідачем по справі не виконано,
жодних грошових коштів позивачу
відповідачем не повернуто, на вимоги
позивача не реагує.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до переконання, що з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
сума боргу в розмірі 32000 грн.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язався
повернути суму боргу в строк до березня
2011 року, але зобов'язань не виконав, а
тому суд вважає, що відповідач на
користь ОСОБА_1 за порушення виконання
зобов'язань має сплатити інфляційні
збитки в розмірі 1999,14 грн., а також 3%
річних у розмірі 2369,75 грн.

Також, позивачем в своїй позовній заяві
ставиться питання про стягнення з
ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 10000
грн.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявністю її вини.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 3, п.
5 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в спорах про
відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) під моральною шкодою
розуміються втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ. Моральна шкода може
полягати зокрема: у приниженні честі,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я. При визначенні
моральної шкоди суд з'ясовує чим
підтверджується факт заподіяння
моральних чи фізичних страждань, або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями вони заподіяні,
чи знаходяться дії відповідача в
причинному зв'язку з наслідками, що
настали.

Приймаючи до уваги, що позивачем не
доведено причинний зв'язок між діями
відповідача та наслідками, які на думку
позивача настали та спричинили йому
моральну шкоду, суд вважає, що вимоги
ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на
його користь моральної шкоди до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 16, 526, 536, 611, 615, 625, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 5, 14, 60, 81, 208, 209, 294 ЦПК
України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 32000 (тридцять дві
тисячі) грн., інфляційні збитки в
розмірі 1999 (одна тисяча дев'ятсот
дев'яносто дев'ять) грн. 14 коп., та 3 %
річних за порушення виконання
зобов'язань в розмірі 2369 (дві тисячі
триста шістдесят дев'ять) грн. 75 коп., а
також 363,69 грн. судового збору.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано до Ужгородського
міськрайонного суду протягом десяти
днів з моменту отримання рішення
відповідачем.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги, передбачених ст. 294
ЦПК

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Ротмістренко
М.В.