Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представників позивачки - ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представників відповідачів - ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якої
діє її законний представник ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту
проживання ОСОБА_9 з ОСОБА_10 понад п'ять
років, визнання ОСОБА_9 спадкоємцем
четвертої черги за законом, визнання за
ОСОБА_9 право на спадкування майна
спадкодавця ОСОБА_10 - трикімнатної
квартири за адресою АДРЕСА_1 та частини
майна, що знаходиться в ній разом зі
спадкоємцями першої черги за законом,
визнання за ОСОБА_11, ОСОБА_6 перехід
права на прийняття ОСОБА_9 частки
спадщини (спадкової трансмісії ) від
ОСОБА_10, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернувся до суду з позовом
до відповідачів про усунення від права
на спадкування та одержання права на
спадкування як спадкоємець першої
черги за законом, мотивуючи свої вимоги
тим, що вона була дружиною померлого
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У шлюбі у них
народилася дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 39 років
її чоловік, ОСОБА_9, помер і після смерті
не залишив заповіту. Він був єдиним
спадкоємцем ОСОБА_10, його вітчима, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Посилається на те, що до спадкового
майна входить трикімнатна квартира,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
частина майна, що знаходиться в ній, яка
є останнім місцем проживання ОСОБА_10

Звертає увагу суду на те, що згідно ст.
1261 ЦК України, право на спадкування
після смерті ОСОБА_10 у першій черзі за
законом мають його діти - два його сини.
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, відповідачі по
справі, які зараз претендують на
спадкове майно.

Вважає, що до неї з дочкою відповідно до
ст. 1276 ЦК України, як спадкоємців
померлого ОСОБА_9 четвертого ступеня
споріднення спадкодавця ОСОБА_10,
відповідно до ст. 1264 ЦК України,
перейшло право на прийняття спадщини
від ОСОБА_10 (спадкова трансмісія).

Зазначає, що на даний час між нею та
відповідачами виник спір відносно
права на спадщину, оскільки з 1984 року
ОСОБА_10 був прописаний (зареєстрований)
разом з родиною за адресою АДРЕСА_2.
Разом родина налічувала вісім осіб -
ОСОБА_10, ОСОБА_12 - дружина, ОСОБА_9 - син
дружини, ОСОБА_13 - дочка, ОСОБА_14 - син,
ОСОБА_8 - син, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_15 -
дочка. В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_12
було позбавлено батьківських прав.
Дітей віддано до інтернату.

ОСОБА_9 разом зі своїм вітчимом ОСОБА_10
переїхав на квартиру - АДРЕСА_1. За даною
адресою ОСОБА_9 був зареєстрований та
постійно мешкав з 02.06.1992 року до моменту
своєї смерті. У вказаній квартирі
ОСОБА_9 єдиний з родини ОСОБА_10 проживав
зі своїм вітчимом ОСОБА_10 до смерті
останнього.

Вказує на те, що протягом 21 року ОСОБА_9
проживав спільно із померлим ОСОБА_10,
який сильно пив, у зв'язку з чим останні
роки постійно знаходився в тяжкому
фізичному стані. А тому, маючи проблеми
зі здоров'ям потребував, ліків, їжі,
одягу, стороннього догляду тощо. Такий
догляд, як і необхідне забезпечення,
ОСОБА_10 надавав ОСОБА_9 спочатку
одноособово, а потім зі своєю дружиною
до дня смерті ОСОБА_10

Посилається на те, що так, як йому було
встановлено діагноз онкологічного
захворювання, йому була необхідна
значна кількість ліків для підтримки
та догляд. За свої кошти ОСОБА_9 купував
ліки та інші засоби необхідні для
покращення стану здоров'я вітчима,
також, ОСОБА_9 завжди оплачував витрати
на комунальні послуги та квартирну
плату, оскільки грошей спадкодавця
ОСОБА_10 не вистачало на покриття всіх
необхідних витрат, поховав ОСОБА_10
також ОСОБА_9 за власний рахунок.

Зазначає, що обидва відповідачі з
батьком не спілкувалися після
позбавлення його батьківства і до дня
смерті, жодних зв'язків не
підтримували, життям і здоров'ям не
переймались і не цікавились. Вже після
смерті вітчима ОСОБА_10, ОСОБА_9
самостійно зареєстрував 21.03.2000 року
двох своїх братів по матері -
відповідачів по справі за адресою
відкриття спадщини. Відповідачі
вселилися у спірну квартиру, яка
залишилася як спадщина після смерті
ОСОБА_10, тільки у 2003-2004 р.р. і стали
спільно в ній мешкати спочатку з
ОСОБА_9, потім з ОСОБА_9 та нею та їх
дочкою.

Звертає увагу суду на те, що протягом 12
років відповідачі не мали претензій до
ОСОБА_9 щодо спадщини, у спадщину не
вступали, заяву у нотаріальну контору
про прийняття спадщини ОСОБА_10 не
подавали. І тільки після смерті ОСОБА_9,
коли сплинули всі передбачені чинним
законодавством строки позовної
давності для прийняття спадщини подали
заяву до нотаріальної контори про
прийняття спадщини, яка залишилася
після ОСОБА_10

Посилається на те, що ОСОБА_9 постійно
проживав з ОСОБА_10, як до так і під час і
після смерті останнього, тому при
відсутності інших спадкоємців, які не
подали заяву до нотаріальної контори у
встановлений законом строк, фактично
прийняв спадок після померлого ОСОБА_10

Вважає, що ОСОБА_9 будучи спадкоємцем
четвертої черги, на момент смерті
ОСОБА_10 став єдиним його спадкоємцем та
у відповідності до ст.ст. 1285, 1259 ЦК
України, ОСОБА_9 має право на
спадкування після смерті його вітчима
ОСОБА_10, як спадкоємець першої черги.

На підставі вищевикладеного,
звертається до суду та просить суд
усунути відповідачів по справі - ОСОБА_7
та ОСОБА_8 від права на спадкування
майна спадкодавця ОСОБА_10, до якого
входить трикімнатна квартира за
адресою: АДРЕСА_1 та частина майна, що
знаходиться в ній у зв'язку з пропуском
строку для прийняття спадщини ОСОБА_10;
встановити факт проживання ОСОБА_9 з
ОСОБА_10 понад п'ять років; визнати
ОСОБА_9 спадкоємцем четвертої черги за
законом; визнати за ОСОБА_9 право на
спадкування майна спадкодавця ОСОБА_10
трикімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та частина майна, що
знаходиться в ній у першій черзі.

В наступному позивачка уточнила
позовні вимоги та просила встановити
факт проживання ОСОБА_9 з ОСОБА_10 понад
п'ять років; визнати ОСОБА_9 спадкоємцем
четвертої черги за законом; визнати за
ОСОБА_9 право на спадкування майна
спадкодавця ОСОБА_10 трикімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1 та частина
майна, що знаходиться в ній разом зі
спадкоємцями першої черги за законом;
визнати за нею та ОСОБА_6 перехід права
на прийняття ОСОБА_9 частки спадщини
(спадкової трансмісії) від ОСОБА_10.

Позивачка та її представники в
судовому засіданні підтримують
уточнені позовні вимоги з підстав
викладених вище, обгрунтуваши
поясненнями просять позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та їх представники в
судовому засіданні заперечуючи проти
позову вказують на те, що батько
відповідачів ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_9 є їх братом по
матері, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Після
смерті ОСОБА_9 відповідачі дізнались,
що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не є
власністю ОСОБА_9, як він постійно
стверджував. Документи, що
підтверджують право власності батька
на квартиру знайшли лише після смерті
ОСОБА_9 та відразу подали заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. На момент відкриття спадщини,
у зв'язку зі смертю батька, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 був неповнолітньою особою
та знаходився на повному державному
утриманні у Київській
загальноосвітній санаторній школі
інтернат N21.

Вказують на те, що він, ОСОБА_7 є одним із
спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК
України) та за змістом статей 1268-1270 ЦК,
узагальнення судової практики Вищим
спеціалізованим судом з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
16.05.2013 року «Про практику розгляду
цивільних справ про спадкування», є
неповнолітньою особою та таким що
прийняв спадщину що відкрилась після
смерті батька.

Зазначають, що в разі зміни черговості
спадкування, це лише надає право
спадкоємцю наступної черги на
спадкування разом із спадкоємцем тієї
черги, яка має право на спадкування, а
не визнає його спадкоємцем цієї черги.

Вважають, що вимога позивачки щодо
усунення відповідачів від права на
спадкування є неправомірною та просять
суд відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представників, відповідачів та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідно до Договору міни від 12
лютого 1991 року ОСОБА_16 та ОСОБА_10 уклали
даний договір про те, що ОСОБА_16 міняє
належну йому квартиру , що складається
з 3-х кімнат загальною площею 67,1кв.м. в
тому числі жилої 44,2 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 на належну
ОСОБА_10 квартиру, що складається з 3-х
кімнат загальною площею 109,52кв.м., в тому
числі 65,2кв.м. житлової площі, що складає
2346/100000 частин будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до Довідки виданої дитячим
будинком «Ясний» № 20 від 03.10.2013 року
вбачається, що ОСОБА_9 навчався та
виховувався в школі-інтернаті №3 для
дітей сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування (який з 19.03.2008
року було реорганізовано в дитячий
будинок «Ясний» Шевченківського
району м. Києва) і знаходився на повному
державному забезпеченні з 03.02.1986 року
по 14.09.1989 рік (а.с. 86).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
12 квітня 2013 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 39
років, про що 12 березня 2004 року складено
відповідний актовий запис за № 05 (а.с.42).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
17 листопада 1999 року Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Шевченківського району м. Києва ОСОБА_10
помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 44 років, про що
17 листопада 1999 року складено
відповідний актовий запис за № 2110
(а.с.43).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_1 виданого 11 березня 2005 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції у м. Києві між
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5, 10 грудня 2004 року
зареєстровано шлюб, актовий запис № 1000
(а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження
серія НОМЕР_2 від 08 червня 2005 року
виданого відділом РАЦС Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_9 є батько, а ОСОБА_5 є мати -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
29 березня 2013 року виданого відділом
реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 39 років про що
в 29 березня 2013 року складено
відповідний актовий запис за № 5684
(а.с.9).

Згідно довідок ЖБК «Авіатор-7», ОСОБА_5
разом з донькою ОСОБА_6 проживає в кв.
АДРЕСА_1 на житловій площі свого
чоловіка ОСОБА_9, повністю сплачують за
житлово-експлуатаційні, комунальні
послуги (а.с. 49-59).

Відповідно до Довідки ЖП «Лісове»
Подільської районної у м. Києві ради №
528 від 19.04.2013 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 з 21.03.2000 року (а.с. 80).

Відповідно до Довідки КП «Вітряні
гори» Подільського району міста Києва
№ 1156 від 07.08.2013 року ОСОБА_5 та її донька
ОСОБА_6 зареєстровані в квартирі
АДРЕСА_3 (а.с. 85).

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_12
дружини ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_7. Тобто спадкодавець
ОСОБА_10 є вітчимом ОСОБА_9, який був
зареєстрований (прописаний) в квартирі
АДРЕСА_1, з 02.06.1992 року по 16.04.2013 року (а.с.
7, 11, 14, 80)

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України,
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2004 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності
(з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту
відкриття спадщини. Як частина друга
статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК
УРСР визначають, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи або день, з
якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та
перехідних положень передбачено, що
правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

З викладеного вбачається, що за змістом
вказаних норм відносини спадкування
регулюються нормами ЦК України 2004 року,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати (строк на
прийняття якої закінчився до 1 січня 2004
року) або якщо вона була прийнята хоча б
одним із спадкоємців, до таких
спадкових відносин застосовуються
норми ЦК Української РСР 1963 року.

В Постанові «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року №7 пленумом Верховного суду
України роз'яснено, що в разі відкриття
спадщини до 1 січня 2004 року
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР, у

тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що до спірних
правовідносин щодо прийняття спадщини,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, повинні
застосовуватись положення ЦК УРСР в
редакції 1963 року.

Зі змісту статей 529, 530 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, вбачається, що при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого. При
відсутності спадкоємців першої черги
або при неприйнятті ними спадщини, а
також в разі, коли всі спадкоємці
першої черги не закликаються до
спадкування, успадковують в рівних
частках: брати і сестри померлого, а
також дід та баба померлого як з боку
батька, так і з боку матері (друга черга)

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, до числа
спадкоємців за законом належать
непрацездатні особи, що перебували на
утриманні померлого не менше одного
року до його смерті. При наявності
інших спадкоємців вони успадковують
нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка
закликається до спадкоємства.

При аналізі зазначеним норм та
встановлених в судовому засіданні
обставин вбачається, що ОСОБА_9, не
входить до вказаного кола спадкоємців.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, для прийняття
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, не допускається прийняття
спадщини під умовою або застереженням,
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактичного
вступив в управління або володіння
спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини, зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

З вищевикладених норм вбачається, що
спільне проживання із спадкодавцем до
його смерті не свідчить про вступ в
управління та володіння спадковим
майном і прийняття спадщини.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_9 із заявою про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_10 до нотаріальної контори не
звертався, а та обставина, що вони
проживали разом із спадкодавцем
правового значення в даному випадку
немає виходячи з вищезазначених норм
ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
в судовому засіданні обставини, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позову
позивачки.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню, оскільки позивачкою не
надано суду доказів, які б суд міг
покласти в основу задоволення вимог
позивача, як це передбачено ст. 60 ЦПК
України.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 21,
24, 41 Конституції України, ст.ст. 202, 203 СК
України, ст.ст. 525, 535 ЦК УРСР (в редакції
1963 року), Прикінцевих положень ЦК
України, ст. ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1258, 1259, 1261,
1262, 1264, 1265, 1268, 1269 ЦК України, Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», Узагальнення
судової практики Вищого
спеціалізовано суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
16.05.2013 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79,
88, 208, 209, 213 215,217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
інтересах якої діє її законний
представник ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8
про встановлення факту проживання
ОСОБА_9 з ОСОБА_10 понад п'ять років,
визнання ОСОБА_9 спадкоємцем четвертої
черги за законом, визнання за ОСОБА_9
права на спадкування майна спадкодавця
ОСОБА_10 - трикімнатної квартири за
адресою АДРЕСА_1 та частини майна, що
знаходиться в ній разом зі
спадкоємцями першої черги за законом,
визнання за ОСОБА_5, ОСОБА_6 перехід
права на прийняття ОСОБА_9 частки
спадщини (спадкової трансмісії) від
ОСОБА_10 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко