АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1415/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Категорія - 27 '
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк) звернулося з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 17174,14 грн. за кредитним
договором, в обґрунтування вимог
посилаючись на ті обставини, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 09 березня 2006 року (далі -
Кредитний договір) ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві.

У зв'язку з порушеннями
зобов'язань за Кредитним договором,
відповідач станом на 30 вересня 2013 року
має заборгованість 17174,14 грн., яку
позивач просив стягнути з нього на свою
користь.

Рішенням Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були
задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором № б/н від 09 березня
2006 року у розмірі 17174,14 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом -3291,45 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом
-12588,68 грн., штрафів на загальну суму 1294,01
грн., а також витрати по сплаті судового
збору в сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду із
закриттям провадження по справі або
залишення заяви без розгляду.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
безпідставності посилань відповідача
на вимоги ст. 257 ЦК України щодо
пропуску позивачем встановленого
законом трирічного строку звернення до
суду з позовом, оскільки на
сьогоднішній день кредитні
зобов'язання між сторонами є дійсними і
на даний час відповідач має кредитну
заборгованість.

Крім того, суд зазначив, що між
сторонами був укладений кредитний
договір строком на один рік, і у разі
невиконання вимог договору він
лонгується на той же строк до повного
виконання зобов'язань.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та
підтверджується наявними у справі
доказами, що ОСОБА_1, відповідно до умов
укладеного з позивачем договору № б/н
від 09 березня 2006 року, отримав кредит у
розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Умовами Кредитного договору
встановлено порядок погашення
заборгованості: щомісячними платежами
в розмірі 7% від суми заборгованості,
без встановленого мінімального
платежу. Погашення заборгованості за
Кредитним лімітом може вчинятися як
шляхом внесення коштів на картку
клієнтом, так і списанням Банком коштів
з Дебетної картки (а.с.7).

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення, тобто,
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Поряд зі встановленням порядку
пролонгації строку дії договору (п. 9.12.
розділ 9 Умов і Правил надання
банківських послуг) сторони встановили
порядок і строки виконання боржником
зобов'язань (внесення щомісячних
обов'язкових платежів в розмірі 7% від
суми заборгованості), що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

В разі виникнення заборгованості,
Клієнт зобов'язаний її погасити
протягом 30 днів з моменту її
виникнення. У випадках порушення
Держателем умов даного Договору Банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому чи у визначеній Банком частині
(п. 6.9, 5.2 Умов і Правил надання
банківських послуг).

Судом встановлено, що згідно
наданого Банком розрахунку
заборгованості станом на 30 вересня
2013 року за договором №б/н від 09 березня
2006 року, останній платіж за вказаним
кредитним договором був здійснений
відповідачем 27 вересня 2007 року, у той
час, як позивач звернувся до суду лише 18
листопада 2013 року.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм,
колегія суддів доходить висновку про
те, що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013
року по справі № 6-116цс13.

Таким чином, встановивши
вищенаведені обставини, беручи до
уваги відсутність у справі
будь-яких доказів того, що позивач
протягом зазначеного періоду часу
звертався безпосередньо до
відповідача чи в судовому порядку з
вимогою про сплату заборгованості, а
також, зважаючи на відсутність доказів
поважності причин пропуску такого
звернення, колегія суддів вважає, що
позов подано до суду з пропуском
позовної давності, на застосуванні
якої згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України
наполягав відповідач, у зв'язку з чим
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Оскільки рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального права, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, воно у відповідності з вимогами
п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, а апеляційна скарга -
задоволенню частково, так як підстави
для закриття провадження по справі або
залишення заяви без розгляду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді