Головуючий суду 1 інстанції - В.С.
Доповідач - В.М. Луганська
Справа № 2/409/400/13
Провадження № 22ц/782/15/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27січня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого:Луганської В.М.,

суддів: Маляренко І.Б., Яреська
А.В.

за участю секретаря: Веселова
С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
11 грудня 2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу посилаючись на те, що 17 квітня 2013
року відповідач взяв у нього в 7380 грн.,
які зобов'язався повернути до 03 вересня
2013 року, на підтвердження чого була
складена розписка. В зазначений строк
грошові кошти відповідач не повернув. У
зв'язку з чим позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача
суму боргу у розмірі 7380 грн. та
відсотки за невиконання зобов'язання у
розмірі 13505,40 грн., а всього 20885,40 грн.

Рішенням Білокуракинського
районного суду Луганської області від
11 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 заборгованість за
договором позики в розмірі 7380 (сім
тисяч триста вісімдесят) грн., три
проценти від простроченої суми за
кожний день прострочення в розмірі 13 505
(тринадцять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 40
коп., витрати по сплаті судового збору
в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 21 114
(двадцять одна тисяча сто чотирнадцять
) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково та стягнути з відповідача на
користь позивача суму боргу у розмірі
7380 грн.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Як убачається з матеріалів
справи, судом під час розгляду цієї
справи були створені такі умови. Судом
були досліджені і оцінені в їх
сукупності всі докази, надані
сторонами, відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України. Виходячи з наданих
сторонами доказів, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог.

Ухвалюючи рішення по справі суд
виходив з того, що ним були встановлені
факти про те, що 08.06.2013 року ОСОБА_3 взяв
у борг у ОСОБА_4 кошти у сумі 7 380 грн.,
зобов'язавшись їх повернути до 03.09.2013
року, що підтверджується розпискою.
Відповідно до розписки ОСОБА_3
зобов'язався сплатити 3% від
неповернутої суми щоденно. У
визначений сторонами строк ОСОБА_3 не
виконав свої зобов'язання та
добровільно не повернув борг. Також суд
виходив з того, що згідно ст. 1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 ЦК України. Відповідно до розрахунку
сума боргу разом з відсотками склала -
13 505, 40 грн. Вказані обставини та
висновки суду 1 інстанції
підтверджуються матеріалами справи та
відповідають вимогам закону.

За ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві гаку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження вимог названого
закону відповідач підписав розписку
про позичені гроші та надав її
позивачеві. Факт отримання грошових
коштів у сумі 7 380 грн. апелянт не
заперечує.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти в такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, в такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

До цього часу позичальник не повернув
позикодавцеві позику. У зв'язку із цим,
за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК, наступають
наслідки порушення договору
позичальником відповідно до вимог ст.
625 ЦК.

За ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається із розписки ( а.с 20) у
разі неповернення грошових коштів до
03.09.2013 року відповідач взяв на себе
зобов'язання сплатити 3% щоденно від
залишку суми боргу.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком суду першої інстанції,
оскільки станом на 05.11.2013 року, тобто на
час звернення позивача до суду, сума
боргу разом з відсотками становила 20
885,40 грн., яка складається з основної
суми боргу - 7380 грн., та 13 505,40 грн., -
відсотків за прострочення повернення
боргу. Три відсотка від суми боргу за
кожен день прострочення становлять: 7 380
х 3%=221,40 грн. помножити на 61 день (тобто з
05.09.2013 р. по 04.11.2013 р) = 13505,40 грн.

Доводи апеляційної скарги
стосовно того, що апелянт не брав на
себе зобов'язання повернути позивачу 3
відсотки за кожен день прострочення
від суми боргу і звідки у розписці
з'явилось це зобов'язання апелянт
пояснити не може, не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень і норми ЦПК України. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач належних доказів в
обґрунтування своїх заперечень суду не
надав, а тому не довів ті обставини, на
які він посилався.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні, а тому відхиляє апеляційну
скаргу і залишає судове рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: