Номер провадження № 22-ц/785/85/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Національної
акціонерної страхової компанії (далі
НАСК) «Оранта» про стягнення шкоди,-

встановила:

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 16 червня 2011 року
відповідач ОСОБА_3, рухаючись по вул.
Перемоги у м. Іллічівську та керуючи
автомобілем марки «БМВ», державний
номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну
дистанцію в результаті чого допустив
зіткнення з автомобілем марки
«Фольксваген» під керуванням ОСОБА_4,
внаслідок чого транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.
Відповідно до судової
авто-товарознавчої експертизи
вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику «Фольксваген» складає 28069,88
грн..

У добровільному порядку відповідачі
матеріальну шкоду не бажають
відшкодовувати, тому позивач був
вимушений звернутися до суду. Також
позивач зазначив, що ДТП йому заподіяна
моральна шкода, яку він оцінив у 5000 грн..

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та НАСК
«Оранта» на користь ОСОБА_4 матеріальну
шкоду у розмірі 28069,88 грн., моральну
шкоду у розмірі 2000 грн., судовий збір у
сумі 286 грн., та витрати, пов'язані з
проведенням експертизи, у сумі 800 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій просив рішення суду скасувати в
частині стягнення з нього
матеріальної, моральної шкоди та
судових витрат, ухвалити в цій частині
нове рішення, яким в позові до нього
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково, з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
частково та стягуючи на його користь з
ОСОБА_3 та НАСК «Оранта» матеріальну та
моральну шкоду, заподіяну внаслідок
ДТП, суд першої інстанції виходив з
того, що вина ОСОБА_3 у скоєні ДТП є
встановленою, а оскільки автомобіль
позивача був застрахований, то нести
відповідальність відповідачі повинні
солідарно.

Однак колегія суддів повністю не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, відповідно до
статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року зазначеним вимогам
не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 16 червня
2011 року о 8 год.10 хв. в м. Іллічівську по
вул. Перемоги ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «БМВ», державний номер
НОМЕР_1, не вибрав безпечну дистанцію, в
результаті чого допустив зіткнення з
автомобілем марки «Фольксваген»,
державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_4.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 08 липня 2011
року ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП України та накладено
стягнення у виді штрафу у розмірі 340
грн..

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчиненні вони
цією особою.

Листом НАСК «Оранта» від 19.09.2011 року за
№ 09-03-09/25555 було відмовлено ОСОБА_4 у
відшкодуванні матеріальної шкоди,
оскільки висновок № 314/11 від 14.07.2011 року
ФОП ОСОБА_5, на думку НАСК «Оранта», не
відповідає вимогам методики
товарознавчої експертизи та не може
бути підставою для визначення розміру
збитку (а.с.10).

Відповідно до висновку судово
автотоварознавчої експертизи № 398/13
від 10.04.2013 року, яка була призначена
судом першої інстанції, вартість
матеріальної шкоди, завданої власнику
автомобіля «Фольксваген», складає 28069,88
грн. (а.с.111-119).

Суд першої інстанції стягуючи
матеріальну шкоду з ОСОБА_3 не врахував,
що відповідно до ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована за договором
обов'язкового страхування з ВАТ НАСК
«Оранта», згідно з полісом № ВЕ/7186808 від
17.11.2010 року зі строком дії до 16.11.2011 року.
Ліміт відповідальності за шкоду майна
(на одного потерпілого) складав 50000 грн.,
франшиза нульова (а.с.163). Про страховий
випадок страховик був повідомлений
страхувальником належним чином.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої неї шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Оскільки за договором страхування,
який був укладений між ВАТ НАСК
«Оранта» та ОСОБА_3, передбачений ліміт
відповідальності за шкоду майна (на
одного потерпілого) у розмірі 50000 грн., а
відповідно до експертизи матеріальна
шкода складає 28069,88 грн., то суд першої
інстанції необґрунтовано стягнув з
ОСОБА_3 матеріальну шкоду, оскільки
спричинена позивачу матеріальна шкода
знаходиться в межах ліміту
відповідальності страховика.

Але суд першої інстанції, стягуючи
майнову шкоду солідарно з ВАТ НАСК
«Оранта» та ОСОБА_3 не врахував
роз'яснення, які містяться в п. 3
вказаної вище Постанови, в яких
зазначено, що особи вважаються такими,
що спільно завдали шкоди, якщо вони
заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними сукупними діями,
поєднаними одним наміром.

Зазначені роз'яснення також містяться
у пунктах 6 та 8 Постанови Пленуму ВССУ
від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», що не було судом враховано
при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків (втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 23.1 ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховиком
відшкодовується моральна шкода, що
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких потерпілий - фізична
особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Колегія суддів не може погодитися з
висновком суду першої інстанції в
частині стягнення моральної шкоди з
ВАТ НАСК «Оранта», оскільки потерпілий
ОСОБА_4 не зазнав каліцтва або іншого
ушкодженням здоров'я, а тому моральна
шкода повинна бути відшкодована
ОСОБА_3, який визнаний винним у скоєнні
ДТП.

Колегія суду вважає, що зазначена подія
спричинила позивачу моральну шкоду,
оскільки ДТП порушила нормальний уклад
його життя, що викликало неможливість
продовження активного громадського
життя та спричинило незручності в його
роботі, пов'язаної з щоденними
поїздками, призвело до нервових
стресів, він дуже переживав через те, що
не може користуватися автомобілем у
власних цілях.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою відносно
нього самого, членів його сімґї або
близьких родичів, у душевних
стражданнях, які фізична особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або ушкодженням
його майна. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку, що з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає
стягненню моральна шкода у розмірі 2000
грн.. Визначаючи розмір моральної
шкоди, колегія суддів виходить з засад
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди
28069,88 грн., витрати, пов'язані з
проведенням експертизи, - у сумі 800 грн.
та судовий збір у сумі 286 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн..

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов