Номер провадження № 22-ц/785/871/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Процик М.В.

При секретарі - Булгак Х.О.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 10.10.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 3-я особа : 3-я
Одеська державна нотаріальна контора
,ОСОБА_12

-про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом

та за зустрічним позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_10 до ОСОБА_9

-про визнання заповіту недійсним

ОСОБА_12 до ОСОБА_9

-про визнаня права власності на
обов'язкову долю

В С Т А Н О
В И Л А:

30.11.2011 року позивачка звернулась
до суду з вищезазначеним позовом в
якому просила поновити їй строк для
подання позовної заяви про визнання
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_13,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_13 Вимоги
обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2003 року
ОСОБА_13 склала заповіт яким заповідала
їй усе її майно, де б воно не було та з
чого б воно не складалось і взагалі
все те, що на день її смерті буде їй
належати та на що за законом вона
матиме право. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13
померла та після її смерті відкрилась
спадщина на домоволодіння з
надвірними спорудами, яке розташоване
в АДРЕСА_1. У встановлений законом строк
вона звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за заповітом. До нотаріальної
контори також звернулись-

ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_10,ОСОБА_11
Посилаючись на те, що свідоцтво про
право приватної власності від 25.07.1960
року було втрачено, а її право
власність підтверджена рішенням
виконкому Приморської районної ради
депутатів трудящих від 10.06.1960 року № 532
про визнання права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та рішенням
Київської районної ради народних
депутатів від 02.06.1989 року № 315 про
прийняття в експлуатацію належного
відповідно до свідоцтва про право
власності від 25.07.1960 року ОСОБА_13
будинку АДРЕСА_1. Посилаючись на
відсутність правовстановлюючих
документів та на те, що протягом
тривалого часу вона намагалась
захистити своє право у судовому
порядку, просила суд задовольнити її
вимоги.(а.с.2-5 т.1).

Відповідачі звернулись до суду з
зустрічними вимогами в яких просили
суд поновити їм строк для подачі
позову та визнати заповіт від 23.10.2003
року недійсним з тих підстав, що на
момент укладення заповіту ОСОБА_13 не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Вимоги обґрунтовували
тим, що в 2001 році нею був складений
заповіт на синів та онуків. В травні 2002
року у неї стався повторний інсульт та
вона була прикута до ліжка, в неї
розвинулась хвороба - катаракта та
практично вона була незрячою людиною. В
результаті цих обставин в неї знизився
інтелект та розумові здібності.

Позивач ОСОБА_12 звернувся до суду
з вимогами про визнання за ним права
власності на обов'язкову частину у
спадщині. Свої вимоги обґрунтовує тим
що він є спадкоємець першої черги, на
момент смерті являвся інвалідом 2-ї
групи, проживав з матір'ю за однією
адресою. Позивач посилається на те, що
його обов'язкова доля становить 1/12
частини в наслідок того, що
спадкоємцями за законом є шість осіб.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено. Суд
визнав за ОСОБА_9 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_13 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. В
задоволені зустрічних вимог та вимог
ОСОБА_12-відмовив.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 просить суд скасувати рішення
суду з ухваленням нового, про відмову в
заявлених вимогах, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
посилається на те, що не все нерухоме
майно яке знаходиться по вул. АДРЕСА_1
належало на праві власності ОСОБА_13

В апеляційній скарзі
ОСОБА_6,ОСОБА_7 ОСОБА_10 просять рішення
суду скасувати з ухваленням нового про
задоволення їх зустрічних вимог, а в
вимогах позивача відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням обставин справи,
що мають значення для вирішення
справи. Зокрема посилаються на ті ж
обставини, що і в зустрічних позовних
вимогах та на те, що ОСОБА_9 пропустила
строк позовної давності та не
з'ясуванням спадкової маси, яка
належала на праві власності ОСОБА_13 на
день смерті.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у вимогах щодо визнання
заповіту недійсним, районний суд
виходив з того, що за життя ОСОБА_13 не
зверталась до суду з такими вимогами,
під час укладення заповіту були
додержані всі вимоги чинного, заповіт
нею був складений самостійно,
розумуючи значення своїх дій.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_9 районний
суд виходив з того, що на момент смерті
ОСОБА_13, спадщина відкрилась на
домоволодіння під АДРЕСА_1, так як на її
ім'я будинок був введений в
експлуатацію відповідно до рішення
виконавчого комітету Київської
районної ради народних депутатів м.
Одеси від 02.06.1989 року.

Відмовляючи у вимогах ОСОБА_9 районний
суд вважав, що він не звернувся у
встановлений законом строк для
прийняття спадщини, а звернувся до
суду з пропуском строку позовної
давності.

Проте повністю з таким судженням
суду першої інстанції погодитись не
можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно з заповітом, посвідченим 23.10.2003
року державним нотаріусом Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори Пучковою І.А., ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті
зробила розпорядження: все її майно, де
б воно не було та з чого б не складалося
і взагалі все те, що на день її смерті
буде їй належати та на що вона за
законом матиме право, заповіла ОСОБА_9
/т.1 а.с.12/.

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий
запис №9695. про що суду надано свідоцтво
про смерть, серії НОМЕР_1, виданий 07.12.2005
року Першим відділом реєстрації актів
цивільного стану Приморського
районного управління юстиції /т.1 а.с.11/.

Позивач ОСОБА_9 13.12.2005 року звернулась
до Третьої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_13, а саме про прийняття житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 /т.1 а.с.13/.

Крім позивача з відповідними заявами
до Третьої Одеської державної
нотаріальної контори 26.10.2005 року
звернулись також ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 /т.1 а.с.14,15,16,17/.

Згідно рішення виконкому Приморської
районної ради депутатів трудящих ся №
532 від 10 червня 1960 року визнано право
власності домоволодіння за
колгоспними дворами та окремими
громадянами, в тому числі ОСОБА_17-
АДРЕСА_1 (а.с.18 т.1)

З рішення виконавчого комітету
Київської районної ради народних
депутатів м. Одеси від 03.03.1989 року «Про
визначення правового положення
самовільно побудованих споруд, про
самовільне переобладнання та дозвіл
будівництва» /т.1 а.с.87- 90/ вбачається, що
будинок належить ОСОБА_13 на підставі
свідоцтва про

право власності від 25.07.1960 року та
вирішено побудовані ОСОБА_13 по АДРЕСА_2:
веранду «В» - 5,05x4,0 м. (переобладнану з
літньої кухні), підсобне приміщення «в»
- 4,0х2,92м„ літню кухню «ві» - 4,64x4,0м.,
бесідку «Е» - 4,05x3,70 м., сарай «З» - 3.06x5,50м.,
сарай «Ж» - 5,23x3,06м., гараж «Д» - 4,90x2,26 м.,
сарай «И» - 1,40x5,50м., мансарду площею 24,60
кв.м. (підсобне) - узаконити. Зобов'язано
ОСОБА_13 побудований з порушенням норм
СНІП сарай «К» - знести.

Рішенням виконавчого комітету
Київської районної ради народних
депутатів м. Одеси від 02.06.1989 року «Про
визначення правового положення
побудованих споруд та дозволу
будівництва в індивідуальному
жилфонді» /т.1 а.с.19-21/ вирішено проектну
пропозицію №224/89-АС від 21.01.1989 року, акт
приймальної комісії від 13.05.1989 року -
затвердити. Будинок АДРЕСА_1: корисною
площею 139,0 кв. м., в тому числі дві жилі
кімнати площею 48,4 кв. м., з надвірними
спорудами: гараж «Д» - 4,90x2,26 м., сарай «З»
- 5,50x3,06 м„ сарай «Ж» - 5,23x3,06м., літню
кухню «В-вІ» - 9,69x4,00 м., кладову «в» -
4,00x2,92 м., бесідку - «Е» - 4,09x3,70 м., времянку
9,79x3,55 м., вбиральню «Г» - 1,05x0.97 м., що
належить на підставі свідоцтва про
право особистої власності від 25.07.1960
року ОСОБА_13, на земельній ділянці
площею 600 кв. м., до експлуатації
прийняти. А також зобов'язано ОСОБА_13
побудований з порушенням норм СНІП
сарай «К» - знести.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 чинного ЦК
України якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності. Згідно
прикінцевих та перехідних положень ЦК
України набрав чинності з 1 січня 2004
року і застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду в п.6 постанови «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної
власності»від 22.12.1995 №20. до
правовідносин, що виникли до прийняття
15.04.1991 закону «Про власність»,
застосовується чинне на той час
законодавство.

Разом з тим, у відповідності до ст. 7
Конституції СРСР від 1936 року, на
підставі якої було прийнято ЦК УРСР 1963
року - Колгоспний двір в СРСР це
родинно-трудове об'єднання осіб, всі
або більшість працездатних членів
якого є членами колгоспу, беруть участь
особистою працею в колгоспному
виробництві, отримують основні доходи
від суспільного господарства колгоспу
і, крім того, ведуть особисте підсобне
господарство на присадибній земельній
ділянці.

Згідно зі змістом ст.120 ЦК УРСР 1963 року,
яка діяла до 16.12.1993, двір може мати
статус колгоспного за умови, якщо члени
двору працюють у колгоспі.

У відповідності до п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 3 від 2
березня 1973р. "Про судову практику в
справах про поділ колгоспного двору і

виділ з нього", у випадку припинення
членства всіх мешканців колгоспного
двору у відповідному колгоспі,
колгоспний двір не міг далі
відноситись до суспільної групи
«колгоспний двір»та автоматично
втрачав статус колгоспного двору, і, в
залежності від сфери зайнятості його
працездатних членів у народному
господарстві, перетворювався в
господарство робітників або
службовців.

Таким чином, станом на 15.04.1991 року
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1
втратило статус колгоспного двору ,
оскільки голова господарства, як
єдиний член сім»ї, яка працювала у
колгоспі - ОСОБА_13, припинила свої
трудові відносини з місцевим колгоспом
ще в 1964 році, так як пішла працювати
вихователем в міський дитячий садок №
160 (а.с.160 т.1)

З довідки громадського
дільничного комітету №1 Київського
району м. Одеси від 20.10.2001 року
вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1,
проживають 13 членів сім'ї: ОСОБА_13 -
глава сім'ї, мати, 1923 року народження;
ОСОБА_6 - син, 1951 року народження; ОСОБА_18
- син, 1951 року народження; ОСОБА_12 - син,
1959 року народження; ОСОБА_5 - син, 1959 року
народження; ОСОБА_19 - невістка, 1952 року
народження; ОСОБА_20 - онук, 1975 року
народження; ОСОБА_21 - онук, 1980 року
народження; ОСОБА_7 - онук, 1978 року
народження; ОСОБА_10 - онук, 1984 року
народження; ОСОБА_22 - онук, 1983 року
народження; ОСОБА_23 - онук, 1995 року
народження; ОСОБА_24 - онука, 1984 року
народження /т.1 а.с.151- 152/.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 17.01.2002 року визнано за ОСОБА_13
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 /т.1 а.с.33-34/. Вказане рішення в
зв'язку з нововиявленими обставинами
скасовано ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 21.02.2008 року
та справу передано до нового розгляду.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 06.10.2010 року позов ОСОБА_9
(правонаступника ОСОБА_13.) до ДПІ у
Київському районі м. Одеси про визнання
права власності задоволено; позов
ОСОБА_9 до Одеської міської ради, ДПІ у
Київському районі м. Одеси про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом задоволено та визнано за
ОСОБА_9 право власності на
домоволодіння з надвірними спорудами,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2/т.1 а.с.41-42/.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19.10.2011 року апеляційну
скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11
задоволено, рішення Київського
районного суду м. Одеси від 06.10.2010 року
скасовано та в задоволенні позову
ОСОБА_9 (правонаступника ОСОБА_13.) до ДПІ
у Київському районі м. Одеси про
визнання права власності та до
Одеської міської ради, ДПІ у Київському
районі м. Одеси про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом відмовлено /т. 1 а.с.43/.

Таким чином, судова колегія
погоджується з судженням суду першої
інстанції, що за життя ОСОБА_13 мала у
власності домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 25.07.1960 року, а побудовані самочинні
споруди були прийняті в експлуатацію
рішеннями органів місцевого
самоврядування.

За таких підстав, судова колегія
погоджується з судженням суду першої
інстанції, що на момент смерті ОСОБА_13
відкрилась спадщина на домоволодіння
АДРЕСА_1.

Проте спадкова маса цього
домоволодіння , не зазначена районний
судом, а тому апеляційний суд
витребував копію архівної справи в
МБТІ та РОН, з якої вбачається, що
будинок АДРЕСА_1 ,який належав ОСОБА_13
на паві власності складається з :
корисної площі 139,0 кв. м., в тому числі
дві жилі кімнати площею 48,4 кв. м., з
надвірними спорудами: гараж «Д» - 4,90x2,26
м., сарай «З» - 5,50x3,06 м„ сарай «Ж» -
5,23x3,06м., літня кухня «В-вІ» - 9,69x4,00 м.,
кладова «в» - 4,00x2,92 м., бесідку - «Е» -
4,09x3,70 м., времянка 9,79x3,55 м., вбиральня «Г»
- 1,05x0.97 м., належить на підставі
свідоцтва про право особистої
власності від 25.07.1960 року ОСОБА_13, на
земельній ділянці площею 600 кв. м., та
прийняті в експлуатацію.

Судова колегія погоджується з
судженням суду першої інстанції, що
причини пропуску строку позовної
давності ОСОБА_9 є поважними оскільки
остання у визначений законом строк
прийняла спадщину за заповітом , та
тривалий час оспорює своє право в
судових органах.

Судова колегія погоджується і з
судженням суду першої інстанції щодо
відмови в визнанні заповіту недійсним
так як наявні в справі докази не дають
підстав вважати, що ОСОБА_13 в момент
складання заповіту не усвідомлювала
значення своїх дій та ( або) не могла
керувати ними..

За правилами ст.1241 ч.1 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині
може бути зменшений судом з
урахуванням відносин між цими
спадкоємцями та спадкодавцем, а також
інших обставин, які мають істотне
значення.

З матеріалів справи вбачається,
що за законом шістьом спадкоємцям
належала б спадщина за законом, тобто
кожному по 1/6 частина спадку.

За правилами ст. 1268 ч.3 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановлено ст.1279 ЦК України цього
Кодексу не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається що
позивач ОСОБА_12 був зареєстрований за
місцем проживання спадкодавця- по
АДРЕСА_1 на момент її смерті та є
інвалідом 2-ї групи з 1998 року (а.с.151-152;178
т.1).

За таких обставин, судова колегія
не погоджується з судженням суду
першої інстанції про те, що ОСОБА_12
пропустив строк позовної давності, так
як суд не взяв до уваги ст. 1268 ч.3 ЦК
України .

Доводи позивачки ОСОБА_9 про те,
що він постійно проживав з нею за
іншою адресою не приймається до уваги,
так як ці доводи не підтверджені

належними та допустимими доказами.

В зв'язку з вищезазначеним, судова
колегія приходить до висновку, що
обов'язкова доля ОСОБА_12 становить 1/12
частину спадкового майна.

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що районний суд не застосував ст.1268 ч.3
ЦК України, що призвело до
неправильного вирішення справи в
частині заявлених вимог ОСОБА_12, а в
подальшому і до неправильного висновку
суду щодо визнання розміру частки в
спадковому майні позивача ОСОБА_9; не
зазначив спадкову масу спірного
домоволодіння, що у відповідності до
ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України являється
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 309 ч.1 п.3,4 ; 316;317;319 ЦПК
України судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 10.10.2013 року , в частині
позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 3-я особа
: 3-я Одеська державна нотаріальна
контора ,ОСОБА_12 про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про
визнання права власності на
обов'язкову долю скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 3-я особа
: 3-я Одеська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
в порядку спадкування за заповітом
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_9 право власності
на 11/12 частин домоволодіння АДРЕСА_1,
загальною площею 139 кв. м., в тому числі
на 2-ві житлові кімнати площ. 48,4 кв.м., з
надвірними будовами: гараж «Д»- 4,90х2,26 м,
сарай «З»-5,50х3,06 м; сарай «Ж»-5,23х3,06 м,
літ. кухня « В-в1»-9,69х4,00м; кладову
«в»-4,00х2,92 м; альтанка «Е» -4,09х3,70 м.;
времянка 9,74х3,55 м; уборну «г»-1, 05х0,97 в
порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_13 ,померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про
визнання права власності на
обов'язкову долю задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_12 право
власності на 1/12 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, загальною площею 139 кв.м., в
тому числі на 2-ві житлові кімнати площ.
48,4 кв.м., з надвірними будовами: гараж
«Д»- 4,90х2,26 м, сарай «З»-5,50х3,06 м; сарай
«Ж»-5,23х3,06 м, літ.кухня « В-в1»-9,69х4,00м;
кладову «в»-4,00х2,92 м; альтанка «Е»
-4,09х3,70 м.; времянка 9,74х3,55 м; уборну
«г»-1, 05х0,97 в порядку спадкування за
заповітом після смерті

ОСОБА_13 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- А.П.Заїкін

М.В.Процик