У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є, Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 9 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 15 листопада 2006 року між
ним та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір на суму 1 311 грн 20 коп. із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15 листопада 2007
року. У зв'язку з порушенням
позичальником умов договору станом на
30 листопада 2012 року утворилась
заборгованість у сумі 26 199 грн 36 коп.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9
вересня 2013 року, у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Проте повністю з таким висновком
погодитись не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 15 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено строковий кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 1 311 грн 20 коп.
із сплатою відсотків у розмірі 12 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, строком повернення до 15
листопада 2007 року включно.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Умови договору відповідачем належним
чином не виконувалися, унаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 30
листопада 2012 року склала 26 199 грн 36 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5
ст. 267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону, стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада
2013 року у справі № 6-126цс13. Вказане
судове рішення згідно із положеннями
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для
всіх судів, які зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність
із цим рішенням.

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

У матеріалах справи відсутня заява
ОСОБА_3 про застосування позовної
давності, крім того, розгляд справи
проведено у заочному порядку у
відсутності відповідача.

Таким чином, висновок суду про відмову
у задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення позовної давності є
передчасним.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 9 вересня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д.
Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко