Справа № 329/852/13-ц
Провадження по справі 2/329/9/2014
Рішення

Іменем України

17 січня 2014 року
смт.
Чернігівка

Чернігівський районний суд в складі:
головуючого судді Ломейко В.В., за
участю секретаря Богдан І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, представник позивача за
договором ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист
честі та ділової репутації, стягнення
моральної шкоди та публічне вибачення
в засобах масової інформації,

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
захист честі та ділової репутації і
стягнення відшкодування за заподіяну
моральну шкоду, пред'явленим до ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач працює на посаді директора
приватного сільськогосподарського
підприємства агрофірма «Росія», що
підтверджується статутом, який
додається до матеріалів позовної заяви
та є єдиним засновником цього
підприємства.

На протязі 2012-2013 років відповідач у
справі ОСОБА_3 звертався з письмовими
заявами до правоохоронних органів та
до прокуратури Чернігівського району
про те, що ОСОБА_1 створив організовану
злочинну групу, яка знаходиться за
юридичною адресою ПСП Аф «Росія»:
Чернігівський район, с.Верхній Токмак,
вул..Леніна, 5.

З приводу безпідставних звернень
відповідача у справі ОСОБА_1
неодноразово викликали до прокуратури
району та управління по боротьбі з
організованою злочинністю ГУМВС
України в Запорізькій області з
приводу надання пояснень.

За результатами проведених перевірок
доводи відповідача у справі не знайшли
свого підтвердження та було прийнято
рішення про закриття кримінального
провадження.

З приводу звернень відповідача у
справі опитувались працівники
підприємства. Вважає, що
безпідставними зверненнями
відповідача у справі порушуються його
права та принижують його честь і
гідність та ділову репутацію як
директора ПСП Аф «Росія». Своїми діями
відповідач завдає йому значної
моральної шкоди, що проявляється в
погіршенні ділової репутації,
заплямуванні честі та гідності.
Моральну шкоду, що завдана
протиправними діями відповідача,
позивач оцінює в 20 000 гривень. У зв'язку
з наведеним просив зобов'язати ОСОБА_3
публічно вибачитися через засоби
масової інформації перед ОСОБА_1 за
розповсюдження неправдивих відомостей
з приводу створення організованого
злочинного угрупування, стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 20000
гривень та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав, посилаючись на обставини,
наведені в позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав. Пояснив, що протиправних дій
щодо приниження честі та гідності
позивача не вчиняв, а в скаргах
наводяться лише фактичні обставини
справи. Просив відмовити в задоволенні
позову.

Враховуючи об'єктивно встановлені
судом обставини справи, пояснення
сторін, дослідження матеріалів справи,
суд прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті
3 ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернути до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК
України).

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК
України).

Відповідно до ст.34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Одночасно,
Основний Закон України проголошує, що
саме праву на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь або ділову репутацію.

У доктрині цивільного права поняття
честь і гідність - це важливі духовні
нематеріальні блага, втілені у самій
особі громадянина або юридичної особи.

Честь - це певна соціальна оцінка
громадянина або юридичної особи, яка
визначається вчинками, виробничою
діяльністю та поглядами конкретної
особи в контексті норм суспільного
життя.

Гідність - це самооцінка особою своїх
ділових, моральних та інших соціальних
якостей. Існують певні об'єктивні
критерії при визначенні честі і
гідності, які підлягають оцінці на
предмет порушення чи не порушення.

Ділова репутація - суспільна категорія,
дуже близька до честі і гідності. Право
на недоторканність ділової репутації
означає повноваження вимагати
недоторканності ділової репутації, яке
полягає у забороні здійснювати
будь-які дії, якими може бути порушене
це особисте немайнове благо.
Здебільшого право на недоторканність
ділової репутації фізичної особи може
порушуватися шляхом поширення
недостовірної інформації.

Право на захист гідності, честі та
ділової репутації здійснюється
відповідно до вимог глави 3 та статей
275-280 ЦК. Слід зазначити, що основним
способом захисту при цьому
законодавець визначає судовий.

Зміст цивільно-правового захисту
честі, гідності та ділової репутації
становлять правовідносини, за яких
морально потерпіла сторона
наділяється правом вимагати через суд
спростування відомостей, які порочать
її честь, гідність та ділову репутацію,
а друга сторона, яка такі відомості
поширила, зобов'язана дати
спростування, якщо не доведе, що
відомості відповідають дійсності.

Також, важливим є те, що у постанові
Пленуму Верховного Суду України вiд
27.02.2009 № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи»детально роз'яснено порядок
застосування судами норм чинного
законодавства щодо правового захисту
честі, гідності та ділової репутації.

Зокрема, при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати,
що повідомлення оспорюваної
інформації лише особі, якої вона
стосується, не може визнаватись її
поширенням, якщо особа, яка
повідомила таку інформацію, вжила
достатніх заходів конфіденційності
для того, щоб ця інформація не стала
доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували,
але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Так, судом встановлено, що на протязі
2012-2013 років відповідач у справі ОСОБА_3
звертався з письмовими заявами до
Управління по боротьбі з організованою
злочинністю ГУМВС України в
Запорізькій області, Міністерства
аграрної політики України, прокуратури
Чернігівського району про те, що ОСОБА_1
створив організовану злочинну групу,
яка знаходиться за юридичною адресою
ПСП Аф «Росія»: Чернігівський район,
с.Верхній Токмак, вул..Леніна, 5.

За результатами проведених перевірок
доводи відповідача у справі не знайшли
свого підтвердження, що
підтверджується висновком дільничного
інспектора Чернігівського РВ ГУМВС
України в Запорізькій області
відповідно до якого перевірка за
матеріалами УОЗ ГУМВС України в
Запорізькій області щодо заяви ОСОБА_3
завершена у зв'язку з відсутністю
складу будь-якого кримінального
правопорушення.

Доводи представника позивача про те,
що звернення ОСОБА_3 до правоохоронних
органів з заявою де він вказує що
ОСОБА_1 створив організовану злочинну
групу принизило його честь, гідність,
престиж і ділову репутацію як
посадової особи, не заслуговують на
увагу, оскільки, як випливає з пункту 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи ", відповідно до статті
40 Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Крім того, Конституційний Суд України
своїм рішенням № 8 рп від 10 квітня 2003
року, справа № 1 9/2003, підкреслив, що
викладення у листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу відомостей
особою, на думку якої посадовими чи
службовими особами цього органу при
виконанні функціональних обов'язків
порушено її право, не може вважатись
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам цих осіб.
Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб..

Звернення громадян до правоохоронного
органу, що містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами.

Крім того, суд вважає не доведеним
приниження честі, гідності та ділової
репутації шляхом направлення
відповідачем ОСОБА_3 листів до органів
прокуратури та райвідділу внутрішніх
справ щодо незаконних дій позивача
ОСОБА_1, як директора ПСП «Агрофірма
Росія». Оскільки, відповідно до ст. 1
Закону України "Про звернення громадян"
громадяни мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об"єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов"язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини 1 статті 19
Конституції України правовий порядок
в Україні гарантується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу частиною
першою статті 34 Конституції України
кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

В судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження, те що інформація
стосовно позивача, яка викладена у
позовній заяві є наклепом чи
образливою та такою, що слід
спростувати, а є оціночними, критичними
судженнями, право на висловлювання
яких гарантовано Конституцією України
та Конвенцією про захист прав людини і
основних свобод.

В пункті 26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 зазначено, що суд не вправі
зобов'язувати відповідача вибачитися
перед позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Отже позивач обрав такий спосіб
захисту свого права як зобов'язання
принести вибачення, який чинним
законодавством не передбачений.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 9 постанови «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»від 31 березня 1995
року (зі змінами від 25 травня 2001 року),
роз'яснив, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових витрат (їх
тривалості, можливості відновлення), та
з урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих стосунках, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Виходячи з наведеного суд не знаходить
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
про захист честі, гідності, ділової
репутації шляхом визнання інформації
недостовірною, зобов»язання її
спростувати в зв»язку з чим відсутні
підстави і для задоволення позову в
частині стягнення моральної шкоди, як
способу захисту гідності, честі чи
ділової репутації.

На підставі викладеного ст.ст. 3, 9, 28, 34
Конституції України, ст. 10 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод, ст. 277, 297, 299 ЦК
України, Постанови Пленуму ВСУ №1 від
27.01.2009р. «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 212 , 214-215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, представник позивача
за договором ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
захист честі та ділової репутації,
стягнення моральної шкоди та публічне
вибачення в засобах масової
інформації, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області через
Чернігівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя:

В.В.Ломейко