Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0610/2-918/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Коростенський завод опалювальної
техніки» про визнання наказу про
звільнення недійсним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Коростенський завод опалювальної
техніки» на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду, в якому після
уточнення позовних вимог просив
визнати недійсним наказ ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки» від 13 липня 2012 року № 19,
поновити його на посаді директора
даного товариства, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 19 209,95 грн. та 5 000,00 грн. на
відшкодування спричиненої моральної
шкоди.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Скасовано наказ
ТОВ «Коростенський завод опалювальної
техніки» № 19 від 13.07.2012 року та
поновлено ОСОБА_1 на посаді директора
товариства з 13.07.2012 року. Стягнуто з ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
13.07.2012 року по 13.07.2013 року в сумі 12 649,56
грн. та 5 000,00 грн. спричиненої моральної
шкоди. Вирішено питання про стягнення
судових витрат. Рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати в межах сум платежу за
один місяць допущено до негайного
виконання.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду, ТОВ «Коростенський завод
опалювальної техніки» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове - про відмову у
задоволення позову. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що рішення суду
першої інстанції є незаконним через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Крім того,
вказав, що суд не перевірив чи
працевлаштований позивач та чи отримує
заробітну плату, що має значення для
вирішення питання про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
загальних зборів засновників ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки» від 28.04.2012 року ОСОБА_1 був
прийнятий на посаду директора
товариства з 03.05.2012 року (а.с. 7). На
виконання даного рішення винесений
наказ № 11 від 03.05.2012 року, відповідно до
якого позивач приступив до виконання
обов'язків директора ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки» (а.с. 8).

Рішенням загальних зборів засновників
ТОВ «Коростенський завод опалювальної
техніки» від 15.06.2012 року ОСОБА_1
звільнено з посади директора
товариства (а.с. 65) та на виконання
даного рішення 13.07.2012 року виданий
наказ № 19 про звільнення ОСОБА_1 з
посади директора за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків, на
підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Підставою видання наказу зазначено
протокол загальних зборів засновників
ТОВ «Коростенський завод опалювальної
техніки» № 6 від 15.06.2012 року та акт про
звільнення керівника за п. 1 ст. 41 КЗпП
України від 11.07.2012 року (а.с. 78).

Задовольняючи часткового позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 був звільнений з посади
на підставі наказу № 19 від 13.07.2012 року,
виданого на виконання рішення
загальних зборів засновників ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки», оформлених протоколом № 6 від
15.06.2012 року. Рішенням Господарського
суду Житомирської області від 18.10.2013
року було визнано недійсним рішення
загальних зборів учасників ТОВ
«Коростенський завод опалювальної
техніки», оформлені протоколом № 6
загальних зборів засновників
товариства від 15.06.2012 року (а.с. 110-114).
Рішення вступило в законну силу.

З матеріалів справи вбачається, що з
14.06.2012 року по 30.06.2012 року позивач
перебував на амбулаторному лікуванні,
а з 02.07.2012 року по 12.07.2012 року знаходився
на стаціонарному лікуванні, що
підтверджується копіями листів
непрацездатності. Тобто, він був
звільнений в період тимчасової
непрацездатності.

Пунктом 1 ч.1 ст.41 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний у випадку одноразового
грубого порушення трудових обов'язків
з окремими категоріями працівників, до
числа яких відноситься і посада, яку
обіймав позивач. За змістом указаної
норми підставою для звільнення є
вчинення особою разового грубого
порушення трудових обов'язків, а не
порушення, що триває певний час,
зокрема, неналежне виконання своїх
обов'язків тощо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п.22 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992
року, у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст.40, п.1 ч.1
ст.41 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП
України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалося вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку
завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Право громадян на працю
забезпечується державою, а трудовий
договір може бути розірваний лише з
підстав і в порядку, передбаченому
трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41
КЗпП України).

Зі змісту ч.2 ст.147 КЗпП України
слідує, що звільнення - це
дисциплінарне стягнення, яке може бути
застосоване до працівника за порушення
трудової дисципліни.

За порушення трудової дисципліни
до працівника може бути застосовано
стягнення у строки та в порядку
встановленими ст.ст.148-149 КЗпП України.

Відповідно до ст.148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. Метою отримання
власником або уповноваженим ним
органом письмових пояснень порушника
трудової дисципліни є з'ясування
обставин, за яких вчинено проступок для
врахування цього поруч з іншими
обставинами при обранні виду
стягнення.

Судом встановлено, що будь-які
письмові пояснення від позивача
відповідач ТОВ «Коростенський завод
опалювальної техніки» не вимагав та не
отримував. Збори засновників
товариства 15 червня 2012 року були
проведені з порушенням порядку їх
скликання, за відсутністю позивача (як
одного з засновників), що знайшло своє
підтвердження в рішенні
Господарського суду Житомирської
області від 18.10.2013 року.

Згідно положень ст. 235 ч. 1, 2 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з незаконним
звільненням або переведенням,
відстороненням від роботи
невиконанням рішення про поновлення на
роботі, затримкою видачі трудової
книжки або розрахунку, він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Рішення суду
в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, то
воно є повністю обґрунтованим. Згідно
довідки № 45 від 13.09.2012 року,
середньомісячний заробіток ОСОБА_1
становив 1054,13 грн., з урахуванням
утримань (а.с. 88 ). Стягуючи на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 13.07.2012 року по
13.07.2013 рік в сумі 12649,56грн., суд першої
інстанції обґрунтував свій висновок у
мотивувальній частині та навів його
розрахунок.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що відповідачем були допущені
порушення вимог трудового
законодавства, які полягали в
незаконному звільненні позивача від
виконання ним трудових обов'язків, що
знайшло своє підтвердження в ході
розгляду справи в суді.

При цьому, оскільки встановлено,
що саме відповідачем порушено норми
трудового законодавства при
звільненні ОСОБА_1, то відповідно до
ст.237-1 КЗпП України вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди є
законними.

При визначенні компенсації
позивачу моральної шкоди, колегія
суддів вважає, що міськрайонний суд
врахував ступінь та глибину моральних
страждань позивача, характер
протиправних дій роботодавця та вірно
визначив розмір компенсації моральної
шкоди в сумі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що рішення
міськрайонного суду є законним і
обґрунтованим та ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, вірно визначеному характеру
правовідносин із правильним
застосуванням норм матеріального
права та з дотриманням вимог
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріалами справи та є
наслідком помилкового тлумачення
закону, тому підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Коростенський завод опалювальної
техніки» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: