Справа №480/2150/13-ц 10.02.2014 10.02.2014 10.02.2014
Провадження № 22ц/784/325/14
Головуючий у 1 інстанції Стрєльніков
Доповідач в апеляційної інстанції
У Х В А Л А

10 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

з участю:

прокурора - Мерімеріна О.Г.,

представника товариства з обмеженою
відповідальністю «Заречное» - ОСОБА_2,
переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заречное» ухвалу
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
року, постановлену у цивільній справі
за позовом заступника прокурора
Миколаївської області в інтересах
Миколаївської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_3 і товариства з
обмеженою відповідальністю «Заречное»
про витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння та
скасування запису про право власності,
-

у с т а н о в и л а :

04 вересня 2013 року заступника прокурора
Миколаївської області в інтересах
Миколаївської обласної державної
адміністрації пред'явив до ОСОБА_3 і
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заречное»
зазначений позов, який обгрунтовував
наступним.

На підставі договору купівлі-продажу
від 07 лютого 2012 року, укладеному між
Миколаївською районною державною
адміністрацією та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Заречное», останнє стало власником
земельної ділянки площею 0,11 га,
розташованої на території Веснянської
сільської ради Миколаївського району
Миколаївської області, про що отримало
відповідний державний акт.

19 березня 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Заречное»
за нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу відчужило частину цієї
земельної ділянки площею 0,1084 га на
користь ОСОБА_3, яка зареєструвала її за
собою.

Оскільки земельна ділянка віднесена до
земель рекреаційного призначення, де
будівництво заборонено, то за позовом
прокурора Миколаївського району
рішенням господарського суду
Миколаївської області від 08 липня 2013
року договір купівлі-продажу ділянки
від 07 лютого 2012 року було визнано
недійсним і скасовано державний акт на
право власності товариства на спірну
земельну ділянку.

Посилаючись на те, що відчуження землі
товариством ОСОБА_3 було проведено без
належної правової підстави, заступник
прокурора Миколаївської області
просив позов задовольнити.

28 листопада 2013 року в.о. прокурора
Миколаївської області звернувся до
суду з заявою про забезпечення позову,
шляхом заборони ОСОБА_3 та органам
державної реєстрації вчиняти будь-які
правостворюючі, правозмінюючі та
реєстраційні дії, щодо земельної
ділянки.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
року заява прокурора була задоволена
повністю.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та
товариство з обмеженою
відповідальністю «Заречное», кожний
окремо, подали на цю ухвалу апеляційні
скарги, в яких просили її скасувати,
оскільки вона протиправна і порушує
правомочності власника земельної
ділянки, що, як на їх думку, є
неприпустимим.

Апеляційні скарги слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки той
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Постановляючи оскаржену ухвалу про
забезпечення позову, місцевий суд
виходив з того, що протилежне - може
утруднити або, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, згідно із статтями 151, 152 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення.

Позов може забезпечуватися:

- накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов'язку вчинити
певні дії;

- забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання;

- зупиненням продажу описаного
майна, якщо подано позов право
власності на це майно або про
виключення його з опису;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа;

- передачею речі, яка є предметом
спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, у разі необхідності суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
прокурор вимагає повернення земельної
ділянки із чужого незаконного
володіння фізичної особи у власність
держави в особі Миколаївської
державної адміністрації.

Відповідачі проти цього заперечують,
вважають, що спірна земельна ділянка
перейшла у власність ОСОБА_3 на
законних підставах, а тому вона може
вільно нею розпоряджатися.

За такого і з метою забезпечення в
майбутньому у разі доведеності,
названих вимог прокурора, суд міг і
повинен був забезпечити позов у
названі тим способи.

Невжиття ж таких заходів забезпечення
може утруднити чи, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Оскільки з таких же мотивів до цього
висновку дійшов і місцевий суд, то
підстав для скасування його ухвал про
забезпечення позову немає.

Що ж до твердження осіб, які подали
апеляційні скарги про те, що
застосовані заходи порушують
конституційні правомочності власника,
щодо об'єкту права власності, то вони не
можуть слугувати скасуванню
оскарженої ухвали, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Дійсно, за ст. 41 Конституції України,
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права приватної власності
і воно є непорушним.

Між ти, відповідно до ст. 13, 14
Конституції України, земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу.

Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.

Кожний громадянин має право
користуватися природними об'єктами
права власності народу відповідно до
закону.

Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності, в тому числі
і держави.

Усі суб'єкти права власності рівні
перед законом.

Це ж стосується і права власності на
землю, яке набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

З аналізу вище наведених норм, можна
зробити висновок про первинність права
власності держави на землю, і у разі
його порушення у будь-який спосі воно
підлягає судовому захисту.

Крім того, не можна вважати
протиправним обмеженням
правомочностей власника застосуванням
передбачених цивільно-процесуальним
законодавством засобів забезпечення
позову, оскільки таке суперечило б
виписаному вище, а саме, про можливість
законодавчого обмеження прав власника.

Разом з тим, застосовані судом 1
інстанції види забезпечення позову, не
є фактичним, як вважають заявники,
вирішенням позову, оскільки такого
висновку з матеріалів справи зробити
не можна.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_2 та товариства з обмеженою
відповідальністю «Заречное»
відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає .

Головуючий Судді: