Справа №585/4679/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шульга В. О.Номер
провадження 22-ц/788/387/14 Суддя-доповідач -
Собина О. І. Категорія - 44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

за участю секретаря судового
засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 січня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7,
третя особа СГІРФО Роменського МВ УМВС
України в Сумській області

про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 січня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

На зазначене рішення позивач подала
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповноту з'ясованих
обставин, що мають значення для справи,
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким визнати відповідача
таким, що втратив право на користування
житловим будинком.

В доводах апеляційної скарги позивач
зазначає, що факт постійної
відсутності без поважних причин
відповідача в належному їй на праві
власності будинку з липня 2012 року по
даний час підтверджується письмовою
довідкою голови квартального комітету,
її поясненнями та показами свідків.
Також зазначає, що місцевий суд
проігнорував її клопотання про виклик
та допит у судовому засіданні свідків,
які можуть підтвердити факт постійної
відсутності відповідача без поважних
причин в житловому будинку. Позивачка
вказує, що відповідач без поважних
причин не проживає в зазначеному
житловому будинку більше року, тим
самим створює їй перешкоди
розпоряджатись належним їй майном на
власний розсуд та значно обмежує її
законні права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянта, свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав:

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано належних і
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог щодо відсутності
Киричок О.М. без поважних причин понад
один рік у будинку, а тому відповідач не
може вважатися таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитись з
висновками місцевого суду з таких
підстав:

У відповідності до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України
сторони зобов'язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачка 25 грудня 2013
року звернулась до суду з позовом про
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням і на підтвердження свої
вимог посилалась на письмові докази по
справі та пояснення свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, яких просила допитати в
судовому засіданні.

В той же час, місцевим судом клопотання
позивачки про допит в судовому
засіданні свідків по справі вирішене
не було і справа розглянута в судовому
засіданні без участі сторін у справі та
без допиту заявлених свідків, що є
порушенням норм процесуального права.

В той же час, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 20 вересня 1988
року придбала житловий будинок
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу (а.с.5-6).

24 липня 2010 року між позивачкою та
відповідачем було зареєстровано шлюб і
після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 було
присвоєне прізвище ОСОБА_3 (а.с.8).

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 6 лютого 2014
року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач проживав в АДРЕСА_1, який
належить на праві власності позивачці
по справі та був в ньому зареєстрований
07.05.2010 року, що підтверджується копією
домової книги (а.с.9-10).

Як вбачається з довідки виконавчого
комітету Роменської міської ради та
довідки про реєстрацію місця
проживання або перебування фізичних
осіб Роменського МВ УДМС України в
Сумській області, відповідач Киричок
О.М. дійсно зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1, але фактично не проживає з
липня 2012 року (а.с.7,13).

З пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
даних ними в суді апеляційної
інстанції, вбачається, що відповідач з
кінця липня 2012 року не мешкає за місцем
реєстрації в будинку належному на
праві особистої власності позивачці по
справі, залишив будинок добровільно,
перешкод у користуванні житловим
приміщенням йому позивачка не чинила,
особисті речі відповідача в будинку
відсутні.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач є колишнім
членом сім'ї позивачки і без поважних
причин понад один рік відсутній в
належному їй на праві власності
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що позивачка надала суду
достатньо переконливих доказів на
підтвердження своїх вимог, а тому
рішення суду на підставі п.п. 1, 3 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню, а
позов - задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що при
подачі позовної заяви позивачкою було
сплачено 243 грн.60 коп. судового збору та
121 грн.80 коп. - при подачі апеляційної
скарги, а всього - 365 грн. 40 коп., а
оскільки позовні вимоги підлягають
задоволенню, то враховуючи принцип
пропорційності стягнення судових
витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки слід стягнути 365 грн. 40 коп.
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі в сумі 365 грн.40
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -