Справа № 367/8816/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/1836/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 26
У Х В А Л А

іменем України

27 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 січня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 29 травня
2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (назву
змінено на ПАТ «Родовід Банк») і
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір та додаткову угоду
до договору, згідно яких банк надав
позичальнику кредит для купівлі
автомобіля в розмірі 25043,30 доларів США
терміном на 5 років із розрахунку 12,7 %
річних, а відповідач зобов'язався
повернути отриманий кредит і сплатити
відсотки за його користування.
Поручителем позичальника за кредитним
договором є відповідачка ОСОБА_2, яка за
договором поруки від 29 травня 2008 року
зобов'язалася відповідати перед банком
за виконання позичальником зобов'язань
по поверненню кредиту. Вказував, що за
умовами кредитного договору
позичальник ОСОБА_1 мав повертати
кредит щомісячними платежами, однак не
виконував цих обов'язків, після
закінчення терміну надання кредиту має
заборгованість. У зв'язку із наведеним,
просив стягнути солідарно із
відповідачів на користь банку кредитні
кошти станом на 11 вересня 2013 року в
розмірі 72725,19 грн., з яких 59999,21 грн. -
залишок кредиту, 12725,98 грн. - відсотки, а
також пеню і 3 % за несвоєчасне
погашення кредиту і процентів а
розмірі 567826,53 грн. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 17 січня 2014 року
позов задоволено частково, стягнуто
солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь
банку борг за кредитним договором в
розмірі 172725,19 грн. та судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог
банку відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким зменшити розмір
пені, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ПАТ
«Родовід Банк», суд обгрунтовував свої
висновки тим, що позичальник ОСОБА_1 не
виконав обумовлених кредитним
договором обов'язків по поверненню
кредиту шляхом внесення щомісячних
платежів і після закінчення терміну
кредитного договору має
заборгованість, що порушує права
кредитодавця і відповідно до закону та
умов кредитного договору є підставою
для стягнення на користь банку суми
кредиту в повному обсязі із
позичальниці і поручителя солідарно.

Такі висновки суду є правильними
і такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 29 травня 2008 року
між ВАТ «Родовід Банк», назва якого
змінена на ПАТ «Родовід Банк», і
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір згідно якого
відповідач отримав в банку для купівлі
автомобіля кредит готівкою в розмірі
25043,30 доларів США строком по 29 травня 2013
року із розрахунку 12,7 % річних (а.с.8-9).
Повернення кредиту згідно п.3.1.1
кредитного договору та додатку № 1
(графік платежів) передбачено шляхом
внесення позичальником щомісячних
платежів до 10 числа за кредитом і
відсотками (а.с.10). 16 жовтня 2008 року між
банком і ОСОБА_1 укладено додаткову
угоду, якою збільшено розмір
процентної ставки за користування
кредитними коштами до 16 %.

Поручителем позичальника за вказаним
кредитним договором є відповідач
ОСОБА_2, яка за договором поруки
зобов'язалася відповідати за
повернення кредиту (а.с.40).

Також, судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 не виконав обов'язків по
щомісячному поверненню кредиту, після
закінчення терміну надання кредиту має
заборгованість, що стверджується
розрахунком боргу (а.с.41-42).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано
задоволив позов і стягнув солідарно із
відповідачів як позичальника і
поручителя на користь банку борг за
кредитом в розмірі 72725,19 грн., з яких
59999,21 грн. - залишок кредиту, 12725,98 грн. -
відсотки.

Також суд прийшов до правильного
висновку про необхідність стягнення із
відповідачів на користь банку пені і 3 %
річних, у зв'язку із порушенням
виконання позичальником грошового
зобов'язання, зменшивши розмір пені із
567826,53 грн. до 100000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
неналежність позивача, а саме, що
кредитний договір укладався із
Відкритим акціонерним товариством
«Родовід Банк», а кошти стягнуті на
користь Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», які є
різними юридичними особами
необгрунтовані. Подаючи позов, ПАТ
«Родовід Банк» надав суду свідоцтво
про державну реєстрацію юридичної
особи, з якого вбачається, що відбулася
зміна найменування юридичної особи, а
не її ліквідація і правонаступництво,
як помилково вважає апелянт (а.с.43).

Посилання апелянта на те, що при
вирішенні спору судом не врахована
світова фінансова криза 2008 року, яка
погіршила його фінансовий стан і він не
мав змоги сплачувати кредит в повному
обсязі, безпідставні. Фінансова криза
не впливає на необхідність виконання
ним своїх обов'язків по поверненню
кредиту.

Доводи апелянта про необхідність
застосування річного строку позовної
давності при вирішенні позовних вимог
в частині стягнення пені і 3 % річних
колегія суддів вважає
необгрунтованими. Так на вимоги про
стягнення 3 % річних на підставі ст.625 ЦК
України річний строк, передбачений
ст.258 ЦК України, не поширюється, бо
відсотки не пеня. Щодо пені, то колегія
суддів не знаходить підстав для
застосування річного строку, на що
посилається апелянт у скарзі,
поскільки всупереч вимогам ч.3 ст.267 ЦК
України відповідачі не зробили в суді
першої інстанції заяви про
застосування строку позовної давності
при вирішенні спору, що стверджується
відсутністю такої заяви в технічному
записі судового засідання та
відсутністю в матеріалах справи
відповідної письмової заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір поруки припинив свою дію
згідно ч.1 ст.559 ЦК України у зв'язку із
збільшенням за додатковою угодою
відсоткової ставки, внаслідок чого
збільшився обсяг відповідальності
поручителя, суперечать п.1.1. укладеного
між банком і ОСОБА_2 договору поруки, де
остання зобов'язалася солідарно
відповідати перед банком у повному
обсязі за виконання позичальником
обов'язків за кредитним договором від 29
травня 2008 року, а також усіх додаткових
угод, що укладені між банком і
позичальником (а.с.40). Отже зі змісту
договору поруки вбачається, що
поручитель виразила свою згоду
відповідати за всіма додатковими
угодами до кредитного договору без її
додаткового повідомлення та укладення
окремої угоди.

Відповідно до роз'яснень п.22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
якщо в договорі поруки передбачено,
зокрема, можливість зміни розміру
процентів за основним зобов'язанням і
строків їх выплати тощо без
додаткового повідомлення поручителя
та укладення окремої угоди, то ця умова
договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Посилання апелянта на припинення
договору поруки згідно ч.4 ст.559 ЦК
України суперечать матеріалам справи,
з яких вбачається, що строк виконання
основного зобов'язання і повернення
кредиту визначений п.1.1 кредитного
договору по 29 травня 2013 року включно,
отже передбачений ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячний строк починає свій
перебіг із 30 травня 2013 року. З
матеріалів справи вбачається, що банк
направив позов до суду поштою 29
листопада 2013 року, що стверджується
поштовим штемпелем на конверті, а
відтак шестимісячний строк не порушив
і дія договору поруки не припинена.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :