Справа № 149/462/14-ц
Провадження №2/149/270/14
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.03.2014 року
Хмільницький міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Слободонюк М.В.

за участі секретаря Коломієць В.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Хмільнику
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Голодьки
Хмільницького району Вінницької
області помер її чоловік ОСОБА_2, після
смерті якого залишилася спадщина, яка
складається із житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1. Будучи
єдиним спадкоємцем за законом після
смерті чоловіка, вона своєчасно
звернулась із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори,
однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину на житловий будинок їй було
відмовлено у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували право власності на
нього за покійним чоловіком ОСОБА_2
Тому, за захистом своїх невизнаних прав
позивач вимушена звернутися до суду з
даною позовною заявою.

У судове засідання позивач не
з'явилася, однак надала суду письмову
заяву у якій просила справу розглянути
у її відсутність. Вказала, що позовні
вимоги підтримує у повному обсязі та
просить їх задовольнити.

Представник відповідача -
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області в судове засідання також не
з'явився, надавши суду заяву про
розгляд справи без його участі.
Будь-яких заперечень щодо позову не
надав.

За наведених вище обставин справа
розглядається у відсутність сторін на
підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та
всебічно проаналізувавши обставини в
їх сукупності, оцінивши зібрані по
справі докази дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
22.03.2013р. (а.с. 5). Позивач ОСОБА_1 згідно
свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2
від 23.10.1959р.(а.с. 7) являлась дружиною
померлого, тобто згідно ст. 1261 ЦК
України є спадкоємцем першої черги за
законом.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2
відкрилася спадщина, в тому числі і на
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1,
складовими частинами якого є: житловий
будинок літ. "А", веранда літ "а", ґанок,
убиральня літ. "Б", сарай літ. "В", погріб
з шийкою літ. "П/В, ш/п", жомова яма літ.
"Г", літня кухня з гаражем літ. "Д", гараж
літ. "З", сарай літ. "К", погріб літ. "Л",
огорожа №1, №5, №6, ворота з хвірткою №2,
№4, хвіртка №3, інвентаризаційною
вартістю 151113 грн.

Позивач у встановленому Законом
порядку своєчасно звернулась із
відповідною заявою до Хмільницької
районної державної нотаріальної
контори та отримала свідоцтва про
права на спадщину на частину належного
спадкодавцеві майна: колісного
трактору Т16, 1983 року випуску, земельної
ділянки площею 0,1855 га та 1,1630 га по
АДРЕСА_1. Однак у видачі позивачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок з
господарськими будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1, нотаріусом
відмовлено з підстав відсутності
документів, які б посвідчували право
власності спадкодавця на нерухоме
майно, про що надано письмову довідку №
112/02-17 від 06.02.2014р. та доведено копіями
фрагментів спадкової справи.

Інших спадкоємців, які б претендували
на спадщину, судом не встановлено, що
підтверджується повідомленням
нотаріуса № 172/01-16 від 28.02.2014р.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7
"Про судову практику у справі про
спадкування", судам роз'яснено, що у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
право власності на новостворене
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1
липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних
правовідносин пов'язаних із набуттям
спадкодавцем ОСОБА_2 права на житловий
будинок, діяла Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
Міністерством комунального
господарства Української РСР від 31
січня 1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6
якої встановлено, що реєстрацію
будинків з обслуговуючими їх будівлями
і спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
проводять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих. Не підлягають
реєстрації будинки і домоволодіння, що
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані.

Вказана інструкція передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ у
тому числі й на підставі записів у
погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані
погосподарських книг були звітом про
житлові будинки, що знаходяться на
праві власності громадян.

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, та
господарські будівлі побудовані на
протязі 1965-1976 років, що підтверджується
інформацією, яка міститься в
технічному паспорті на вказаний
житловий будинок. Його належність
спадкодавцю ОСОБА_2 доведена належними
та допустимими доказами, а саме:
обліковою карткою об'єкта
погосподарського обліку на 2011-2015 роки
та довідкою Голодьківської сільської
ради Хмільницького району № 47 від
05.02.2014р. із яких убачається, що у
особистій власності господарства
ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями; технічним паспортом на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок в АДРЕСА_1 виготовленим КП
ВООБТІ станом на 08.06.2012р. у якому
зазначено, що до складу
будинковолодіння входить: житловий
будинок літ. "А", веранда літ "а", ґанок,
убиральня літ. "Б", сарай літ. "В", погріб
з шийкою літ. "П/В, ш/п", жомова яма літ.
"Г", літня кухня з гаражем літ. "Д", гараж
літ. "З", сарай літ. "К", погріб літ. "Л",
огорожа №1, №5, №6, ворота з хвірткою №2,
№4, хвіртка №3, інвентаризаційною
вартістю 151113 грн. При цьому суд
враховує, що в матеріалах
інвентаризації житловий будинок та
господарські будівлі не відображені як
самовільно побудовані, а наявний лише
запис про відсутність
правовстановлюючих документів, які
ОСОБА_2 не встиг оформити за життя.

Також суд приймає до уваги і ту
обставину, що вказаний житловий
будинок побудований на земельній
ділянці, яка відведена для відповідних
цілей та належала спадкодавцеві на
підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку (а.с. 13).

Таким чином здобуті докази свідчать
про те, що при житті спадкодавець
ОСОБА_2 володів, користувався та
розпоряджався вищевказаним житловим
будинком з господарськими будівлями і
спорудами, а отже він перебував у його
власності, і вказане право власності
зареєстроване за ним згідно вимог
діючого на той момент законодавства.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 5 статті 1268 ЦК України
передбачено, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що позивачем ОСОБА_1 доведено
викладені в позовній заяві обставини,
що підтверджують її право як
спадкоємця за законом на успадкування
майна спадкодавця ОСОБА_2, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки питання про розподіл судових
витрат позивачем не ставиться,
понесені позивачем судові витрати по
оплаті судового збору необхідно
залишити за останнім.

Керуючись ст.ст. 1218, 1220-1223, 1261, 1268 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 213-215, 223, 294 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на житловий
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 79,3
кв.м., який складається з житлового
будинку літ. "А" та господарських
будівель та споруд.

Судові витрати по справі залишити за
позивачем ОСОБА_1

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення можна оскаржити до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особі, яка не
була присутня при його проголошенні - з
дня отримання його копії.

Суддя
Слободонюк М.В.