Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О.
,

при секретарі - Александрова
А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської
виправної колонії Управління
пенітенціарної служби України в м.
Києві та Київській області №85 про
стягнення недоплаченої суми при
звільненні та моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Бучанської виправної
колонії Управління пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області №85 про стягнення недоплаченої
суми при звільненні та моральної шкоди,
мотивуючи тим, що він відбував
покарання в цьому закладі терміном 8
років, починаючи з 07.09.2005р. по 07.09.2013р.
Під час відбування покарання був
залучений до праці та отримував
заробітну плату, а також з 2010р. йому
перераховувалася пенсія по
інвалідності, ці кошти накопичувалися
на особистому рахунку засудженого.
06.09.2013р. він був звільнений з місць
позбавлення волі, але кошти, які
перебували на його рахунку в повному
розмірі не отримав, хоч неодноразово
звертався до бухгалтерії установи.
Після звільнення йому були виплачені
кошти, розмір яких, на його думку не
відповідає сумам, що накопичувалися на
його особистій картці, хоч йому відомо,
що з нарахованих сум, проводилися
відрахування на утримання в установі, в
тому числі комунальні витрати, витрати
на харчування. При зверненні до
бухгалтерії колонії також дізнався, що
кошти йому нараховувалися виходячи з 0,5
ставки, хоч він працював повний робочий
час. Також, роботу за липень-серпень
2013р. не було враховано, що зменшило
загальну суму коштів на картці.
Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд позов задовольнити та
стягнути з відповідача на його користь
недоплачену суму пенсії, заробітної
плати та стягнути заподіяну йому
моральну шкоду в розмірі 100000грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги збільшив та просив стягнути на
його користь з відповідача недоплачену
заробітну плату за період з листопада
2010року по день звільнення 06.09.2013р.
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої
законодавством та стягнути на його
користь незаконно утриману пенсію в
розмірі 3043,05грн.

Відповідач Бучанська виправна колонія
Управління пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області
№85 представника в судове засідання не
направила, хоч про час і місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, надала письмові заперечення
проти позову, згідно з якими позов не
визнав повністю.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги знайшли
часткове обґрунтування і підлягають до
задоволення частково, а по справі може
бути постановлено заочне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_1 дійсно відбував
покарання в місцях позбавлення волі -
Бучанській виправній колонії
Управління пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області
№85 з 07.09.2005р. по 07.09.2013р., що
підтверджується довідкою про
звільнення серії КИВ № 08889.

Також, в судовому засіданні було
встановлено, що позивачу при
звільненні було виплачено згідно
видаткового касового ордера від
07.11.2013р. особисті кошти при звільненні,
всього 16698,94грн., що не заперечував
позивач в судовому засіданні.

Позивач в позовній заяві та у судовому
засіданні послався на те, що під час
відбування покарання у Бучанській
виправній колонії Управління
пенітенціарної служби України в м.
Києві та Київській області №85 він
працював електромонтером і отримував
заробітну плату, розмір якої не мав
бути меншим ніж мінімальна заробітна
плата, передбачена законом.

Але, судом врахований наказ Державної
пенітенціарної служби України від
07.12.2011р. № 570 «Про затвердження
Інструкції з організації залучення
засуджених до праці та виробничої
діяльності на підприємствах установ
виконання покарань».

Відповідно до п.1 розділу 1 Інструкції -
ця Інструкція , відповідно до вимог
Кримінально - виконавчого Кодексу
України, Кодексу законів про працю
України, регулює порядок організації
виробничого процесу на підприємствах
установ виконання покарань. Виробничий
процес є системою заходів, спрямованих
на свідоме відновлення засуджених у
соціальному статусі повноцінних
членів суспільства, та забезпечення
відшкодування свого утримання.

Відповідно до розділу 5 п.5.1 Інструкції
передбачено, що на підприємствах
заводиться табель обліку робочого часу
засуджених , який ведеться щоденно.

Згідно з Наказом Державного
Департаменту України з питань
виконання покарань від 04.10.2004р. № 191
«Про затвердження Інструкції з оплати
праці засуджених до обмеження волі та
позбавлення волі»

п.4.1 - із заробітної плати , отриманих
пенсій та інших доходів засуджених
здійснюється утримання відповідно до
законодавства з дотримання черговості:
податок з доходів, аліменти, вартість
харчування, одягу, взуття, за
виконавчими листами, відшкодування
матеріальних збитків.

п.4.3 - засуджені до позбавлення волі з
нарахованого їм заробітку, пенсії та
іншого доходу, відшкодовують вартість
харчування, одягу, взуття, білизни,
комунально - побутових та інших наданих
послуг, крім вартості спецодягу і
спецхарчування.

Відповідно до Наказу Міністерства
юстиції України від 07.03.2013р. №396/5 «Про
затвердження Інструкції про умови
праці та заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі»,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
11.03.2013р. за № 387/22919:

- п.3.6 - в установах та слідчих
ізоляторах на особові рахунки
засуджених, які залишені на роботах з
господарського обслуговування
зараховується незалежно від усіх
відрахувань 15% ;

- п.5.1 - праця засуджених
оплачується відповідно до її кількості
і якості, заробітна плата , нарахована
засудженим, за умови виконання норми
виробітку або тривалості робочого часу
не може бути менше законодавчо
встановленого розміру заробітної
плати.

Як вбачається з заперечень відповідача
та наданого табелю обліку робочого
часу за червень 2013р. позивач ОСОБА_1
обліковувався з тривалістю робочого
часу - 4 години.

Відповідно до заперечень відповідача
від 25.11.2013р. засуджений ОСОБА_1 з
вересня 2007р. по грудень 2012р. працював на
посаді помічника електрика по їдальні
на 0,5 ставки. У 2013р. ця посада зайнята
вільнонайманим працівником, а ОСОБА_1
працював на добровільних засадах.

Відповідно до копій особового рахунку
по заробітній платі ОСОБА_1 за період з
листопада 2010р. по червень 2013р. дійсно
працював та отримував заробітну плату
на 0,5 ставки.

ОСОБА_1 послався на те, що кошти, які
перераховувалися на картку, були
нараховані з порушенням діючого
законодавства, але конкретних випадків
не навів.

Судом перевірено період листопад -
грудень 2010р., з особового рахунку
вбачається, що :

у листопаді 2010р. - нараховано 684,15грн.,
утримано 568,57грн., на картку - 121,58грн., що
не менше 15% ( п.3.6 Інструкції);

у грудні 2010р. нараховано - 695,40грн., а
утримано - 654,54грн. на картку 104,31грн. , що
становить 15% (п.3.6 Інструкції).

Тобто, позивачем доказів щодо
виконання роботи по 8 год. на день,
незаконного зменшення заробітної
плати , суду не надано, а відповідач
довів свої заперечення особовим
рахунком та табелем обліку за червень
2013р. за час залучення ОСОБА_1 до
виконання обов»язків електрика на 0,5
ставки.

Також, згідно з Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010р.» ст..53 -
встановлено, що мінімальна заробітна
плата з 01.10.2010р. становить 907грн., з
1.12.2010р. - 922грн.

Згідно з Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011р.» ст.. 22-
встановлено, що мінімальна заробітна
плата з 01.01.2011р. - 941грн.; з 01.04.2011р. -
960грн.; з 01.10.2011р. - 985грн.; з 01.12.2011р. 1004грн.

Згідно з Законом України «Про
Державний бюджет України на 2012р.» ст..
13- встановлено, що мінімальна заробітна
плата з 01.01.2012р. - 1073грн.; з 01.04.2012р. -
1094грн.; з 01.07.2012р. - 1102грн.; 01.10.2012р. -
1118грн.; з 01.12.2012р. - 1134 грн.

Згідно з Законом України « Про
Державний бюджет України на 2013р.» ст..8 -
встановлено, що з 01.01.2013р. - 1147грн.

З особового рахунку позивача за період
з листопада 2010р. по червень 2013р. включно
нарахована заробітна плата відповідає
вказаним вимогам закону.

А тому, позовні вимоги щодо
зобов»язання відповідача виплатити
заробітну плату у розмірі мінімальної
заробітної плати встановленої
законодавством, до задоволення не
підлягають, оскільки відсутні належні
докази роботи позивача протягом 8-ми
годин в день та оплати праці з меншому
розмірі, ніж це передбачено законом.

В частині позовних вимог про стягнення
незаконно утриманих пенсійних виплат
в грудні 2011р., суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково, виходячи з наступного.

Так, з особового рахунку ОСОБА_1
вбачається, що в графі «не перекриті
витрати» зазначені суми вирахування
із зарплати ОСОБА_1 як «не перекриті
витрати на харчування» в 2007 році за
грудень - 92,36грн.; за лютий 2008р. - 45,99грн.;
в березні -50,55грн.; в квітні - 29,33грн.,
всього - 230,81грн.

А тому, суд приходить до
висновку, що зазначена в особовому
рахунку ОСОБА_1 (а.с.11) сума утримання з
пенсії за грудень 2011р на комунальні
послуги та харчування, згідно наказу
№191 - 3043,05грн., значно більша, ніж
підлягала утриманню, а саме 230,81грн.

З врахуванням цих обставин,
суд вважає, що до утримання з пенсії
належала сума не 3043,05грн., а 230,81грн., а
тому залишок 3043,05 - 230,81 = 2812,24грн.,
підлягають до стягнення на користь
позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, яка полягає - у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв"язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім"ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків встановлених ч.2 цієї
статті.

Із вказаних вимог закону вбачається, що
позивач не довів як сам факт
заподіяння йому моральної шкоди, так і
обставин, якими ці вимоги
обґрунтовуються, не надав розрахунок
розміру моральної шкоди.

А тому, суд вважає, що ці вимоги не
обґрунтовані і до задоволення не
підлягають.

Керуючись ст..ст. 15,60,212-215,218,223,224
ЦПК України, наказом Державної
пенітенціарної служби України від
07.12.2011р. № 570 «Про затвердження
Інструкції з організації залучення
засуджених до праці та виробничої
діяльності на підприємствах установ
виконання покарань», Наказом
Державного Департаменту України з
питань виконання покарань від 04.10.2004р.
№ 191 «Про затвердження Інструкції з
оплати праці засуджених до обмеження
волі та позбавлення волі», Наказом
Міністерства юстиції України від
07.03.2013р. №396/5 «Про затвердження
Інструкції про умови праці та
заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі»,
суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Бучанської виправної
колонії Управління пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області №85 на користь ОСОБА_1
недоплачену суму 2812,24грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Заява про перегляд
заочного рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя Г. О. Подрєзова