Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/334/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

22.01.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Бубличенко В.П.

суддів - Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Гайворонської
міської ради Кіровоградської області
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди та судових витрат за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Гайворонської міської ради
Кіровоградської області на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 09 грудня
2013 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 09 грудня 2013 року частково
задоволено позов ОСОБА_3 до
Гайворонської міської ради
Кіровоградської області про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
та судових витрат.

Суд стягнув з Гайворонської
міської ради Кіровоградської області
на користь ОСОБА_3 1065,09 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
1500 грн. у відшкодування моральної
шкоди. У задоволенні вимог про
відшкодування судових витрат суд
відмовив.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду в
частині, в якій відмовлено у
задоволенні її вимог про відшкодування
судових витрат, і ухвалити нове
рішення, яким стягнути на її користь з
відповідача 2000 грн. витрат за надання
юридичної допомоги. Зазначає, що суд
неправильно застосував положення ст.88
ЦПК України.

Гайворонська міська рада у своїй
апеляційній скарзі, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати в частині, в якій позов
задоволено, і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3 і представника відповідача,
Мурованої Т.Ю., які підтримали доводи
своїх апеляційних скарг і заперечували
проти апеляційних скарг іншої сторони,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, а також обгрунтованість доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що передбачених законом
підстав для їх задоволення немає.

Судом встановлено, що з 01.09.2006 року
позивачка працювала практичним
психологом у Гайворонському
дошкільному навчальному закладі № 6 і
наказом № 68 від 20.06.2013 року відділу
освіти Гайворонської районної
державної адміністрації була
звільнена з роботи.

Рішенням Гайворонського районного
суду від 07.08.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до відділу освіти Гайворонської
райдержадміністрації і Гайворонського
дошкільного навчального закладу № 6
про поновлення на роботі, оплату
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди звільнення позивачки
з роботи визнано незаконним. Суд
поновив її на роботі і стягнув з
Гайворонського дошкільного
навчального закладу № 6, з яким
позивачка перебувала у трудових
відносинах, 1065,09 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 1000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням, і 2000
грн. у відшкодування витрат, пов'язаних
із наданням позивачці правової
допомоги.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 06.11.2013 року
зазначене рішення в частині поновлення
позивачки на роботі залишено без змін,
а в решті скасовано з тих підстав, що
вимоги пред'явлені до неналежного
відповідача. В цій частині апеляційний
суд ухвалив нове рішення про відмову у
позові і зазначив, що позивачка не
позбавлена права звернутися в суд з
позовними вимогами до належного
відповідача.

При цьому апеляційним судом було
встановлено, що згідно Статуту
Гайворонського дошкільного
навчального закладу № 6 та довідки
відділу освіти Гайворонської районної
державної адміністрації від 01.11.2013 року
№ 01-1339/1 засновником (власником) ДНЗ № 6
є Гайворонська міська рада, за рахунок
коштів якої фінансується утримання і
розвиток матеріально-технічної бази
ДНЗ № 6.

З матеріалів даної справи, зокрема, п.1.3
Статуту Гайворонського ДНЗ № 6,
вбачається, що засновник дошкільного
закладу - Гайворонська міська рада
організовує фінансування дошкільного
закладу, його матеріально-технічне
забезпечення, надає необхідні будівлі,
обладнання і обслуговування,
організовує будівництво і ремонт
приміщень, їх господарське
обслуговування харчування та
методичне обслуговування дітей (а.с.31).

Згідно з п.10.4 Статуту бухгалтерський
облік здійснюється через
централізовану бухгалтерію
Гайворонської міської ради (а.с.34).

Представник міської ради Мурована Т.Ю.
підтвердила, що на час поновлення
позивачки на роботі і розгляду в суді
цієї справи ДНЗ № 6 не мав рахунку у
банку, виплата заробітної плати
працівникам цього закладу проводилася
безпосередньо міською радою.

Статтею 43 Конституції України
гарантовано захист від незаконного
звільнення і право на своєчасне
одержання винагороди за працю.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України
«Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 року
утримання та розвиток
матеріально-технічної бази дошкільних
навчальних закладів у межах Типового
переліку обов'язкового обладнання
дошкільних навчальних закладів
фінансуються за рахунок коштів
засновників (власників) цих закладів.

Враховуючи положення зазначених
нормативних актів колегія суддів
вважає, що суд дійшов правильного
висновку, що виплата позивачці
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, на одержання якого вона має
право згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, а
також відшкодування моральної шкоди
має проводитися за рахунок відповідача
як засновника ДНЗ № 6, з яким позивачка
перебуває у трудових відносинах.
Відсутність у ДНЗ № 6 власних коштів
для проведення виплат не може бути
підставою для відмови у задоволенні
обґрунтованих вимог позивачки,
направлених на захист її трудових прав,
які були порушені.

Судом встановлено, що незаконним
звільненням позивачки з роботи їй були
завдані моральні страждання, що
відповідно до ст.237-1 КЗпП України є
підставою для відшкодування моральної
шкоди. Визначений судом розмір
відшкодування відповідає фактичним
обставинам справи.

При цьому моральна шкода завдана
установою, яка фінансується
відповідачем, тому не можна погодитися
з доводами апеляційної скарги
відповідача про відсутність підстав
для задоволення вимог позивачки про
відшкодування моральної шкоди через
відсутність його вини у заподіянні
такої шкоди.

Також безпідставними є доводи
відповідача про те, що позивачка
пропустила строк звернення до суду з
вимогами про відшкодування моральної
шкоди. При вирішенні справи суд
правильно встановив, що відповідно до
ч.2 ст.264 ЦК України строк позовної
давності було перервано пред'явленням
позову про поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу і відшкодування моральної
шкоди.

Правильним є рішення і в частині
відмови у задоволенні вимог позивачки
про відшкодування витрат на оплату
правової допомоги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України
витрати на правову допомогу
відносяться до судових витрат, які
згідно зі ст.88 ЦПК України
присуджуються стороні, на користь якої
ухвалено рішення у справі. Тому
відшкодування витрат на правову
допомогу не може бути самостійною
позовною вимогою у іншій справі.

Рішення суду відповідає обставинам
справи і вимогам закону, тому підстав
для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
Гайворонської міської ради
Кіровоградської області відхилити.

Рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 09 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: