Справа № 456/491/13
Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/783/918/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 серпня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ПАТ «Універсал
Банк» звернувся в суд з указаним
позовом та просив стягнути солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість по
кредитному договору №BL 1485/1 від 11
серпня 2009 року в сумі 155 496, 07 грн.,
судові витрати покласти на
відповідачів.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 серпня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
банку «Універсал Банк» 11 591,30 грн.
простроченої заборгованості по
кредиту, 30 954,71 грн. відсотків, 3 141,37 грн.
підвищених відсотків, а всього 45 687, 38
грн. Вирішено питання судових витрат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду в апеляційному
порядку оскаржив представник ПАТ
«Універсал Банк» Цьвок Б.І. Вважає його
незаконним та необґрунтованим. Мотивує
тим, що позичальник не здійснював
платежі в рахунок погашення суми
кредиту та нарахованих по ньому
процентах, чим порушив прийняті на себе
договірні зобов'язання.
Відповідальність поручителя та
позичальника є солідарною. 10.05.2012 року
на адресу відповідачів банком
направлено вимоги щодо повернення суми
заборгованості, проте останніми не
було вчинено жодних дій, які б свідчили
про намір погасити заборгованість за
Кредитним договором. Статтею 559 ЦК
України передбачено перелік обставин у
разі настання яких, порука
припиняється, даний перелік є
вичерпним і серед них немає такої
обставини як неповідомлення
поручителя про невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань
боржника. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення /вручення
йому вимоги про погашення боргу
/залежно від умов договору/, так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання. Строк виконання
основного зобов'язання згідно
Кредитного договору №BL 1485/1 від 11
серпня 2009 року встановлений 01.08.2016
року, а тому суд першої інстанції
прийшов до необґрунтованого та
безпідставного висновку, що строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів настав 01.02.2012 року
відповідно сплив на час звернення до
суду з позовом.

Суд безпідставно відмовив в
задоволенні позову в частині
стягнення 109 808, 69 грн. заборгованості по
сумі кредиту /сума дострокового
стягнення кредиту/ у зв'язку з тим, що
сума даної заборгованості вказана без
надання будь-якого її розрахунку, хоча
дана сума є тілом кредиту і вказана в
розрахунку заборгованості:
заборгованість по сумі кредиту - 121 399,99
грн. /в тому числі прострочена
заборгованість по кредиту: 11 591, 30 грн. /.
Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове, яким
позов задовольнити повністю.

Учасники процесу в судове не
з»явились, належно повідомлені про
розгляд справи за апеляційною скаргою,
про що до справи долучено розписки про
отримання завчасно судових повісток.
Про причини неявки не повідомили.
Колегія суддів вважає можливим
розгляд справи в їх відсутності , що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК
України - фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов"язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам в повній мірі не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 11
серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк»
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№BL1485/1 /кредит з відстроченням/ за
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти (кредит) в сумі 135 543 грн.
58 коп., а позичальник зобов'язувався
прийняти, належним чином
використовувати і повернути Банку
кредитні кошти (кредит) та сплатити
плату за кредит у порядку та на умовах,
визначених у цьому договорі. /п.1.1./ У
період з 27 серпня 2009 року по 31 липня 2010
року включно за користування
кредитними коштами без порушення
термінів /строків користування
кредитом встановлюється процентна
ставка в розмірі 22% річних, а починаючи
з 1 серпня 2010 року - 30% /п.1.3.1., 1.3.1.1./.
Згідно п.1.2.2 цього договору Позичальник
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі в терміни та розмірах,
що встановлені графіком погашення
кредиту згідно Додатку №1 до цього
договору, але в будь-якому випадку не
пізніше 1 серпня 2016 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№BL1485/1 від 11 серпня 2009 року ОСОБА_2, 11
серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк»
та ОСОБА_3 укладено договір поруки №
№BL1485/1 -П /без грошового покриття/, за
умовами якого поручитель - ОСОБА_3
зобов'язалась перед кредитором
відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх
його зобов'язань перед кредитором, що
виникли з вищезазначеного кредитного
договору. Відповідальність поручителя
і боржника є солідарною. П.4.2. Договору
поруки встановлено, що порука
припиняється із припиненням всіх
зобов'язань боржника за основним
договором, що забезпечуються такою
порукою.

Також встановлено, що з лютого 2012 року
ОСОБА_2 не повертає кредит і не сплачує
кошти за користування ним, таким чином
не виконує умови кредитного договору,
внаслідок чого станом на 27 листопада 2012
року виникла заборгованість за
кредитом у розмірі 155 496 гр. 07 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.
Поручителем може бути одна особа або
кілька осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Згідно із абз. 4 п. 24 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимога ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 6.1 кредитного договору
передбачено, що в разі встановлення
істотного порушення умов договору у
вигляді прострочення сплати чергового
щомісячного платежу та/або інших
грошових зобов'язань позичальника за
договором та/або прострочення понад 30
календарних днів сплати щомісячного
платежу з простроченої заборгованості
та/або процентів за користування
кредитом та направлення Банком
позичальнику відповідного
повідомлення за цим договором
вважається, що настав новий термін
/строк виконання основного
зобов'язання позичальника за цим
договором з дня відправлення банком
відповідного повідомлення/вимоги
позичальнику, якщо інший новий
термін/строк виконання основного
зобов'язання позичальника не
передбачений в такому
повідомленні/вимозі банку. При цьому
вважається, що строк виконання
основного зобов'язання позичальника за
цим договором закінчився в день
відправлення Банком відповідного
повідомлення/вимоги позичальнику або в
інший новий термін/строк, якщо він
зазначений у такому
повідомленні/вимозі Банку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
травня 2012 року позивач направив
позичальнику та поручителю вимогу про
дострокове погашення кредиту, в якому
зазначив, що у випадку невиконання цієї
вимоги термін повернення кредиту
визнається банком таким, що настав
достроково на тридцять перший день з
моменту отримання цієї вимоги. /а.с.36, 37/

Встановлено, що вимогу про дострокове
погашення кредиту боржник та
поручитель отримали 12 травня 2012 року
/а.с.38/, отже останнім днем повернення
кредиту вважається 13 червня 2012 року.

Як убачається з матеріалів справи
позивач з позовом до суду звернувся 1
лютого 2013 року, тобто по спливу
шестимісячного строку від дня настання
строку основного зобов'язання.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
солідарного стягнення з боржника та
поручителя заборгованості по
кредитному договору, оскільки дія
договору поруки, за яким поручитель
відповідала солідарно з боржником
перед кредитором припинилась 13 грудня
2012 року і протягом цього часу позивач
вимоги до поручителя не пред'явив.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів, оскільки він
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону. Тому мотиви
апеляційної скарги щодо безпідставної
відмови у позові в частині стягнення
суми заборгованості в тому числі
солідарно з ОСОБА_3 як поручителя - не
ґрунтуються на законі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині відмови стягнення
розміру кредитної заборгованості
достроково з боржника - колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно долученого до матеріалів справи
розрахунку заборгованості, така станом
на 27 листопада 2012 року становить 155 496
грн. 07 коп., з яких 121 399, 99 грн.
заборгованість по сумі кредиту, в тому
числі прострочення заборгованості по
сумі кредиту - 11 591, 30 грн., 30 954,71 грн. -
відсотки та 3 141, 37 грн. підвищені
відсотки/пеня.

Ухвалюючи рішення про часткове
стягнення кредитної заборгованості та
відмовляючи у стягненні достроково
суми несплаченого кредиту суд першої
інстанції мотивував своє рішення тим,
що позивачем не доведено
правомірності вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в загальній сумі 155 496 гр. 07 коп. Інших
мотивів відмови у позовів в цій
частині в рішенні суду не наведено.

Колегія суддів з такими висновками
суду не погоджується, оскільки такі не
ґрунтуються на матеріалах справи.
Ухвалюючи рішення в частині стягнення
з відповідача вказаних вище сум за
кредитним договором, суд послався на
виписку з особового рахунку боржника.

В матеріалах справи наявний
розрахунок заборгованості, із якого
убачається, що станом на 27.11. 2012 року
сума простроченої заборгованості по
кредиту становила 11 591 грн. 30 коп. про
стягнення якої ухвалено рішення суду,
сума платежів в рахунок погашення тіла
кредиту 14 143 грн. 59 коп., а сума наданого
кредиту становить 135 543 гр. 58 коп. / а.с. 33
та 33 зв. /

У відповідності до п. 6.1 Кредитного
договору від 11.08.2009 року - сторони
погодили, що відповідно до чинного
законодавства України / зокрема статей
525 та 611 ЦК України /, у випадку настання
будь-якої із нижче вказаних обставин
та направлення банком позичальнику
відповідного повідомлення вимоги
вважається, що настав новий термін
/строк виконання основного
зобов»язання / всіх грошових
зобов»язань/ Позичальника за цим
договором з дня відправлення банком
відповідного повідомлення / вимоги
Позичальнику, якщо інший новий термін /
строк виконання основного
зобов»язання Позичальника не
передбачений в такому повідомленні /
вимозі Банку. При цьому вважається , що
строк виконання основного
зобов»язання / всіх грошових
зобов»язань / Позичальника за цим
договором закінчився в день
відправлення Банком відповідного
повідомлення / вимоги Позичальнику або
в інший новий термін /строк, якщо він
зазначений у такому повідомленні /
вимозі Банку .

10.05.2012 року Банк направив Позичальнику
вимогу із зазначенням сум по
простроченим платежам станом на дату
вимоги та повідомив, що у випадку
невиконання вимоги про погашення
протермінованих платежів термін
повернення кредиту визнається Банком
таким, що настав достроково на 31 день з
моменту отримання цієї вимоги та Банк
буде вимушений стягнути всю суму
кредиту в примусовому порядку. Згідно
розписки вказана вимога отримана
Позичальником 12.05.2012 року /а.с. 36 , 38/. За
таких обставин, звертаючись до суду в
лютому 2013 року з вимогами про стягнення
протермінованих платежів за Кредитним
договором та суми у дострокове
стягнення кредиту Банк мав на це
правові підстави.

Позиція суду першої інстанції про
відсутність даних про розрахунок суми
достроково стягнення кредитних коштів
не приймається як обгрунтована. Із
розрахунку заборгованості по кредиту
станом на 27.11.2012 року , який взято до
уваги судом у певній частині -
загальна сума протермінованих
платежів по кредиту становила 11 591 гр.
30 коп. З врахуванням суми 14 143 гр. 59
зарахованих платежів в рахунок
сплати тіла кредиту - сума кредиту, що
підлягає до стягнення достроково
становить 109 808 гр. 69 коп. / 11 591 гр. 30 коп.
+ 14 143 гр. 58 коп. = 25 734 гр. 89 коп.; 135 543 гр. 58
коп. - 25 734 гнр. 89 коп. = 109 808 гр. 69 коп. /.
Тому в цій частині мотиви апеляційної
скарги є обгрунтованими, з якими
колегія суддів погоджується.

За таких обставин рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 45 687 гр. 38
коп. підлягає скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення про
стягнення суми заборгованості з
врахуванням 109 808 гр. 89 коп. суми
достроково стягнутих кредитних
коштів.

В частині відмови у задоволенні вимог
банку до ОСОБА_3 рішення суду першої
інстанції залишити без змін за
наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольни ти частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 30 серпня
2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ПАТ» Універсал Банк»
заборгованості по кредиту в сумі 45 687
гр. 38 коп. та судових витрат скасувати
та в цій частині ухвалити нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість
станом на 27.11.2012 року за Кредитним
договором № BL 148/1 від 11 серпня 2009 року
в сумі 155 496 грн. 07 коп., що становить 11 591
грн. 30 коп. заборгованості по тілу
кредиту, 109 808 грн. 69 коп., що становить
суму дострокової частини кредиту, 30 954
грн. 71 коп. відсотків за користування
кредитом, 3 141 грн. 37 коп. підвищених
відсотків/пені/ .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в
сумі 1554 гр. 96 коп.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді