Справа № 2-758/2013
Провадження № 22ц/782/5274/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого: Лозко Ю. П.,

Суддів: Медведєва А.М., Соловей
Р.С.

При секретарі : Івасенко І.А.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 15 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ? частку
квартири, на ? частку автомобіля,
встановлення порядку користування
квартирою, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на ? частку квартири,
визнання частково недійсним
розпорядження про приватизацію,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, встановлення
порядку користування квартирою, треті
особи: Управління житлово -
комунального господарства Луганської
міської ради, Комісія по приватизації
житлового фонду ВО „Луганськтепловоз",
-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про розподіл майна, в обґрунтування
якого вказала, що з 23.09.1989 року вона
перебувала у шлюбі з відповідачем, з 2001
року фактичні шлюбні відносини між
ними припинені, та у березні 2007 року
відповідачем було подано позов про
розірвання шлюбу. В період шлюбу 25.02.2000
року була придбана квартира, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з вказаним, посилаючись на
вимоги ст.ст. 60,71 СК України, просила суд
розділити майно, набуте у шлюбі та
виділити їй в натурі ? квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, а в
разі неможливості розподілу в натурі ?
частки квартири, просила зобов'язати
відповідача виплатити їй грошову
компенсацію вартості її частини
квартири.

У грудні 2007 року позивачка звернулась
до суду з додатковою позовною заявою, у
якій просила визнати за нею право
власності на ? частину автомобілю Опель
«Астра», Free, седан, держномер НОМЕР_1, 2000
року випуску та зобов'язати
відповідача сплатити їй грошову
компенсацію вартості ? частини
вказаного автомобілю.

Згодом позивачка ОСОБА_1 подала до суду
позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК
України, та просила суд визнати за нею
право власності на ? частку квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши у користування ОСОБА_1
житлову кімнату, площею 19,3 кв.м., ОСОБА_2
житлову кімнату, площею 18,8 кв.м. з
балконом. Житлову кімнату, площею 19,6
кв.м., кухню, ванну, вбиральню, три
кладових залишити у спільному
користуванні.

У листопаді 2007 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з зустрічною позовною заявою, в
обґрунтування якої вказав, що у період
шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 у 1994 або 1995
року ними як подружжям була придбана
двокімнатна квартира по АДРЕСА_2,
вартість якої була значно збільшена
внаслідок проведення відповідних
поліпшень, та у 2000 році ними була
придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1.
Просив суд виділити йому в натурі ?
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, як майно набуте у шлюбі. При
неможливості виділити йому у натурі ?
частини квартири, зобов'язати ОСОБА_1
сплатити йому грошову компенсацію
вартості його частини. Зобов'язати
ОСОБА_1 сплатити йому грошову
компенсацію вартості ? частини майна,
яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2,
набутого у шлюбі.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 неодноразово подавав заяви в
порядку ст.31 ЦПК України, та остаточно
просив суд визнати за ним право
власності на ? частку квартири за
адресою АДРЕСА_1. Встановити факт
проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у період із
23.09.1989 р. до 2001 року в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2. Визнати недійсним
розпорядження Комісії по приватизації
жилого фонду ВО «Луганськтепловоз» від
08.12.1995 року № 2776 в частині передачі у
власність ОСОБА_1 ? частки квартири за
адресою АДРЕСА_2. Визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_2, видане
Комісією по приватизації жилого Фонду
ВО «Луганськтепловоз» 08.12.1995 року № 2735
на ім'я ОСОБА_1 в частині визнання
належності ? частки квартири ОСОБА_1.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частку квартири за адресою АДРЕСА_2.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частку майна, що придбане у шлюбі з
ОСОБА_1 на загальну суму 35 225 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вар
тість ? частки майна придбаного у шлюбі
у сумі 35 225 грн. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частку грошових коштів,
накопичених у шлюбі з ОСОБА_1 на суму 119
895,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 вар тість ? частки грошових
коштів, накопичених у шлюбі з ОСОБА_1 на
суму 119 895,00 грн. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на поліпшення кварти ри за
адресою АДРЕСА_1 зроблені ним у період
роздільного проживання і припинення
фактичних шлюбних стосунків із ОСОБА_1
у сумі 171 124,80 грн. Поділити спільне з
Відповідачем майно, виділивши у
власність ОСОБА_2: квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 площею і складом приміщень
визначених висновком експерта;
автомобіль „Опель-Астра", Fгее седан,
державний номер НОМЕР_1 та виділивши у
власність ОСОБА_1: квартиру за адресою:
АДРЕСА_2 площею і складом приміщень
визначеною висновком експерта; меблі,
побутову техніку, предмети ужитку,
витвори мистецтва, вироби з кришталю та
інші коштовності, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2, відповідно до
Переліку 1, вартістю 70 450,00 грн.,
накопичення за час шлюбних відносин у
розмірі 30 000 доларів США, що за курсом
Національного банку України (станом на
14.01.2013 курс дорівнює 799,3000 грн.) -
становить 239 790,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 15 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частку автомобіля марки Опель Астра,
Fгее седан, державний номер НОМЕР_1, 2000
року випуску.

Встановлено наступний порядок
користування квартирою, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1:

В користування ОСОБА_1 виділено житлову
кімнату №4 площею 17,2 кв.м.

В користування ОСОБА_2виділено житлову
кімнату №6 площею 17,1 кв.м., а також
балкон ХУІ з приведеною площею 0,7 кв.м.

Допоміжні приміщення коридор №1 площею
18,3 кв.м., санвузол №3, площею 7,1 кв.м.,
кухня №2 площею 11,9 кв.м., а також житлову
кімнату №5 площею 22,8 кв.м., загальною
площею 60,1 кв.м. залишити у спільному
користуванні.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частку квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частку квартири, що розташована за
адресою АДРЕСА_2.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить частково
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині визнання за ОСОБА_2
право власності на ? частку квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог
щодо визнання за ним права власності на
? частку квартири за адресою: АДРЕСА_2. В
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 15
листопада 2013 року та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції в повній мірі не
виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на
час виникнення спірних правовідносин
діяв КпШС України в редакції закону 1969
року та ЦК України від 1963 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно
нажите подружжям за час шлюбу є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Аналогічне зазначено і в ст. 16 Закону
«Про власність», що діяв на час
виникнення правовідносин сторін.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року №16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
передбачалося, що вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час придбання зазначеного майна. При
цьому належить виходити з того, що
відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС
спільною сумісною власністю подружжя є
нажите ними в період шлюбу рухоме і
нерухоме майно, яке може бути об'єктом
права приватної власності (крім майна,
нажитого кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу). Майно,
яке належало одному з подружжя, може
бути віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відповідно до ст. ст. 28, 29 КпШС України, в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, та
встановлено судом першої інстанції,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 23 вересня 1989 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 10.10.2007
року шлюб між сторонами було розірвано,
та зі змісту вказаного рішення
вбачається, що шлюбні стосунки
сторонами були припинені в 2001 році та з
2002 року ОСОБА_2 проживає з іншою сім'єю.

Крім того, сторонами не заперечується,
що фактичні шлюбні стосунки між ними
припинено з 2001 року та з того часу вони
проживають за різними адресами.

Згідно копії ордеру №80 від 28.02.1995 року
ОСОБА_1 отримала квартиру за адресою
АДРЕСА_2 в порядку обміну житловими
приміщеннями, та згідно копії домової
книги позивачка була зареєстрована за
вказаною адресою з 28.03.1995 року, а
відповідач з 04.01.1996 року.

Згідно свідоцтво про право власності
на квартиру за адресою: АДРЕСА_2,
виданого Комісією по приватизації
жилого Фонду ВО «Луганськтепловоз»
08.12.1995 року № 2735, зазначена квартира
належить ОСОБА_1 на праві власності в
порядку приватизації (а.с. 70 т.1).

Як вбачається з копії технічного
паспорту, квартира складається з 2
кімнат, загальною площею 52,4 кв.м. (
а.с.73-74 т.1).

Крім того під час шлюбу сторін,
відповідно до договору купівлі -
продажу від 25.02.2000 року, позивачкою
ОСОБА_1 було придбано квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
квартиру було зареєстровано за
позивачкою 10.03.2000 року в МКП БТІ, та
відповідно до копії технічного
паспорту, квартира складалась з 3
кімнат, загальною площею 91,5 кв.м.

Відповідно до договору купівлі -
продажу автомобіля № 23 від 18.12.1999 року
ОСОБА_2 було придбано та зареєстровано
на його ім'я автомобіль „Опель-Астра",
Fгее седан, державний номер НОМЕР_1, 2000
року випуску.

Як вбачається з копії договору на
виконання ремонтних робіт від 15.06.2001
року та додаткової угоди від 14.02.2002
року, укладених між ОСОБА_2 та МПП
«Ніка», відповідачем було проведено
капітальний ремонт балкону та
капітальний ремонт в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1. Факт виконання робіт
підтверджується копіями актів про
прийом-передачу виконаних робіт,
копією квитанцій про оплату
відповідних сум МПП «Ніка».

Судом встановлено, що відповідач на
момент приватизації фактично постійно
проживав у квартирі, розташованій за
адресою АДРЕСА_2 у якості члена сім'ї
позивачки, отже нарівні з нею,
відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» мав право на її приватизацію,
заяви про відмову від цього не надавав.

Та обставина, що він був прописаний в
іншому місці не є підставою вважати, що
він не мав права на користування цією
квартирою, позивачкою ніяких доказів з
цього приводу не надано, ніяких вимог
про визнання його таким, що не мав
права користування житловою площею не
заявлено.

Отже судова колегія вважає, що вказана
квартира правильно віднесена судом до
спільної сумісної власності сторін, як
подружжя в рівних частках, незважаючи
на те, що вона приватизована тільки на
ім'я позивачки.

Та обставина, що квартира розташована
за адресою: АДРЕСА_2 була приватизована
позивачкою тільки на своє ім'я, про що
було прийнято відповідне
розпорядження органом приватизації та
їй видано свідоцтво про право
власності не змінює статусу вказаної
квартири, як спільного сумісного майна
подружжя.

Також судом правильно встановлено, що
квартира, розташована за адресою
АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном
сторін, як подружжя.

Таким чином колегія суддів вважає, що
висновки суду щодо того, що квартири,
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 придбані на ім'я позивачки слід
вважати спільним сумісним майном
подружжя є правильним, оскільки вони
придбані у період знаходження у шлюбі
та спільного проживання.

Відповідно суд дійшов правильного
висновку про необхідність включення у
спільне майно, яке підлягає поділу, як
майно подружжя, квартир, розташованих
за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Разом з тим, відмовляючи фактично у
поділі вказаного майна та встановлюючи
за кожним зі сторін по ? частці у кожній
квартирі та визначаючи порядок
користування тільки квартирою,
розташованою за адресою АДРЕСА_1, суд не
визначився, чому є неприйнятним
варіант поділу у натурі майна у вигляді
цих двох квартир запропонований
відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони фактично поділили між собою ці
квартири, при цьому позивачка постійно
мешкає у квартирі, яка розташована за
адресою АДРЕСА_2, а відповідач постійно
мешкає у квартирі, розташованій за
адресою АДРЕСА_1.

Між ними склалися неприязні стосунки,
відповідач має іншу сім'ю, з якою
проживає у зазначеній квартирі, що
робить проблематичним проживання у цій
квартирі сторін разом.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем у ремонт квартири,
де він проживає, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, та яка знаходилася у
непридатному для проживання стані,
витрачено 171 124, 80 грн., що підтверджено
наданими доказами, внаслідок чого
вартість квартири, яка була придбана за
13622 грн., значно збільшилася та на час
розгляду справи за ринковими цінами
складає 71370 доларів США, у той час, як
вартість квартири, яка розташована за
адресою АДРЕСА_2 складає 46980 доларів
США.

Різниця у вартості квартир утворилася
за рахунок вартості ремонту,
проведеного відповідачем, що складає у
доларах 32 435 доларів США, отже дійсна
вартість квартири, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, складає 38 935 доларів
США, і саме з цієї вартості слід
виходити при визначенні вартості
часток, оскільки відповідачем надано
докази щодо ринкової вартості
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1.

Доводи позивачки стосовно того, що вона
також приймала участь у проведенні
ремонту квартири, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, колегія суддів вважає
недоведеними, оскільки вказані
обставини не були підтверджені
належними доказами.

Окрім того, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необґрунтованість
посилань позивачки ОСОБА_1 на ту
обставину, що під час укладення
договору на виконання ремонтних робіт
між ОСОБА_2 та МПП «Ніка», підприємство
не здійснювало будь-якої господарської
діяльності, оскільки у судовому
засіданні було встановлено, та
підтверджено поясненнями свідка, факт
проведення капітального ремонту в
квартирі, розташованій за адресою
АДРЕСА_1, саме МПП «Ніка».

Що стосується вартості квартири, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2, то у
даному випадку слід виходити саме з
ринкової вартості зазначеної вище,
оскільки позивачкою хоча і проведено
без участі відповідача ремонт, однак
доказів, на яку саме суму та як це
вплинуло на загальну ринкову вартість
нею не надано.

Тому судова колегія вважає, що
запропонований відповідачем варіант
поділу майна - квартир, з виділом йому
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, а позивачці квартири, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2, не
порушує прав сторін, оскільки вони обоє
забезпечуються житлом. Крім того
кожний отримує у рахунок своєї частки
ту квартиру, яку він після припинення
шлюбних відносин відремонтував за
власні кошти.

Оскільки відповідач не заявляє вимог
про відшкодування йому різниці у
вартості часток квартир, підстав для
вирішення цього питання не вбачається.

Крім того, враховуючи, що судова
колегія дійшла висновку про виділ
квартири, яка розташована за адресою
АДРЕСА_2 в порядку поділу майна
подружжя у рахунок частки позивачки,
тому визнавати розпорядження Комісії
по приватизації житлового фонду ВО
«Луганськтепловоз» від 08.12.1995 року №2776
про приватизацію та свідоцтва про
право власності на вказану квартиру,
виданого Комісією по приватизації
житлового фонду ВО «Луганськтепловоз»
08.12.1995 року №2735 на її ім'я, є
недоцільним.

Таким чином, рішення суду в зазначеній
частині не відповідає вимогам Закону
та обставинам справи, а тому підлягає
скасуванню з прийняттям в цій частині
нового рішення про задоволення вимог
відповідача в цій частині.

При поділу квартир, як спільного
сумісного майна подружжя з виділом у
рахунок часток сторін кожному окрему
квартиру, судова колегія вважає за
необхідне одночасно визнати право
власності на виділену квартиру за
відповідачем з припиненням права
власності за позивачкою, за якою
зареєстровано право власності на
обидві квартири, що не є виходом за межі
заявлених вимог, оскільки це необхідно
для виконання рішення про поділ майна.

Що стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 стосовно неправомірного
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частку автомобіля марки Опель Астра,
Fгее седан, державний номер НОМЕР_1, 2000
року випуску, колегія суддів вважає їх
необґрунтованими, оскільки вказаний
автомобіль був придбаний під час шлюбу,
є спільним сумісним майном подружжя, а
тому суд правильно визнав за
позивачкою право власності на ?
автомобіля.

Крім того, позивачкою не оскаржується
рішення в частині відмови їй у
стягненні з відповідача грошової
компенсації вартості ? частини
вказаного автомобілю.

Також колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної карги ОСОБА_2 стосовно
необґрунтованої відмови у визнанні на
ним права власності на ? частку
грошових коштів, накопичених у шлюбі на
суму 30 000 доларів США, не заслуговують
на увагу, оскільки позивачка заперечує
факт отримання вказаних грошових
коштів, та будь-яких інших доказів суду
не надано. Пояснення свідків не можуть
бути допустимими доказами, оскільки
вказані обставини пов'язані з
передачею грошей, та можуть бути
підтверджені лише письмовими доказами,
відповідно до вимог ст.ст. 57, 59 ЦПК
України.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про
стягнення з позивачки на його користь
вар тості ? частки майна, придбаного у
шлюбі, у сумі 35 225 грн.,колегія суддів
вважає, що вони також не можуть бути
задоволені, оскільки згідно зі ст.71 СК
України, суд проводить поділ майна в
натурі і такий спосіб, як залишення
майна одному з подружжя зі стягненням з
нього вартості ? частки, не передбачено
діючим законодавством.

Отже, відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З урахуванням вказаного колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню, апеляційна скарга
ОСОБА_2 частковому задоволенню, зі
зміною рішення в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення
порядку користування квартирою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна подружжя у вигляді двох квартир
розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та
по АДРЕСА_2, з ухваленням в цій частині
нового рішення. В іншій частині рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 15 листопада 2013 року
змінити, в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення
порядку користування квартирою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна подружжя у вигляді двох квартир
розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та
по АДРЕСА_2, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
квартирою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, з виділом у користування
ОСОБА_1 житлову кімнату №4 площею 17,2
кв.м., у користування ОСОБА_2 житлову
кімнату №6 площею 17,1 кв.м., з балконом
XУІ з приведеною площею 0,7 кв.м.,
допоміжні приміщення коридор №1 площею
18,3 кв.м., санвузол №3, площею 7,1 кв.м.,
кухню №2 площею 11,9 кв.м., та житлову
кімнату №5 площею 22,8 кв.м., загальною
площею 60,1 кв.м. залишити у спільному
користуванні, - відмовити за
необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя у
вигляді двох квартир розташованих за
адресами: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2,
задовольнити.

Визнати ці квартири розташовані за
адресами: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2
спільним сумісним майном подружжя в
рівних частках.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя у вигляді двох квартир,
розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та
по АДРЕСА_2.

Виділити в рахунок частки у спільному
сумісному майні ОСОБА_2 квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
всю квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1.

Виділити в рахунок частки у спільному
сумісному майні ОСОБА_1 квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :