Справа № 106/717/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року

м.Євпаторія

Євпаторійський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі

Головуючого судді Абзатовой Г.Г.

при секретарі Марафурової О.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Євпаторія
цивільну справу по позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням по зустрічному позові
ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 , третя особа Служба по справах
дітей Євпаторійської міської Ради про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення

ВСТАНОВИВ

27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє у
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням. Вимоги
мотивовані тим, що він разом з
батьками та відповідачкою, яка є його
сестрою, проживали у АДРЕСА_1. У 1996
року батько з сім'ї пішов, став
проживати окремо. У 1998 році, ОСОБА_2 з
квартири пішла та стала проживати
разом з батьком. З листопада 2000 року
відповідачка проживала з чоловіком у
різних житлових приміщеннях. У 2002 році
у відповідачки народився син ОСОБА_3,
у 2003 році син ОСОБА_4 а у 2005 донька
ОСОБА_5. Місце реєстрації дітей було
зареєстровано у АДРЕСА_1, але тільки
формально. З 2004 року відповідачка
разом зі своєю сім'єю проживає у
дачному будинку и ніколи не проявляла
інтерес до квартири. Відповідачка у
квартирі не проживає з 1998 року без
поважних причин. Перешкод у
користуванні квартирою ОСОБА_2 та її
дітям ні хто не створював, тому
просить визнати ОСОБА_2, яка діє у
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник адвокат ОСОБА_8 свої
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє у своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала,
просила відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 та звернулася до нього з
зустрічними позовними вимогами про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
у квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи вимоги
тим, що її брат ОСОБА_1 перешкоджає їй
з її дітьми вселитися та проживати у
квартирі. Пояснила у судовому
засіданні, що у квартирі дійсно не
проживає з 2003 року, але з поважних
причин. У 1996 році, коли батько пішов
з сім'ї, вона була неповнолітньою,
залишилася проживати разом з матір'ю.
Мати стала проживати з співмешканцем,
який став проявляти до неї інтерес,
тому з 1999 року стала проживати разом
з батьком та його родиною. Після
народження у липні 1999 року дитини,
яка померла, вона повернулася до
матері та стала проживати разом з
нею. Між її чоловіком та матір'ю
відношення не склалися, тому з 2003
року разом з чоловіком проживала у
найманому житлі. Мати зловживала
спиртними напоями, забрала у неї
ключі від квартири. У 2003 році просила
у матері дозволу повернутися до
квартири та проживати в неї, але їй
мати відмовила, у квартиру не
впустила, влаштувала у квартирі
двійні вхідні двері. Вона не втрачала
інтересу до квартири - у 2007 році за її
кошти були встановлені лічильники у
квартирі, пропонувала гроші за
комунальні послуги, але мати
відмовлялася їх приймати. Пізніше
мати стала здавати квартиру у найм,
сама жила у бабусі. При житті мати не
впускала її до квартири, після її
смерті у квартиру її не впускає брат
- позивач по первісному позову, тому
вона не проживає у квартирі з
поважних причин. Просила усунути
перешкоди у користуванні квартири
шляхом вселення її у квартиру разом з
малолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

ОСОБА_1 з позовними вимогами ОСОБА_2 не
погодився, пояснив, що перешкод у
користуванні житлом їй ні хто не
створював а ні мати при житті, а ні
він, ОСОБА_2 добровільно покинула
квартиру у 1998 році, забравши усі свої
речі, ніколи не поверталася до
квартири, навіть тоді коли її просили
родичі та знайомі під час, коли
захворіла їх мати та за нею було
потрібно піклуватися. Після смерті
матері, у січні 2014 року ОСОБА_2
намагалася увійти у квартиру з дітьми,
але він їй відмовив, оскільки вона
втратила право користування
квартирою на момент звернення до
нього. Просив у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Суд, вислухав пояснення сторін, їх
представників, пояснення свідків,
дослідивши надані сторонами докази,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є рідними братом та сестрою .

Згідно особистого рахунку НОМЕР_1
встановлено, що основним наймачем
квартирі АДРЕСА_1. була ОСОБА_9 - мати
сторін, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року. (
а.с.4)

Встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані також ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
її діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (
а.с.5).

Судом встановлено, що з 1998 року ОСОБА_2
у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Факт не проживання у квартирі,
починаючи з 1998 року у судовому
засіданні доведений.

Відповідач ОСОБА_2 визнала, що вона
дійсно не проживала у спірній
квартирі, але з 2003 року.

Згідно з актом від 28.01.2014 року ( а.с.24)
сусіди ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
підтвердили, що ОСОБА_2 та її діти
зареєстровані, але не проживають у
АДРЕСА_1 з 1998 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12,
яка проживає у сусідній квартирі
АДРЕСА_2 пояснила, що ОСОБА_2 з 1998 року
у квартирі не проживає, ніколи з тих
пір вона не бачила її у квартирі. У
квартирі проживала мати ОСОБА_2 -
ОСОБА_9 до дня своєї смерті з сином
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 підтвердила у судовому
засіданні, що з 1998 року ОСОБА_2 у
квартирі не проживає. Вона ніколи не
бачила її у квартирі. Зі слів її
матері - ОСОБА_9, яка померла у січні
2014 року, ОСОБА_2 з ними не проживала,
вони не спілкувалися.

Свідок ОСОБА_14 - батько ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, пояснив у судовому засіданні,
що з 1998 року ОСОБА_2 ( його рідна
донька) стала проживати разом з ним
та його новою сім'єю. З квартири
АДРЕСА_1, де осталися проживати її мати
( його колишня дружина) та його син
ОСОБА_1 ( брат ОСОБА_2) вона пішла,
забравши усі свої речі, оскільки у той
час він був значно краще
матеріально забезпечений, ніж його
колишня дружина. В 1998 році, при
переїзді принесла усі свої речи,
ключі від квартири у неї були, їх ніхто
не забирав. Після звільнення з місць
позбавлення волі ОСОБА_2, відповідачка
уклала з ним шлюб, та вони стали
проживати спочатку у його матері, а
потім у найманому житлі, яке саме він
оплачував. Пізніше вона разом з
чоловіком та дітьми, стала проживати
на дачі у свого чоловіка де й
проживає до теперішнього часу.

Свідок ОСОБА_15 мачуха ОСОБА_2
підтвердила, що з 1996 року вона, разом
з батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_1, стала
проживати фактично у цивільному шлюбі.
ОСОБА_2, у 1998 році пришла жити до них у
їх квартиру, проживала разом з ними до
2000 року, після звільнення з місць
позбавлення волі її чоловіка, вона
проживала у найманій квартирі разом
зі своїм чоловіком та дітьми до 2003
року, а потім вони змінили квартиру на
іншу найману. З 2004 року до
теперішнього часу проживають у
садовому будинку. ОСОБА_2 пішла з
квартири АДРЕСА_1 у 1998 року оскільки
з батьком їй було проживати
вигідніше, покинула квартиру
добровільно. Її мати ОСОБА_9 ніколи
не виганяла її з квартири, не
перешкоджала проживати там, ОСОБА_2
ніколи у квартиру АДРЕСА_1 після 1998
року не поверталася ї навіть не
намагалася повернутися.

Таким чином, судом встановлений
факт, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не
проживала з 1998 року.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985
року N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання
про втрату членом сім'ї наймача права
на користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягають термін його
відсутності та поважність причин такої
відсутності.

Відповідно до ч 1 ст 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. В судовому
засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона
разом з дітьми не проживає в квартирі
з 2003 року; покинула будинок після
сварки з матір'ю, проживала з
батьком, а потім на умовах оренди в
інших квартирах.

Таким чином, факт непроживання
ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми в
квартирі з 2003 року не підлягає
доказуванню.

Свою незгоду з позовом, незважаючи на
визнання нею факту непрживання у
квартирі з 2003 року, ОСОБА_2 пояснила
тим, що не проживала у квартирі з
поважних причин, а саме у зв'язку з
тим, що її мати ОСОБА_9 при житті
зловживала спиртними напоями, забрала
у неї ключі від квартири, у квартиру
не впускала, влаштувала у квартирі
двійні вхідні двері, її співмешканець
проявляв до неї ( ОСОБА_2) інтерес, мати
здавала квартиру у найм, після смерті
матері у квартиру її не впускає
брат.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. (ст. 60 ч. 1 ЦПК України).

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 у судовому засіданні не довела,
що їй з боку позивача або колишнього
наймача квартири - ОСОБА_9, чинилися
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вона мала намір вселитися до
неї. Нею не надано жодного доказу на
підтвердження її доводів про
поважність причин тимчасової
відсутності понад 6 місяців, у
спірній квартирі.

Напроти, з пояснень свідків ОСОБА_16,
ОСОБА_15, ОСОБА_14, вбачається, що ОСОБА_2
у 1998 році пішла з квартири АДРЕСА_1
добровільно з власної ініціативи,
оскільки спочатку бажала проживати
з батьком, у подальшому бажала
проживати з чоловіком самостійно. Ні
хто, ні коли, ні яких перешкод у
користуванні квартирою їй не чинив,
у неї були ключі від квартири, двері
у квартиру ні хто, ні коли не
змінював. Коли ОСОБА_9 - мати ОСОБА_2
важко захворіла, на прохання родичів
та знайомих ОСОБА_2 відмовилася не
тільки переселитися у квартиру до
матері та піклуватися за нею, а і
навідати її. Діти відповідачці ні
коли не проживали у квартирі, там
відсутні їх речи, вони навіть ні коли
не були в квартирі, їх реєстрація у
квартирі носить формальний характер.

На підтвердження факту створення
перешкод у користуванні квартирою,
ОСОБА_2 суду надані у якості доказів -
повідомлення про початок досудового
слідства ( а.с.15), акт від 25.01.2014 року ,
згідно якого ОСОБА_2 разом з дітьми
не змогли війти у квартиру, оскільки
ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_14
відмовилися впустити їх, ухвалу
слідчого судді Євпаторійського
міського суду про скасування
постанови слідчого про закриття
кримінального провадження, акт від
25.01.2014 року про протизаконні дії
ОСОБА_14 відносно осіб, які
відмовилися підписати акт від 17.01.2014
року, складений ним. Суд вважає, що ці
докази не свідчать про поважність
причин відсутності ОСОБА_2 у спірній
квартирі понад 6 місяців, починаючи
з 1998 року, тому не можуть бути
прийняті до уваги суду.

Фотографії надані ОСОБА_2 з відміткою
« янв/03» на підтвердження того, що
вона поверталася в квартиру після 1998
року та проживала там, на думку суду
також не свідчать про ці обставини,
оскільки ОСОБА_1 не визнав що ці
фотознімки зроблені саме у квартирі
АДРЕСА_1, крім того з фотографій
неможливо встановити, коли та де
вони зроблені.

Заперечення відповідачці, що вона не
проживала у спірної квартирі з
поважних причин не доведено.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 71 та ст. 163 ЖК
України у період перебування дитини
на вихованні у родичів, опікуна або
піклувальника за нею зберігається
право користування житлом, де вона
зареєстрована. Встановлено, що до
повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 року, за
ОСОБА_2 зберегалося житло за місцем
реєстрації, отже, починаючи з 06 .07.1999
року, після закінчення шісти
місячного строку, вона не проживала
у квартирі за місцем реєстрації без
поважних причин.

На час подачі ОСОБА_1 позову до суду,
сплинуло шість місяців відсутності
відповідачки в спірному житлі, і тому
її слід визнати такою, що вона втратила
право на користування житлом з
підстав ст. 71-72 ЖК України.

З моменту вибуття матері із спірної
квартири неповнолітні діти
постійно проживали з нею ( матір'ю)
та їх батьком, а отже не користувалися
приміщенням за місцем своєї
реєстрації., тому вони також
підлягають визнанню такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до ст. ст. 141,160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків, які мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2,
яка діє у своїх інтересах та
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, третя особа Служба по справах
дітей Євпаторійської міської Ради про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
у квартири, суд вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

У пункті 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року роз'яснено, що у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК) необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності, суд може продовжити
пропущений строк. Коли відсутній
повернувся на жилу площу за згодою
членів сім'ї, його не можна вважати
таким, що втратив право на жилу площу.
Якщо ж він вселився в жиле приміщення
всупереч волі членів сім'ї і був
відсутнім понад встановлені строки без
поважних причин, то суд вправі визнати
його таким, що втратив право на жилу
площу.

Наймачеві або члену його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ приміщення тощо).

Докази на підтвердження того, що
позивачка з 06 липня 1999 року до січня 2014
року вчиняла будь-які дії щодо
вселення до спірної квартири
позивачкою по зустрічному позову
суду не надано, як і докази
поважності причин пропуску нею
шестимісячного строку, передбаченого
ч. 1 ст. 71 ЖК України. Отже, позивачка
втратила зв'язок з квартирою та право
користування нею у відповідності до
вимог ст. 71 ЖК України.

Лише у січні 2013 року позивачка
намагалася війти та вселитися до
квартири, на що отримала відмову
наймача з посиланням на те, що вона
давно втратила зв'язок з квартирою, а у
31.01.2014 року після пред'явлення ОСОБА_1
позову про визнання її такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням звернулася до суду із
позовом про усунення перешкод праву
користування квартиро шляхом
вселення.

Саме ці обставини перешкоджання
вселенню позивачки до квартири у
січні 2014 року й підтвердили допитані
в якості свідків ОСОБА_14 та надані
ОСОБА_2 повідомлення про початок
досудового слідства ( а.с.15), акт від
25.01.2014 року , згідно якого ОСОБА_2
разом з дітьми не змогли війти у
квартиру, оскільки ОСОБА_1 та його
батько ОСОБА_14 відмовилися впустити
їх, ухвалу слідчого судді
Євпаторійського міського суду про
скасування постанови слідчого про
закриття кримінального провадження.

Виходячи з наведеного, суд приходить
до висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 яка діє у своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням шляхом вселення у
квартири.

Дослідивши надані сторонами докази,
оцінивши їх, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2, яка діє у
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3
ОСОБА_4, ОСОБА_5 . про визнання осіб
такими, що втратили право
користування житловим приміщенням є
законними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.. 64,71,72 ЖК України, Постановою Пленуму
Верховного суду від 12 квітня 1985 року N 2
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" ст.ст. 10, 11,
209, 212,214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка
діє у своїх інтересах та інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що
втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
яка діє у своїх інтересах та
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, третя особа Служба по справах
дітей Євпаторійської міської Ради про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом
вселення, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд АР Крим через
Євпаторійській міський суд шляхом
подачі в 10 - денний термін із дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги.

СУДДЯ
Г.Г. АБЗАТОВА