Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/904/14
Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України та
прокуратури Ленінського району м.
Запоріжжя на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Запорізького міського
управління Головного управління МВС
України в Запорізькій області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової та
моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органу дізнання і
досудового слідства, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
МВС України в Запорізькій області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової та
моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органу дізнання і
досудового слідства.

В обґрунтування позову позивач зазнав,
що 31 жовтня 2006 року за фактом нанесення
тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили смерть ОСОБА_4,
співробітниками Ленінського РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
було порушено кримінальну справу
№12940601.

02 листопада 2006 року позивач був
затриманий за обвинуваченням у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України.

B той же день за місцем проживання
позивача було проведено обшук, в ході
якого були вилучені його особисті речі.

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 02 листопада 2006 року
позивача визнали винним у вчинені
адміністративного правопорушення по
ст. 185 КУпАІІ і наклали стягнення у
вигляді арешту строком на 10 діб.

10 листопада 2006 року позивач був
взятий під варту в СІЗО № 10 м.
Запоріжжя.

Постановою від 13 листопада 2006 року у
зв»язку із підозрою ОСОБА_3 у скоєнні
тяжкого злочину строк його затримання
був продовжений до 10 діб.

Постановою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2006
року відносно позивача було обрано
запобіжний захід у виді тримання під
вартою, вказана постанова була
скасована апеляційним судом
Запорізької області 28.11.2006р.

Постановою слідчого від 23 квітня 2007
року відносно позивача кримінальна
справа була закрита.

Позивач зазначив,що незаконним
притягненням його до кримінальної
відповідальності йому була завдана
матеріальна шкода, яка складається з
вартості пошкодженого майна,
вилученого в ході обшуку, в загальній
сумі 3200,00 грн., витрат на правову
допомогу у сумі 10000, 00 грн., вартості
лікування та реабілітації, втраченого
заробітку у сумі 6800,00 грн., а всього 20000,
00 грн.

Крім втрат матеріального характеру він
весь час відчував моральні й фізичні
страждання, незаконне перебування під
вартою і дії правоохоронних органів
щодо притягнення до кримінальної
відповідальності призвело до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, погіршило стосунки з
оточуючими людьми, чим було спричинено
моральну шкоду, яку позивач оцінює в 26
000,00 грн. Просив суд задовольнити його
позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 травня 2013 року замінено
первісного відповідача ГУМВС України в
Запорізькій області на належного
відповідача - Запорізьке міське
управління ГУМВС України в Запорізькій
області.

12 червня 2013 року, з метою захисту
інтересів держави та відповідно до
Порядку взаємодії органів прокуратури
України та Державного казначейства
України з питань захисту інтересів
держави, на підставі письмової заяви,
здійснено вступ прокурора у розгляд
даної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року
позов ОСОБА_3 до Запорізького міського
управління ГУМВС України в Запорізькій
області, Державної казначейської
служби України про стягнення майнової
шкоди, спричиненої незаконними діями
органу дізнання і досудового слідства
залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
Державною казначейською службою
України коштів з державного бюджету на
користь ОСОБА_3 у розмірі 6970, 00 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_3 рішення суду не
оскаржує.

Апеляційне провадження у справі
відкрито за апеляційними скаргами
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області і прокурора
Ленінського району м. Запоріжжя , в яких
,посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, Державна
казначейська служба України просить
рішення частково скасувати ,ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову про відшкодування моральної
шкоди, в іншій частині рішення залишити
без змін ; прокурор Ленінського району
м. Запоріжжя просить скасувати рішення
суду, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

В засіданні судової колегії
представник Державної казначейської
служби України, прокурор апеляційні
скарги підтримали.

Позивач ОСОБА_3 засідання судової
колегії покинув.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги Державної казначейської служби
України і прокурора Ленінського
району м. Запоріжжя задоволеню не
підлягають за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органами дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду"
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Право на відшкодування шкоди у
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину; відмови у порушенні
кримінальної справи або закриття
кримінальної справи з підстав,
зазначених у пункті 2 частини першої
цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади АР Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала якщо
шкоди завдано фізичній особі внаслідок
її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу -
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 листопада 2006 року позивач був
затриманий за обвинуваченням у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України.

B той же день за місцем проживання
позивача було проведено обшук, в ході
якого були вилучені його особисті речі.

10 листопада 2006 року позивач був
взятий під варту в СІЗО № 10 м.
Запоріжжя.

Постановою від 13 листопада 2006 року у
зв»язку із підозрою ОСОБА_3 у скоєнні
тяжкого злочину строк його затримання
був продовжений до 10 діб.

Постановою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2006
року відносно позивача було обрано
запобіжний захід у виді тримання під
вартою, вказана постанова була
скасована апеляційним судом
Запорізької області 28.11.2006р.

В подальшому провадження у
кримінальній справі відносно ОСОБА_3
неодноразово закривалось у зв»язку із
недоведеністю його причетності до
злочину і поновлювалось.

Остаточно постановою слідчого від 10
травня 2007 року відносно позивача
кримінальна справа була закрита за
недоведеністю участі обвинуваченого у
скоєнні злочину(а.с.122).

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди і стягуючи на його
користь 6970гр.00коп. ,суд першої
інстанції правильно виходив із того,що
мало місце порушення законних прав
позивача - 10.11.2006 року відносно позивача
незаконно була порушена кримінальна
справа за обвинуваченням його у
скоєнні тяжкого злочину, яка
постановою слідчого від 10.05.2007 року
була закрита за недоведеністю його
участі у скоєнні злочину,позивач
незаконно утримувався під вартою з
10.11.2006р. по 28.11.2006р.,а пізніше йому було
незаконно обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд, а також
із того,що внаслідок незаконного
тримання під вартою,застосування міри
запобіжного заходу,ОСОБА_3 вочевидь
зазнав моральних страждань, у період
тримання під вартою був вимушений
тимчасово припинити свою трудову
діяльність в Орджонікідзевському
районному відділі освіти на посаді
керівника гуртка і вчителя фізичного
виховання, а після обрання запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
був обмежений у пересуванні,вільному
обранні свого місця проживання та
перебування,через що відчував емоційну
напругу , враховано те,що порушенням
його прав завдано порушення
нормальних життєвих зв»язків ОСОБА_3,
необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя.

Такі висновки підтверджуються
здобутими у справі доказами- зокрема,
постановами Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 13.11.2006р. про
продовження строку затримання
ОСОБА_3.(а.с.7),від 20.11.2006р(а.с.8) про
обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у
вигляді взяття під варту,постановою
старшого слідчого СВ ЗМУ УМВС України у
Запорізькій області від 23 квітня 2007
року,якою відносно позивача
кримінальна справа була закрита за
недоведеністю у скоєнні
злочину(а.с.11),довідкою Державного
департаменту України з питань
виконання покарань №270231 від
28.11.2006р.(а.с.130),із якої вбачається,що
ОСОБА_3 перебував у місцях позбавлення
волі з 10.11.2006р. по 28.11.2006року, копією
вироку Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29.10.2007р,який набрав
законної сили,(а.с.15-16), із якого
вбачається,що за злочин,у скоєні якого
підозрювався позивач ОСОБА_3, засуджена
інша особа,медичними довідками про
стан здоров»я ОСОБА_3.(а.с.17-20) та іншими
доказами.

Судом повно і всебічно з»ясовані
обставини справи,що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і здобутим доказам,
характер правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані вірно ,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення , виходячи із засад розумності
і справедливості.

Доводи апеляційних скарг прокурора і
Державної казначейської служби про
відсутність доказів незаконних дій
правоохоронних органів під час
розслідування кримінальної справи
спростовуються наведеними доказами
,якими підтверджується закриття
кримінальної справи за недоведеністю у
скоєні злочину, у якому
обвинувачувався позивач, незаконне
утримання позивача під вартою,на
підписці про невиїзд , що за вимогами
ст. 4 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органами дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" є
підставою для відшкодування шкоди.

Неспроможними є й посилання в
апеляційних скаргах на неправильний
розмір моральної шкоди у 2000гр.за
утримання під вартою протягом 18 днів
,що визначив суд,оскільки зазначену
суму компенсації суд визначив на
підставі вимог ст.13 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органами дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" з
урахуванням обставин справи і
того,що зазначеним законом
передбачений лише мінімальний розмір
компенсації моральної шкоди.

Безпідставним є ствердження
прокурора в апеляційній скарзі про
незастосування судом строків позовної
давності до вимог про відшкодування
матеріальної шкоди,оскільки ухвалою
суду від 27 листопада 2013року(а.с.147),яка
набрала законної сили, позовні вимоги
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди залишені без розгляду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Апеляційну скаргу прокурора
Ленінського району м.
Запоріжжявідхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: