Справа № 22-ц-333/12
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С.
Провадження № 22-ц/783/5/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю:
позивача ОСОБА_2 і його представників,

представників
відповідача ОСОБА_3, представників
третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 травня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: Львівська міська рада, ОКП
"БТІ та ЕО" про визначення порядку
користування земельною ділянкою та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
Львівська міська рада, Шевченківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, Львівська регіональна
філія ДП Центр державного кадастру про
усунення перешкод в користуванні
гаражем, земельною ділянкою,
часткового знесення гаражу та
приведення його у попередній стан, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 травня 2011 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено порядок роздільного
користування земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 за двома
співвласниками будинковолодіння за
варіантом №1 висновку № 1001 судової
будівельно-технічної експертизи від
24.01.2011 року, а саме:

Виділено у користування ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,0683 га
позначену літ. від 1 до 12: 1-2 42,39 м., 2-3
16,20м., 3-5 8,88м., 5-8 10,21м., 8-9 5,86м., 9-10 7,49м., 10-11
29,17м., 11-12 18,46м., 12-1 11,43м. з облаштуванням
воріт для заїзду зі сторони АДРЕСА_1.

Ухвалено встановити на даній земельній
ділянці земельний сервітут для
обслуговування

власної частини житлового будинку
ОСОБА_3 площею 0,0014 га.

Виділено у користування ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,0536 га
позначену літ. від 1 до 14: 1-2 8,24 м., 2-5 41,49м.,
5-6 30,29м., 6-7 4,78м., 7-8 18,46м., 8-9 29,17м., 9-10 7,49м.,
10-11 5,86м.,11-14 10,21м.,14-1 8,88м. з облаштуванням
воріт для заїзду зі сторони АДРЕСА_1.

Ухвалено встановити на даній земельній
ділянці земельний сервітут для
обслуговування власної частини
житлового будинку ОСОБА_2 площею 0,0006 га.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У позові ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд не врахував, що до моменту усунення
перешкод у відновленні ним гаража під
літерою "Г" та знесення самобуду
відповідача, є неможливим визначення
порядку роздільного користування
земельною ділянкою. Вказує, що
проведення експертизи за наявності
самовільного будівництва є неможливим,
а тому суд неправильно мотивував своє
рішення, посилаючись на її висновки.

Крім того, до компетенції суду не
входить питання про розподіл земельної
ділянки, яка перебуває не у приватній
власності, а в користуванні осіб, тому
суд взяв на себе повноваження органу
місцевого самоврядування.

Водночас суд першої інстанції
безпідставно відмовив в задоволенні
його позову про зобов'язання ОСОБА_2
знести самовільно збудований ним
гараж.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а
його позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_3, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Львівська
регіональна філія ДП центр державного
кадастру належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належних чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та представників
третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_9 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення позивача ОСОБА_2 і його
представників ОСОБА_10, ОСОБА_11 на
заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи, матеріали
інвентаризаційної справи, законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд, розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що будинок АДРЕСА_1
на праві власності належав померлому 23
лютого 1980 р. батьку сторін ОСОБА_12,
після смерті якого спадщину в рівних
долях прийняли спадкоємці - його
дружина ОСОБА_13 і сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 27 березня 2003 р.
затверджено висновок Львівського
ОДКБТІ та ЕО згідно якого ОСОБА_2 та
матері ОСОБА_13 визначено 14/25, а ОСОБА_3 -
11/25 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1,
про що видано свідоцтво про право
власності.

Договором про зміну форми власності
від 19 лютого 2004 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_13
визначили конкретні частки у спільній
сумісній власності, кожному по 7/25
частин зазначеного будинку. ОСОБА_13 в
цей же день свої 7/25 частин цього
будинку подарувала ОСОБА_2

Житлові приміщення у будинку поділені
між співвласниками реально на дві
квартири, спору щодо користування ними
немає, ОСОБА_2 має вихід з будинку на
АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - у середину подвір'я.

Згідно рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради депутатів
трудящих від 21 березня 1959 р.
землекористувачам будинку АДРЕСА_1
залишено в користуванні земельну
ділянку площею 1218,75 кв.м. і така
закріплена за будинковолодінням.

У відповідності до положень ст. 113 ЦК
України в редакції 1963 р. володіння,
користування і розпорядження майном
при спільній частковій власності
проводиться за згодою всіх учасників, а
при відсутності згоди - спір
вирішується судом.

Згідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході
права власності на будівлю та споруду
до кількох осіб право на земельну
ділянку визначається пропорційно
часткам осіб у вартості будівлі та
споруди, якщо інше не передбачено у
договорі відчуження будівлі і споруди.

Встановлено, що ОСОБА_2 належить 14/25, а
ОСОБА_3 - 11/25 частин зазначеного будинку.

Висновком № 1001 судової
будівельно-технічної експертизи від 24
січня 2011 р. (т.1 а.с.161-166) визначено два
варіанти порядку роздільного
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 між двома співвласниками
будинку.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково і
визначаючи порядок роздільного
користування спірною земельною
ділянкою за варіантом № 1 зазначеного
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 24 січня 2011 р., районний
суд виходив з того, що по другому
варіанту експертизи зменшується площа
частин ділянки, що знаходиться біля
літньої кухні ОСОБА_3 за рахунок
збільшення площі заїзду зі сторони
АДРЕСА_1, частково відсутній сервітут
для обслуговування частини будинку.

Перший варіант порядку роздільного
користування зазначеною земельною
ділянкою є найбільш доцільним,
оскільки він відповідає часткам у
праві спільної власності на будинок,
забезпечує можливість роздільного
користування земельними ділянками,
можливість в подальшому за рахунок
встановленого сервітуту мати доступ до
обслуговування будинку, що
унеможливить конфліктні ситуації між
сторонами щодо користування
земельними ділянками та захистить
право кожного на їх власність.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на поданих
суду і наявних у справі доказах,
відповідають обставинам, що мають
значення для справи і нормам
матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з того, що останній не подав
свого варіанту роздільного
користування спірною земельною
ділянкою, а таке право відповідно до ч.4
ст. 10 ЦПК України роз'яснювалося, судом
встановлено, що на спірній земельній
ділянці був розміщений металевий
збірно-розбірний гараж позначений в
технічному паспорті літ. «Г», який
згідно свідоцтва про право власності
належить ОСОБА_3 і такий на час розгляду
справи судом відсутній, а на його місці
ОСОБА_2 розташував свої автомобілі.
Матеріалами справи встановлено, що у 2002
р. сторони погодили інше розміщення
металевого гаража на земельній
ділянці. Вимога про зобов'язання ОСОБА_2
знести самовільно збудований ним гараж
позначений літ. «З» на плані земельної
ділянки у технічному паспорті заявлена
неналежним позивачем, оскільки таке
право належить органу місцевого
самоврядування.

З такими висновками погоджується
колегія суддів, оскільки вони
вмотивовані, обґрунтовані,
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами, відповідають
обставинам справи і чинному
законодавству.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

У судовому засіданні районного суду
експерт, експертиза якого покладена в
основу рішення пояснив, що у варіантах
експертизи не пропонувалося виділення
земельних ділянок поза межами червоних
ліній, розміщення комунікацій на
земельній ділянці не є перешкодою для
встановлення порядку користування і
для користування.

Матеріалами справи установлено, що на
розгляді Шевченківського районного
суду м. Львова знаходиться цивільна
справа за позовом Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання
демонтувати самовільно встановлений
гараж та зустрічним позовом ОСОБА_2 про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання права
власності на гараж, провадження у якій
зупинено до розгляду апеляційної судом
даної справи.

Матеріалами справи беззаперечно
встановлено, що на час розгляду справи
судом першої інстанції, гараж літ. «Г»,
належний ОСОБА_3 відсутній (т.2, а.с.172-176).

У процесі апеляційного розгляду справи
за клопотання представників ОСОБА_3 -
ОСОБА_14 та ОСОБА_4, було призначено
повторну судову будівельно-технічну
експертизу для визначення можливих
варіантів порядку роздільного
користування спірною земельною
ділянкою між сторонами з врахуванням
наявних документів та свідоцтва про
права власності від 27 березня 2003 р.,
серія САА № 540376 виданого
Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради та можливість варіанту
встановлення порядку користування
зазначеною земельною ділянкою між
сторонами з можливістю перенесення
однієї з споруд та облаштуванням
виходу з їдальні з протилежної сторони
будинку для позивача ОСОБА_2

Така експертиза проведена, висновок
долучений до матеріалів справи (т.2,
а.с.85-90) за клопотанням представників
ОСОБА_3 у судовому засіданні
апеляційного суду експерт дав усне
пояснення свого висновку.

Проте зазначений висновок для сторони
ОСОБА_3 виявився не прийнятним.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що до
моменту усунення перешкод у
відновленні ОСОБА_3 гаража під літ. «Г»
та знесення самобуду ОСОБА_2
проведення експертизи і визначення
порядку роздільного користування
земельною ділянкою є неможливим судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на законі.
Судова будівельно-технічна експертиза
проведена відповідно до Закону України
«Про судову експертизу».

Доводи апеляційної скарги та на їх
підтримання пояснення представників
третіх осіб ОСОБА_8 і ОСОБА_9 щодо
відсутності у сторін правових підстав
і повноважень суду про розподіл
земельної ділянки і визначення порядку
роздільного користування нею є
безпідставними.

Встановлено, що рішенням виконкому
Львівської міської ради депутатів
трудящих від 21 березня 1959 р. (т.1, а.с.42) за
будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна
ділянка площею 1218,75 кв.м., зазначене
рішення є чинним.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005 у справі №
1-17/2005 визнано такими, що не
відповідають Конституції (є
неконституційними) пункт 6 розділу Х
«Перехідних положень» Земельного
кодексу України щодо зобов'язання
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право власності або право оренди без
відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення; пункт 6 Постанови
Верховної Ради України «Про земельну
реформу» від 18 грудня 1990 р. № 563-ХІІ з
наступними змінами в частині щодо
втрати громадянами, підприємствами,
установами і організаціями після
закінчення строку оформлення права
власності або права користування
землею раніше наданого їм права
користування земельною ділянкою.
Зазначені положення втратили чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Відтак, у позивача були правові
підстави на звернення до суду з такими
вимогами і суд правомірно такі вимоги
розглядав.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції,
передбачених ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України,
які б мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення, відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.