Справа № 461/8657/13 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/7499/14 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи - Львівське міське комунальне підприємство "Снопківське", ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи - Львівське міське комунальне підприємство "Снопківське", ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій - відмовлено.

Рішення суду оскаржено Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вважає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б могли спростувати доводи позивача. Вказує, що ОСОБА_3 самовільно влаштувала на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_1, металеву решітку, у зв'язку з чим порушила ст. 150 КоАП України. Крім того, зазначає, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, такий дозвіл відповідачу не надавався.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішення суду також був оскаржив ОСОБА_4.

25 грудня 2014 року ОСОБА_4 подав заяву про відмову від апеляційної скарги.

Ухвалою колегії суддів від 26 грудня 2014 року прийнято відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року та апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказане рішення суду закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом в якому просила зобов'язати ОСОБА_3 - піднаймача квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати металеву решітку, встановлену на сходовій клітці четвертого поверху вказаного будинку та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову посилалася на те, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться у власності ЛМР та на обслуговуванні ЛКП "Снопківське". Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 17.06.2013р. № 2917, виданої ЛКП "Снопківське" власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 У вказані квартирі також зареєстрована піднаймач ОСОБА_3, яка на 4 поверсі будинку влаштувала металеву решітку, чим порушила ст.150 КпАП України,Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій. 28.03.2014 року на відповідача за дане порушення накладено адміністративне стягнення. Розпорядженням ГРА ЛМР від 30.04.2013 року №163 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району м.Львова, зобов'язано ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати металеву решітку, самовільно влаштовану на сходовій клітці четвертого поверху будинку, проте відповідачем вимог розпорядження не виконано. 03.04.2013 року та 10.06.2013 року відповідачу скеровувалися попередження із зобов'язанням терміново демонтувати металеву решітку, однак ЛКП "Снопківське" були складені акти про те, що відповідач не відреагувала на неодноразові попередження, а тому просила зобов'язати відповідача здійснити демонтаж металевої решітки.

З врахуванням протоколу №74 від 06.02.2013 року, складеного представниками ЛКП "Снопківське", постанови ГРА ЛМР від 28.03.2013 року №54, розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №163 від 30.04.2013 року, актів обстеження від 04.04.2013 року та від 11.06.2013 року, складених комісією ЛКП "Снопківське", судом встановлено, що відповідачем не виконано вимоги розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №163 та не демонтувано вказану металеву решітку.

Однак судом встановлено, що мешканці будинку АДРЕСА_1 надали свою згоду на влаштування металевої решітки на сходовій клітці четвертого будинку, та отримали ключі від неї про свідчить їх заява (а.с.23). Тому суд вказав, що їх права не порушено, і крім того зазначив, що не порушено права власності мешканців будинку.

В той же час в судовому засіданні встановлено, що ГРА ЛМР та третя особа ОСОБА_4 не погоджуються із встановленням металевої решітки у будинку, однак не подали жодних належних доказів на підтвердження порушення права власності мешканців будинку, які в той час надали згоду.

Не представлено доказів і того, що порушено права ОСОБА_4 та ЛКП "Снопківське".

З врахуванням наведеного суд прийшов до правильного висновку про те, що в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради слід відмовити.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду з таких підстав.

Згідно ч.2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється виключно за згодою усіх співвласників.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, у п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" № 14-рп/2011, від 09.11.2011року зазначено, щ в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення.

Реалізація відповідного права при спільній сумісній власності відбувається шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників.

В засіданні судової колегії ОСОБА_3 пояснила, що встановлення металевої решітки у будинку відбулось за згодою мешканців будинку. Необхідність її встановлення була викликана тим, що безхатченки заходили на горище і це створювало небезпеку для всіх мешканців будинку. Був випадок коли підпалили двері квартири №10. Двічі по заявах сусідів до них приходив дільничий інспектор. Вона зверталась до головного інженера ЛКП "Снопківське" і той сказав, що питання повинні вирішити самі мешканці будинку. Тому за згодою мешканців будинку була встановлена решітка. У кожного з мешканців будинку є ключі від замку на решітці. Жодних перешкод доступу до горища у третіх осіб немає. ОСОБА_4 має ключ від замку на решітці та ходив на горище.

Таким чином з врахуванням наведеного та того, що встановлення металевої решітки у будинку було проведено на підставі колективної згоди мешканців будинку немає підстав вважати, що порушені права мешканців будинку.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суду не представлено доказів про порушення прав як позивача так і третіх осіб по справі.

Судова колегія враховує і те, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Згідно пункту 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

В даній справі перепланування жилого будинку не проводилось, а тому дозволу виконавчого комітету місцевої ради не потрібно.

Тому не заслуговують на уваги посилання на те, що відповідач не виконала розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №163 від 30.04.2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи до вирішення вказаних питань взагалі не залучені власники інших квартир, які давали згоду на встановлення металевої решітки та без залучення яких неможливо вирішити питання щодо демонтажу металевої решітки у будинку.

Діючим процесуальним законодавством не передбачено залучення до участі в справі вказаних осіб на стадії апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.