Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/651/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ябчик Н.М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів :
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

за участю представника банку

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 листопада 2013 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В серпні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»
(далі-банк) звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Зазначав, що 07
квітня 2011 року між банком та
відповідачем ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав споживчий кредит в сумі 6595
грн. 02 коп. зі сплатою 0,12 відсотків
річних, з кінцевим терміном повернення
не пізніше 06 квітня 2013 року. Умови
кредитного договору щодо внесення
щомісячного платежу відповідач
виконував не належним чином, внаслідок
чого виникла заборгованість за
кредитом в сумі 40349 грн. 20 коп., яка
складається із простроченої
заборгованості за кредитом 4372 грн. 80
коп., заборгованості по процентам 4 грн.
37 коп., заборгованості по комісії 3693
грн. 28 коп., пені 29 881 грн. 17 коп., штрафу
(фіксована частина) 500 грн., штрафу
(процентна складова) 1 897 грн. 58 коп.

Просив суд стягнути з
відповідача на користь банка вказану
заборгованість та 403 грн. 49 коп.
судового збору.

Рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 листопада 2013 року позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що позивачем не доведено
факту отримання нею коштів в кредит,
відсутня інформація про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту, умови
надання споживчого кредиту нею не
підписані, суд допустив подвійну
відповідальність пеню та штраф, а
визначений банком розмір пені є явно
несправедливим та завищеним.

В засіданні апеляційного суду
представник банку просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону. Відповідач ОСОБА_2 про
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином під
розписку (а.с.93,95), в засідання
апеляційного суду не прибула, подала
заяву про розгляд справи у її
відсутності (а.с.97).

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Матеріалами справи
підтверджується, що 07 квітня 2011 року
відповідач подала банку заяву про
надання споживчого кредиту в сумі 6595
грн. 02 коп. шляхом перерахування на
рахунок торгівельно - сервісного
підприємства на строк 24 місяці з 07
квітня 2011 року по 06 квітня 2013 року
включно зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 0.01% на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту зі сплатою щомісячного
платежу в сумі 505 грн.97 коп. в період з 7
по 12 число. Дата останнього погашення
заборгованості має бути не пізніше ніж
06 квітня 2013 року (а.с.5).

Своїм підписом відповідач
підтвердив факт отримання повної
інформації про умови кредитування в
банку, факт ознайомлення з Умовами
надання споживчого кредиту, Тарифами
банку, які були надані йому в
письмовому вигляді та згоду з тим, що
його заява з Умовами надання
споживчого кредиту, Тарифами становить
між ним та банком кредитно-заставний
договір (а.с.5-12). Зазначеним
спростовуються доводи апеляційної
скарги про ненадання їй інформації
щодо споживчого кредиту. Крім того,
відповідачем умови кредитного
договору виконувалися, а прострочення
платежу по кредиту вперше виникло в
грудні 2011 року (а.с.4).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Суд правильно встановив, що
відповідач порушив умови договору
щодо своєчасного повернення кредиту,
погашення процентів за користування
кредитом та комісії, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 17
червня 2013 року становить 40349 грн. 20 коп.
і складається із простроченої
заборгованості за кредитом 4372 грн. 80
коп., заборгованості по процентам 4 грн.
37 коп., заборгованості по комісії 3693
грн. 28 коп., пені 29 881 грн. 17 коп., штрафу
(фіксована частина) 500 грн., штрафу
(процентна складова) 1 897 грн. 58 коп., що
підтверджується розрахунком (а.с.4).

Істотними умовами кредитного
договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638
та ст. 1054 ЦК України є умови про мету,
суму і строк кредиту, умови і порядок
його видачі і погашення, розмір,
порядок нарахування та виплата
процентів, відповідальність сторін.

Пунктом 5.1 укладеного між сторонами
договору передбачено, що в разі
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
але не менше 1 грн., при цьому відсотки
за користування кредитом на суму
простроченої заборгованості додатково
до вищезазначеної пені банком не
нараховуються. При порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову (п.5.3 договору).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК
України). Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (
ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Цивільне законодавство не
встановлює обмежень передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з боржника,
який порушив умови договору, штрафу
та пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

У постанові Верховного Суду
України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
викладена правова позиція, що у разі
встановлення у договорі різних видів
цивільно-правової відповідальності за
різні порушення його умов, одночасне
застосування таких заходів
відповідальності не свідчить про
недотримання положень, закріплених у
ст. 61 Конституції України щодо заборони
подвійної цивільно-правової
відповідальності за одне і те саме
порушення, яка, відповідно до положень
статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою
для всіх судів України.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним
(презумпція правомірності правочину).
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215
ЦК України ). Позов про визнання
недійсним кредитного договору
відповідачем не заявлявся, договір не
визнано судом недійсним.

Не ґрунтуються на законі доводи
апеляційної скарги про те, що розмір
пені за кредитним договором не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується.
Кредитний договір укладено між банком
та фізичною особою ОСОБА_2

У рішенні Конституційного Суду
України №7-рп/13 від 11 липня 2013 року за
конституційним зверненням гр..ОСОБА_3
зазначено, що в аспекті
конституційного звернення положення
другого речення преамбули Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями статей 1, 3 цього закону
потрібно розуміти так, що обмеження
пені у грошових зобов'язаннях
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
поширюється на правовідносини,
суб'єктами яких є лише підприємства,
установи та організації незалежно від
форм власності і господарювання та
фізичні особи підприємницької
діяльності (підприємці). Таким чином,
обмеження пені подвійною обліковою
ставкою Національного банку України не
розповсюджується на правовідносини, в
яких однією із сторін є фізична особа.

Разом з тим, ухвалюючи рішення
про стягнення пені в сумі 29881 грн.17 коп.,
суд в порушення норм процесуального
права зовсім не дав правової оцінки
викладеним в письмовому запереченні на
позов доводам відповідача про те, що
розмір пені є значно завищеним,
неспівмірним із заборгованістю по тілу
кредиту, суперечить принципам
справедливості та добросовісності та є
підставою для її зменшення (а.с.30-34).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи те, що відповідач
виконувала умови договору, на
погашення тіла кредиту сплатила 2222
грн.22 коп., розмір заборгованості по
кредиту становить 4372 грн. 80 коп., крім
пені відповідач за умовами договору
сплачує комісію, штраф, а пеня
встановлена у розмірі 1,25% від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
виходячи з того, що межі дії принципу
свободи договору визначаються
законодавством з урахуванням
критеріїв справедливості,
добросовісності, пропорційності і
розумності, колегія суддів вважає, що
розмір пені необхідно зменшити з 29881
грн. 17 коп. до 10000 грн.

Також колегія суддів враховує
рішення Конституційного Суду України
у справі № 1-26/2011 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011, в якому зазначено, що держава,
держава забезпечує особливий захист
більш слабкого суб'єкта економічних
відносин, а також фактичну, а не
формальну рівність сторін у
цивільно-правових відносинах, шляхом
визначення особливостей договірних
правовідносин у сфері споживчого
кредитування та обмеження дії
принципу свободи цивільного договору.
Це здійснюється через встановлення
особливого порядку укладення
цивільних договорів споживчого
кредиту, їх оспорювання, контролю за
змістом та розподілу відповідальності
між сторонами договору.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, порушив
норми процесуального права, що згідно
п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
частково. Відповідно до ч. 1 і ч.5 ст.88
ЦПК України позивачеві суд присуджує з
відповідача понесені судові витрати у
справі пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог: судовий
збір в сумі 204 грн.68 коп.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 листопада 2013 року .

Позов публічного акціонерного
товариства «Акцент Банк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент Банк» заборгованість за
кредитним договором від 07 квітня 2011
року, визначену станом на 17 червня 21013
року в сумі 20468 грн.03 коп., яка
складається із простроченої
заборгованості за кредитом 4372 грн. 80
коп., заборгованості по процентам 4 грн.
37 коп., заборгованості по комісії 3693
грн. 28 коп., пені 10000 грн., штрафу
(фіксована частина) 500 грн., штрафу
(процентна складова) 1 897 грн. 58 коп. та
судовий збір в сумі 204 грн.68 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: