Справа № 755/1119/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
м.
Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про визнання заповіту недійним,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста
Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання
заповіту недійним.

Відповідно до ч.1 ст.114 Цивільного
процесуального кодексу України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за місцем
знаходження майна або основної його
частини.

Правила виключної підсудності,
визначені у частині першій ст.114
Цивільного процесуального кодексу
України, які застосовуються до позовів
з приводу нерухомого майна, та
стосуються позовів, пов'язаних з правом
особи на нерухоме майно (земельні
ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз'яснено у п.41 та п.42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року за № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», перелік позовів, для яких
визначено виключну підсудність (стаття
114 ЦПК) є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має
бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності
(наприклад, при об'єднанні позовів, на
один з яких поширюється дія правила про
виключну підсудність) мають
застосовуватися правила виключної
підсудності.

Виключну підсудність встановлено для
позовів, що виникають із приводу
нерухомого майна (частина перша статті
114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до
нерухомого майна належать: земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
них, переміщення яких є неможливим без
їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (стаття 358
ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Як убачається зі змісту позовної заяви,
між сторонами у справі виникли
цивільно-правові відносини, які
пов'язанні з виникненням права на
спадкування майна спадкодавця,
об'єктом якого виступає АДРЕСА_1, що
територіально відноситься до
Оболонського району міста Києва.

Таким чином, така категорія позовів
віднесена до виключної підсудності,
яка встановлена ч.1 ст.114 Цивільного
процесуального кодексу України.
Виходячи зі змісту позовної заяви,
відсутні підстави для розгляду даного
спору за місцем знаходження
відповідача, як це передбачено ч.2 ст.109
Цивільного процесуального кодексу
України.

З огляду на викладене, суддя приходить
до висновку, що дана справа не підсудна
Дніпровському районному суду міста
Києва, оскільки даний спір має
розглядатись за правилами виключної
підсудності, як це передбачено ст.114
Цивільного процесуального кодексу
України, в той же час спірний об'єкт
нерухомого майна не знаходяться в
межах юрисдикції Дніпровського
районного суду міста Києва, що
зумовлює повернення позивачу ОСОБА_1
позову поданого від його імені до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання
заповіту недійним для звернення з
даними позовом до належного суду за
правилами виключної підсудності, тобто
за місцем знаходження об'єкту
нерухомого майна.

Відповідно до положень п.2 ч.1 статті 7
Закону України «Про судовий збір» ,
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.114,
п.4 ч.3 ст.121, 209-210 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про визнання заповіту недійним
повернути позивачу, для подання до
належного суду.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
грн. 40 коп., який сплачено на підставі
квитанції №19015727 від 30 грудня 2013 року
на рахунок №0005 МФО №820019,
відкритий в ГУДК України в м. Києва,
отримувач УДК в Дніпровському районі
м. Києва.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70
коп., який сплачено на підставі
квитанції №19015731 від 30 грудня 2013 року
на рахунок №0005 МФО №820019,
відкритий в ГУДК України в м. Києва,
отримувач УДК в Дніпровському районі
м. Києва.

Роз'яснити позивачу його право
звернутись з цим позовом до суду з
урахуванням правил виключеної
підсудності, як це передбачено ст.114
Цивільного процесуального кодексу
України, за місцем знаходження об'єкту
нерухомого майна, тобто до
Оболонського районного суду міста
Києва.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я