АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-5996/11
Номер провадження 22-ц/786/151/14
Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Омельченко Л.М. , Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 30 липня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Ліквідаційної комісії
товариства з обмеженою
відповідальністю Полтавська
промислово - торгова фірма « Електрон»,
третя особа ПП Полтавське бюро
технічної інвентаризації «
Інвентаризатор» про визнання
договору дарування недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії та
визнання свідоцтва про право
власності недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

.

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з зазначеним позовом, в якому
просила визнати недійсним договір
дарування від 13.11.2011 року, згідно якого
ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 2/5 частини
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.
Позивачка зазначала, що вона була
учасником ТОВ ППТФ «Електрон», після її
виходу, товариство з нею в повному
обсязі не розрахувалось, в зв'язку з чим
ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 02.03.2009 року
накладено арешт на майно ТОВ ППТФ
«Електрон» в частині, що відповідає
розміру вартості частки ОСОБА_1 в сумі
129170,45 грн. на підставі якої Октябрським
ВДВС Полтавського МУЮ було винесено
постанову про накладення арешту. Разом
з тим, відповідач згідно рішення зборів
учасників товариства отримав в рахунок
компенсації своєї частки нежитлове
приміщення за вищевказаною адресою,
оформив право власності на підставі
відповідного рішення Октябрської
районної в м. Полтаві ради та подарував
ОСОБА_3

В свою чергу, рішення ради, на підставі
якого відповідач оформив право
власності, було скасовано органом
місцевого самоврядування 27.01.2011 року за
протестом прокурора, в зв'язку з чим
позивачка просила суд задовольнити її
позовні вимоги, визнати договір
дарування недійсним, зобов'язати БТІ
скасувати реєстрацію права власності,
поновивши його за ТОВ ППТФ «Електрон»,
визнати свідоцтво про право власності
від 16.08.2010 року, видане на ім'я ОСОБА_2,
недійсним.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 30 липня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Ліквідаційної комісії ТОВ ППТФ
«Електрон», третя особа ПП Полтавське
бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» про визнання
договору дарування недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності - відмовлено.

З рішенням суду не поголилась
позивачка ОСОБА_1 та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, за
необхідне її відхилити за наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
не є стороною оспорюваної угоди,
матеріали справи не містять даних щодо
порушення її прав та законних
інтересів договором дарування,
укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.06.2010 року зборами учасників ТОВ ППТФ
«Електрон»було прийнято рішення про
припинення діяльності, шляхом
ліквідації товариства.

Протоколом № 27 від 01.07.2010 року
загальних зборів учасників ТОВ ППТФ
«Електрон» прийнято рішення про вихід
зі складу товариства ОСОБА_2 та
проведення ОСОБА_2 виплати в натурі
вартості частки, шляхом передачі
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 / а.с.
89-93 Том 1/.

Також, 10 серпня 2010 року Октябрською
районною у м. Полтаві радою, на підставі
поданих ОСОБА_2 правовстановлюючих
документів прийнято рішення № 362
про оформлення за ним права приватної
власності на 59/100 частин нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1. Зобов'язано ПП
ПБТІ «Інвентаризатор» підготувати та
оформити свідоцтво про право приватної
власності і провести реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 / а.с. 15 Том 1/

13.11.2011 року згідно нотаріально
посвідченого договору дарування
ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 2/5 частини
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 / а.с.
8-9 Том 1/.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Полтавської області від 24.01.2012 року
припинено провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ ППТФ «Електрон»
про визнання рішення загальних зборів
недійсними, у зв'язку з припиненням
діяльності суб'єкту господарювання ТОВ
ППТФ «Електрон».

За таких обставин Октябрський районний
суд зробив висновок, що на час розгляду
справи відсутні будь-які судові
рішення, що підтверджували б наявність
у ОСОБА_1 права на отримання від
товариства частини майна товариства,
пропорційно її частки у статутному
фонді товариства на час її виходу.

З таким висновком суду першої
інстанції, погоджується також колегія
суддів, виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 02 березня 2009
року накладено арешт на майно ТОВ
ППТФ «Електрон» в частині, яка
відповідає розміру вартості
частки позивачки у розмірі 129 170 грн 45
коп., а саме: на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1.

На підставі вказаної ухвали суду
Октябрським відділом державної
виконавчої служби Полтавського МУЮ 12
березня 2009 року винесено постанову
про накладення арешту на нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1.

На підставі рішення Октябрської
районної в м. Полтаві ради від 10 серпня
2010 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про
право власності на спірне нежитлове
приміщення.

13 листопада 2011 року на підставі
договору дарування ОСОБА_2 подарував
ОСОБА_3 2/5 частини спірного нежитлового
приміщення.

Рішенням Октябрської районної в м.
Полтаві ради від 27 листопада 2011
року за протестом прокурора м. Полтави
скасовано рішення Октябрської
районної в м. Полтаві
ради від 10 серпня 2010 року, на підставі
якого ОСОБА_2 оформив право власності
на спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 8 постанови від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 не мав права
на вчинення оспорюваного правочину,
оскільки на майно, яке стало предметом
дарування було накладено арешт та
оголошено заборону на відчуження цього
нежитлового приміщення ухвалами
Господарського суду Полтавської
області від 02.03.2009 року, 10.03.2009 року та
постановою № 11804499 від 12.03.2009 року
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
вищевказаною угодою не були порушені
права ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 22.11.2012
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 25.03.2013 року - визнано за ОСОБА_2 право
власності на нежитлові приміщення:
кабінет 11 пл. 8,9 кв.м.; вбиральня 12 пл. 1,2
кв.м.; умивальник 13 пл. 1,6 кв.м.; кабінет 14
пл. 17,4 кв.м.; кабінет 17 пл. 19,3 кв.м.;
кладова 20 пл. 3,2 кв.м.; тамбур 21 пл. 2,8
кв.м.; коридор 22 пл. 16,5 кв.м.; кабінет 23 пл.
9,2 кв.м.; торгівельна зала 24 пл. 244,9 кв.м.;
коридор 26 пл. 8,6 кв.м.; коридор 26 а пл. 20,4
кв.м.; склад 27 пл. 38,6 кв.м.; склад 28 пл. 41,3
кв.м.; коридор 29 пл. 4,8 кв.м.; умивальник 30
пл. 2,0 кв.м.; вбиральня 31 пл. 1,9 кв.м.;
загальною площею 442,6 кв.м., які
складають 59/100 частин нежитлового
приміщення, розташованого по АДРЕСА_1. /
а.с. 213-216, 219 -220 Том2/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.09.2013 року,
закрито касаційне провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Октябрського районного суду м.
Полтави від 22.11.2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Полтавської області
від 25.03.2013 року. / а.с. 206 -207 Том
2/.

Як вбачається зі змісту вказаної
ухвали, підставою закриття касаційного
провадження стало те, що зі змісту
оскаржуваних судових рішень не
вбачається, що цими судовими рішеннями
вирішено питання про права, свободи чи
обов'язки ОСОБА_1

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено дані обставини.

Також, колегія суддів не приймає
доводів апеляційної скарги в частині,
що договір дарування був вчинений під
впливом обману, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Правочин, визначений ст. 230 ЦК України,
належить до оспорюваних правочинів,
однак може бути визнаний судом
недійсним лише за позовом потерпілої
сторони (особи, яку ввели в оману).

Відповідно до п 26. Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06.11.2009 « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі
про визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання договору дарування
недійсним, зобов'язання вчинити певні
дії та визнання свідоцтва про право
власності недійсним.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 30 липня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ______________
О.О. Буленко

Судді: ____________ Л.М.Омельченко
___________ В.М. Триголов