АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/922/13-ц 22-ц/774/503/К/14
Справа № 211/922/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/503/К/14
Категорія № 5 ( ІІІ )
27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого - судді : Грищенко Н.М.,
суддів : Братіщевої Л.А., Турік В.П.,
при секретарі - Булах К.А.
за участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_4 -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 , третя особа Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Абсолют-5», про визнання
частки нерухомого майна особистою
приватною власністю та визначення
порядку користування житловою
У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Абсолют-5»
(надалі - ОСББ «Абсолют-5»), про визнання
частки нерухомого майна особистою
приватною власністю та визначення
порядку користування житловою
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 25 вересня 2004 року він
зареєстрував шлюб з відповідачкою.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син
ОСОБА_6. Подружжя мешкало у квартирі
АДРЕСА_1, яка 27 січня 2006 року була
приватизована відповідачем ОСОБА_4 та
Позивач ОСОБА_2 04 травня 2006 року за
кошти надані його батьками купив у
ОСОБА_7 ? частину квартиру АДРЕСА_1. З
березня 2012 року сторони спільно не
проживають, рішенням від 21 листопада
2012 року шлюб розірвано. Відповідач
чинить йому перешкоди у користуванні
спірною квартирою, створила нову сім'ю.
У зв'язку із цим, позивач просив суд
визнати 1/2 частку житлової квартири
АДРЕСА_1, придбану ним 04.05.2006 року
відповідно до договору купівлі -
продажу посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за р. №
2368, його особистою приватною власністю.
Усунути йому право на користування ?
часткою вказаної квартири, шляхом його
примусового вселення в помешкання.
Визначити порядок користування
квартирою: йому залишити у
користування житлову кімнату № 6,
площею 17,1 кв.м. обладнану лоджією II,
площею 1,8 кв.м., у користуванні
відповідачки залишити житлову кімнату
№ 2 - розміром 12,8 кв. м., обладнану
лоджією № І розміром 2,9 кв.м., житлову
кімнату № 5, площею 7, 4 кв.м. Решту місць :
кухню 7, площею 8, 9 кв.м., коридор 1, площею
8,5 кв.м., санвузол 3, площею 0,9 кв.м., ванну
кімната 4, площею 2,5 кв.м., залишити у
спільному користуванні. Зобов'язати
ОСББ «Абсолют-5», відкрити на його ім'я
та ім'я відповідачки окремі особові
рахунки по нарахуванню за спожиті
комунальні послуги, відповідно до
житлової площі, котра буде залишена в
їх користуванні та пропорційно їх
часткам від площі, залишеної у
загальному користуванні.
Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_2 право на користування
1/4 частини житлової квартири,
розташованої за адресою : АДРЕСА_1,
вселено ОСОБА_2 в квартиру.

Визначено порядок користування
житловою квартирою , розташованою за
адресою : АДРЕСА_1. Залишено в
користуванні ОСОБА_2 житлову кімнату
№ 2 площею 12,8 кв.м . обладнану лоджією
№ 1 площею 2,9 кв.м. , залишено у
користуванні відповідача ОСОБА_4
кімнату № 6 площею 17,1 кв.м. обладнану
лоджією № 2 , площею 1,8 кв.м., житлову
кімнату № 5 площею 7,4 кв.м. Решту місць
загального користування : коридор,
кухню , ванну кімнату, санвузол -
залишено в спільному користуванні. В
іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення заявлених
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при винесенні рішення та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції
зробив невірний висновок, що придбана
ним ? частина квартири за спільні
кошти подружжя. Судом не взято до
уваги відсутність доходів у
відповідача для утримання квартири.
Судом проігнорований факт, що кошти
на придбанні ? частини спірної
квартири були надані батьками
позивача після попереднього продажу
їх квартири.

Суд не вирішив питання про його право
власності на частку квартири, та не
звернув уваги на ? частину квартири
відповідача, яка нею також була
придбана у період шлюбу.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення суду
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно копії
свідоцтва про одруження сторони з
25.09.2004 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 21.11.2012 року шлюб між
ними розірвано (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про
народження від шлюбу сторони мають
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Відповідно до копії договору купівлі
- продажу від 04.05.2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим номером 2368 позивач
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 1/2 частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 за 14134,00
грн. (а.с. 11). Право власності позивача
на 1/2 частину вказаної квартири було
зареєстровано в державному реєстрі
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності (а.с. 10).

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції
керувався ст.ст. 60,61,70 СК України та
дійшов висновку, що ? частина спірної
квартири була придбана сторонами у
період шлюбу, тому є спільним майном
подружжя.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 Постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Звертаючись до суду з позовом
позивач ОСОБА_2 в обґрунтування
позовних вимог посилався на ст.57 СК
України, яка передбачає, що особистою
приватною власністю чоловіка є майно,
набуте ним за час шлюбу, але за кошти,
які належали йому особисто.

Однак, позивач ОСОБА_2, в порушення ч.3
ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надав
належні та допустимі докази, що спірна
? частина квартири АДРЕСА_1 була
придбана ним за особисті кошти, які
були надані його батьками від
продажу квартири.

Посилання позивача на свідчення його
родичів, про надання коштів на
покупку частки квартири , колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
документальних доказів передання
коштів, або доказів продажу його
батьками квартири, розмір отриманих
коштів, джерело їх отримання
позивачем суду ані першої, ані
апеляційної інстанції не надано.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що у
період купівлі частки квартири
відповідач ніде не працювала, хоча
була працездатною, не хворіла, а він
один працював, отримував заробітну
плату, утримував сім'ю, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки ч.1 ст.60
СК України передбачено, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу ,
належить дружині та чоловікові на
підставі спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини ( навчання,
ведення домашнього господарства ,
догляд за дітьми, хвороба, тощо)
самостійного заробітку ( доходу).

Сторонами не заперечується, що право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 отримала в
результаті приватизації Органом
приватизації Управління житлово-
комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської ради , що підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
житло №Д64, яке видане 27.01.2006 року, що
убачається з тексту договору купівлі -
продажу ( а.с.11).

Пунктом 4 ч.1 ст.57 СК України
передбачено, що житло, набуте нею, ним
за час шлюбу внаслідок його
приватизації відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка.

Тому колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що не
відповідають вимогам законодавства
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
стосовно не взяття до уваги, що ?
частка спірної квартири була придбана
відповідачем ОСОБА_4 також в період
шлюбу, тому підлягає поділу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
доводи апеляційної скарги позивача,
щодо не вирішення судом питання про
виділ йому на праві особистої
власності частки спірної квартири.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції у мотивувальній частині
дійшов правильного висновку, що ?
частина квартири є спільною сумісною
власністю подружжя та визначив, що
частки подружжя є рівними по 1/4
частини, проте не зазначив в
резолютивній частині свого висновку,
стосовно даної позовної вимог ОСОБА_2

У зв'язку із чим, резолютивну частину
рішення суду першої інстанції
необхідно доповнити абзацом
наступного змісту: визнати за ОСОБА_2
право приватної власності на 1/4 частку
житлової квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314- 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И
Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 17 грудня 2013 року
доповнити абзацом наступного змісту:
визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/4 частку житлової квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: