Справа № 427/3850/13-ц
Провадження № 22ц/782/5479/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Медведєва А. М., Заіки В.
В.

При секретарі :
Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
«Свердловантрацит» в особі ВП УМТП про
визнання наказу незаконним, поновлення
на роботі, зобов'язання надати роботу,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивачка
звернулась до суду з вказаним позовом,
в обґрунтування якого вказала, що з
19.09.2011 року вона працювала у ВП «УМТС»
ДП «Свердловантрацит» у якості сторожа
та 24.10.2011 року була переведена
машиністом кочегаром. 29.12.2011 року
звільнена за переводом до ТОВ ДТЕК
«Свердловантрацит» та 30.12.2011 року
прийнята по переводу ТОВ ДТЕК
«Свердловантрацит», 17.04.2012 року
переведена підсобною працівницею,
15.10.2012 року переведена машиністом
кочегаром. 15.04.2013 року була звільнена з
закінченням опалювального сезону,
однак наказ про звільнення отримала
лише 27.04.2013 року. Також позивачка вважає
своє звільнення незаконним, оскільки
була прийнята на постійну роботу, а не
на сезонну, крім того їй не відомо, чи
надавав профком згоду на її звільнення,
під час звільнення вакантних місць
відповідачем не запропоновано, відмову
у переході на вакантне місце не надано.

У зв'язку з вказаним просить суд
поновити строк звернення до суду з
причини ознайомлення з наказом та
зверненням щодо проведення перевірки
законності звільнення. Визнати
звільнення незаконним та скасувати
наказ № 3314 від 15.04.2013 року. Стягнути з
відповідача на користь позивача
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу по дату закінчення
справи. Стягнути з відповідача на її
користь моральну шкоду, спричинену
незаконним звільненням у розмірі 10 000
грн. Допустити негайне виконання
рішення суду в частині поновлення
позивача на посаді та в частині
стягнення з відповідача на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах суми платежу за один
місяць.

Згодом позивачка уточнила позовні
вимоги та просила суд стягнути з
відповідача на користь позивача
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 7419,63 грн.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
«Свердловантрацит» в особі ВП УМТП про
визнання наказу незаконним, поновлення
на роботі, зобов'язання надати роботу,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, - відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду, вважаючи що суд
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
повністю задовольнити її позовні
вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції виконано.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що
трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

У п. 7 Пленуму Верховного Суду України
№9 від 06.111992р. «Про практику розгляду
судами трудових спорів» при укладенні
трудового договору на визначений строк
цей строк встановлюється погодженням
сторін і може визначатись як
конкретним терміном, так і часом
настання певної події.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 статті 23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимоги про їх
припинення.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом директора ВП «УМТП» ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» № 2/к від 30.12.2011 року
позивачка прийнята на посаду
машиністом (кочегаром) котельної
техбази.

Наказом директора ВП «УМТП» ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» № 181/к від 03.10.2012
року позивачку переведено на посаду
машиніста (кочегара) котельної другого
розряду на період опалювального сезону
з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року.

Наказом директора ВП «УМТП» ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» № 33/к від 15.04.2013
року позивачку звільнено з посади
машиніста (кочегара) котельної з 15.04.2013
року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України,
за закінченням строкового трудового
договору.

Як вбачається з особової картки
працівника та копії книги обліку руху
трудових книжок і вкладишів до них,
позивачка отримала трудову книжку
15.04.2013 року, про що свідчить її підпис
(а.с.17-18).

Таким чином, судова колегія вважає, що
звільнення позивачки проведено у
відповідності з вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
мало місце скорочення посади, яку вона
займала, а тому звільнення за
закінченням строку неможливе, на увагу
не заслуговують, оскільки, з матеріалів
справи вбачається, що позивачка була
ознайомлена з попередженням 28.12.2012 року
про те, що згідно наказу генерального
директора ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» від 25.12.2012 року № 415
«Про зміни структури ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» посада машиніст
(кочегар) котельної скорочується з
01.04.2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України та
їй будуть запропоновані інші посади і
професії у ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит»
та у разі згоди на перевід на іншу
посаду чи професію, їй необхідно надати
письмову заяву. Однак такої письмової
заяви позивачка відповідачу не надала
та продовжила працювати у якості
машиніста (кочегара) котельної.

Наразі, в матеріалах справи відсутні
відомості про те, чи відбувалося
скорочення посади машиніст (кочегар)
котельної у ВП «УМТП» ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит», та згідно наказу №
181/к від 03.10.2012 року позивачка працювала
за строковим трудовим договором на
період опалювального сезону з 15.10.2012
року по 15.04.2013 року, а тому була законно
звільнена з посади машиніста
(кочегара) котельної з 15.04.2013 року на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Разом з тим, судова колегія вважає, що
намір роботодавця скоротити посаду яку
займала позивачка не є підставою
провести її звільнення з цієї посади з
інших підстав у встановленому порядку,
що і було зроблено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску строку звернення до суду з
позовом з поважних причин та
клопотання поновити цей строк, на увагу
не заслуговують, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
відповідно до яких строк звернення до
суду та наслідки його пропущення
застосовуються у разі встановлення
порушення трудового законодавства при
звільненні, а у даному випадку у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
за необґрунтованістю, отже дотримання
строків та їх пропуск не має юридичного
значення.

Крім того, колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги стосовно того, що при звільненні
позивачки, як члена профспілки, не був
дотриманий порядок погодження
звільнення з профспілковим комітетом,
оскільки згідно положень ст. 43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених пунктами 1
(крім випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5,7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Однак звільнення позивачки відбулося у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору на підставі п.2 ст.36
КЗпП України, а тому в даному випадку
звільнення не потребує погодження
виборного профспілкового органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника)
підприємства, установи, організації,
членом якої є працівник.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що позивачка була прийнята на
постійну роботу а не на сезонну
суперечать матеріалам справи. Інші
доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, зводяться до не згоди з
висновками суду по оцінці доказів, але
згідно зі ст. 212 ЦПК України право
оцінки наданих доказів належить
безпосередньо суду.

Доказів, які б спростовували
висновки суду, апелянтом не надано.

Встановивши на підставі
доказів, яким було надано належну
оцінку те, що строковий трудовий
договір було укладено між сторонами
правомірно, ОСОБА_2 знала про укладення
з нею строкового трудового договору і
погоджувалася з його умовами, а також
факт дотримання відповідачем
трудового законодавства при
звільненні позивачки з роботи за п. 2 ст.
36 КЗпП України, районний суд
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові за необґрунтованістю.

Також колегія суддів вважає, що інші
заявлені в позовній заяві вимоги про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнення моральної
шкоди є похідними від основної вимоги,
а тому суд першої інстанції правильно
відмовив в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 209, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 22
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :