Справа № 349/846/13-ц
Провадження № 22-ц/779/417/2014
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
кредитного договору припиненим за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Рогатинського районного суду від 12
грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_2 неналежно виконувала взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором від 07.03.2008 року. Станом на
10.02.2013 року допустила заборгованість по
кредиту на загальну суму 3832,35 долари
США, що еквівалентно 30620,49 грн. та
становить,зокрема: 1346,55 долари США-
заборгованість за кредитом, 2273,51 долари
США- заборгованість по процентах за
користування кредитом, 31,29 доларів США -
фіксована частина штрафу та 181,00
доларів США - процентна складова
штрафу. Посилаючись на зазначені
обставини та солідарний обов'язок
поручителя позивач просив
задовольнити позов.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась із
зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору припиненим.

Ухвалою Рогатинського районного суду
від 09 липня 2013 року дані позови
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рогатинського районого
суду від 12 грудня 2013 року у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

На рішення суду в частині відмови у
задоволенні первісного позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо повторного стягнення
банком суми заборгованості за тілом
кредиту, оскільки з цього приводу вже
ухвалено рішення суду. При цьому судом
не взято до уваги, що повного та
належного виконання грошових
зобов'язань не відбулось, а тому згідно
умов договору позивачем було
продовжено нарахування процентів за
користування кредитом та штрафних
санкцій. Відповідно з моменту
ухвалення рішення на день подачі
другого позову загальна
заборгованість відповідача
збільшилась.

Неправильним є також і висновок суду
щодо припинення дії кредитного
договору у зв'язку із стягненням
заборгованості згідно рішення
Рогатинського районного суду від 21.04.2010
року, оскільки наявність даного
рішення за відсутності реального
виконання боржником свого зобов'язання
не свідчить про припинення договірних
правовідносин між сторонами.

Посилаючись на вказані обставини
просив рішення суду в цій частині
скасувати, ухваливши нове рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не
визнала посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_3 в засідання не з'явилась будучи
належним чином повідомленою, що не
перешкоджає розгляду справи у її
відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції
виходив з того, що зобов'язання ОСОБА_2
по кредитному договору припинились 10
травня 2012 року, оскільки рішенням
Рогатинського районного суду від 21
квітня 2010 року з неї та поручителя
стягнуто в солідарному порядку всю
суму непогашеного тіла кредиту та
відповідні проценти і дане рішення
суду виконане. Тому відповідно
відсутні підстави, встановлені ст. ст.
526,527,530, 1050,1054 ЦК України, для
задоволення позовних вимог.

Проте погодитись із таким висновком
місцевого суду не можна, тому що суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно
кредитного договору, укладеного 07.03.2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2,
остання отримала кредит в сумі 4 500
доларів США шляхом перерахування
кредитних коштів на картрахунок,
відкритий згідно договору №213145-CFRD від
07.03.2008 року, строком до 25.08.2009 р. зі
сплатою відсотків у розмірі 26 % за
користування кредитними коштами
(а.с.14-19).

Для забезпечення виконання зобов'язань
за даним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договір поруки,
відповідно до умов якого боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники (а.с.
23).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема ст. 559 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбаченого
договором або законом, припиняється
його виконання, проведеним належним
чином. Таким слід вважати виконання з
додержанням визначених законодавством
чи договором певних умов, якими щодо
кредитних договорів є, зокрема,
повернення, платність та строковість.

В той же час наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке своєчасно не виконано
боржником, не припиняє правовідносин
сторін кредитного договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Встановлено, що рішенням Рогатинського
районного суду від 21 квітня 2010 року
частково задоволено позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та стягнуто на його
користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16
029,03 грн., заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою Рогатинського районного суду
від 30 липня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 11 листопада 2010 року,
розстрочено виконання рішення
Рогатинського районного суду від 21
квітня 2010 року в термін на один рік
шість місяців до повного погашення
боргу в рівних частинах зі сплатою
кожного місяця суми 906,07 грн. (а.с. 67-68).

З матеріалів справи вбачається, що лише
10 травня 2012 року виконавче провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2-20 про стягнення солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості у
розмірі 16029,03 грн. закінчено у зв'язку з
повним фактичним виконанням рішення
(а.с. 69).

Тобто за таких обставин мало
місце здійснення погашення
заборгованості за кредитним договором
по рішенню суду протягом кількох років
у період дії кредитного договору та
нарахування процентів за користування
коштами.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України місцевий суд зазначені вище
обставини справи уваги не звернув та не
врахував, що відсутність реального
виконання боржником свого зобов'язання
не свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового
зобов'язання,не позбавляє кредитора
права на отримання процентів за
користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

Разом з тим колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ПАТ «ПриватБанк» виходячи з
наступного.

За змістом ст. ст. 58, 60 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» просив стягнути з
відповідачів заборгованість станом на
10 лютого 2013 року у розмірі 3832,35 доларів
США з них: 1346,55 доларів США
заборгованості за кредитом, 2273,51
доларів США заборгованості по
процентах за користування кредитом, 31,29
доларів США - фіксована частина штрафу
та 181,00 доларів США - процентна складова
штрафу.

Зі змісту рішення Рогатинського
районного суду від 21 квітня 2010 року
вбачається, що у зв'язку із неналежним
виконанням умов кредитного договору
ПАТ «ПриватБанк» звернувся в суд з
позовом до відповідачів про дострокове
повернення частини позики, яка станом
на 13 серпня 2009 року становила 2483,59
доларів США, з них: 2201,99 доларів США-
заборгованість за кредитом, 133,53
доларів США- заборгованість по
процентах за користування кредитом, а
також штрафи: 31,29 доларів США -
фіксована частина та 116,78 доларів США -
процентна складова. В мотивувальній
частині рішення зазначено про часткове
задоволення позову, зокрема щодо
стягнення заборгованості по тілу
кредиту (з врахуванням 909 грн.,сплачених
як винагороду за оформлення кредитного
договору, а також внесених 21,94 долари
США, що еквівалентно 1720,55 грн.),
процентів за користування кредитом та
про відмову в стягненні штрафних
санкцій в розмірі148, 07 долари США, що
еквівалентно 1185,27 грн. В той же час в
резолютивній частині рішення
зазначено лише загальну суму
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 16 029,03 грн., яку стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.63-66).

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи представника апелянта про те, що
погашення заборгованості за кредитом
згідно рішення Рогатинського
районного суду від 21 квітня 2010 року
здійснювалося в порядку, визначеному
п.3.3. договору, зокрема першочергове
стягнення штрафних санкцій та
процентів за користування кредитом,
оскільки це суперечить змісту цього
рішення.

При цьому колегія суддів виходить
також з передбаченого законом принципу
відповідності мотивувальній частині
рішення його резолютивної частини, яка
повинна містити вичерпні, чіткі,
безумовні й такі, що випливають зі
встановлених фактичних обставин,
висновки по суті розглянутих вимог і
залежно від характеру справи давати
відповіді на інші питання, зазначені у
статтях 215-217 ЦПК України.

Враховуючи принцип безпосередності
судового розгляду (ст.159 ЦПК), рішення
може бути обґрунтоване лише доказами,
одержаними у визначеному законом
порядку та дослідженими в тому
судовому засіданні, в якому
ухвалюється рішення.

В той же час будь-яких доказів щодо
підтвердження розміру заборгованості,
зокрема суми заборгованості по
процентах за користування кредитом,
штрафу за період починаючи з 13 серпня
2009 року (станом на який стягнуто
заборгованість по кредиту рішенням
Рогатинського районного суду від 21
квітня 2010 року ) до виконання рішення
суду тощо позивачем не подано.

Крім того, в апеляційному суді
представник позивача не заявляла
клопотання про витребування доказів (в
даному випадку розрахунку розміру
заборгованості) у встановленому
законом порядку.

З врахуванням наведених обставин
колегія суддів приходить до висновку,
що порушення судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
закону призвело до неправильного
вирішення справи, а тому постановлене
рішення в зазначеній частині підлягає
до скасування з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволені
позову в цій частині за недоведеністю
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржено, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-314, 316,317 ЦПК
України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Рішення Рогатинського районного суду
від 12 грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко