Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/262/14
у 1 інстанції Дзямко О.П.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Харківського національного
університету внутрішніх справ на
рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 05 листопада
2013 року по справі за позовом
Харківського національного
університету внутрішніх справ та
Міністерства внутрішніх справ України
до ОСОБА_6 про стягнення витрат,
пов'язаних з навчанням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року Харківський
Національний університет внутрішніх
справ (далі - Харківський НУВС) та
Міністерство внутрішніх справ України
(далі - МВС України) звернулись до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
30 липня 2002 року відповідача було
зараховано до складу курсантів
Харківського НУВС. 10 жовтня 2002 року між
НУВС та відповідачем укладено договір
(угоду) про підготовку фахівців у
національному університеті внутрішніх
справ за державним замовленням. Згідно
з пп. 2.5, 3.6 зазначеної угоди відповідач
зобов'язувався у разі звільнення з
органів внутрішніх справ до закінчення
трьохрічного терміну перебування на
службі за власним бажанням
відшкодувати у повному обсязі фактичні
витрати, пов'язані з його утриманням
під час навчання в університеті. Після
закінчення навчання відповідач свої
зобов'язання відповідно до даного
договору не виконав, пропрацював лише 10
місяців 8 днів, у зв'язку з чим позивачі
просили стягнути з відповідача на
користь Харківського НУВС фактичні
витрати, пов'язані з навчанням у
розмірі 12 910 грн. 77 коп.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 05 листопада
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківський
національний університет внутрішніх
справ посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції, виходив з
того, що позивачем не були виконані
умови угоди у зв'язку з чим звільнення
відповідача зі служби в органах
внутрішніх справ відбулось з поважних
причин.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом попередньої інстанції
встановлено, що 10 жовтня 2002 року між
Харківським НУВС та ОСОБА_6 укладено
договір (угоду) про підготовку фахівців
в Національному університеті
внутрішніх справ за державним
замовленням із числа осіб цивільної
молоді, рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ України та їх
працевлаштування. Відповідно п. 3 даної
угоди підставами для відшкодування МВС
України вартості навчання є звільнення
з органів внутрішніх справ до
закінчення трирічного терміну
перебування на службі після навчання
за власним бажанням без поважних
причин.

Відповідно до витягу з протоколу
персонального розподілу випускників
Харківського НУВС у 2007 році рядового
міліції ОСОБА_6 направлено на посаду
Енергодарського МВ УМВС України в
Запорізькій області -
інженером-програмістом (т. 1 а.с. 148).

Відповідно до наказу УМВС в
Запорізькій області № 380о/с від 7 серпня
2007 року ОСОБА_6 призначено на посаду
оперуповноваженого групи по боротьбі з
незаконним обігом наркотиків
Енергодарського міського відділу УМВС
України в Запорізькій області.

Наказом УМВС України з Запорізькій
області № 245о/с від 15 травня 2008 року
ОСОБА_6 звільнено з органів внутрішнім
справ за власним бажанням. Вислуга на
день звільнення складає: календарна - 3
роки 6 місяців 18 днів; у пільговому
обчисленні - 4 роки 1 місяць 7 днів.

З матеріалів справи вбачається, що
служба ОСОБА_6 в органах внутрішніх
справ після закінчення вищого
навчального закладу складає:
календарна - 0 років 10 місяців 8 днів, у
пільговому обчисленні - 1 рік 3 місяці 12
днів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
фактично послався на порушення п. 4.9
вказаної угоди від 10 жовтня 2002 року
відповідно до якого підставою
дострокового розірвання угоди без
відшкодування вартості навчання є
призначення випускника без його згоди
не на ту посаду, що вказана в протоколі
персонального розподілу, і не
виконання в зв'язку з цим замовником
взятих на себе зобов'язань (т. 1 а.с. 5
зворот).

Суд першої інстанції помилково виходив
з того, що ОСОБА_6 згоди на призначення
його на посаду оперуповноваженого
групи по боротьбі з незаконним обігом
наркотиків Енергодарського міського
відділу УМВС України в Запорізькій
області не надавав.

В порушення п. 4 ст. 60 ЦПК України
зазначений висновок суду першої
інстанції фактично ґрунтується на
припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь які
докази, що на момент призначення
відповідач не був згоден з займаною
посадою оперуповноваженого. Навпаки
факт його служби на посаді
оперуповноваженого понад 10 місяців і
звільнення за власним бажанням, а не в
зв'язку з не призначенням його на іншу
посаду, та відсутність в матеріалах
справи будь-яких звернень до
керівництва чи сторони за договором з
заявою про незгоду з займаною посадою,
чи про перевід його на іншу посаду
говорять про зворотнє.

Порядок підготовки фахівців у вищому
навчальному закладі МВС України за
державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді, рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ України та їх
працевлаштування на час виникнення
спірних правовідносин регулювався
наказом МВС України від 30 серпня 1999
року № 660, відповідно до якого на
ректорів вищих навчальних закладів МВС
України після зарахування осіб на
навчання за державним замовленням
покладався обов'язок укласти з ними
угоду.

Форма такої угоди передбачала її
укладення між вищим навчальним
закладом і особою, зарахованою на
навчання. Замовник, у даному випадку -
головне управління або управління МВС
України, на той час стороною угоди не
був.

У чинних нормативно-правових актах, а
саме: Законі України "Про освіту",
постанові Кабінету Міністрів України
від 22 серпня 1996 року № 992 та від 1
березня 2007 року № 313, наказі МВС України
від 14 травня 207 року № 150, а також у тих,
які діяли на момент укладення угоди, а
саме: постанові Кабінету Міністрів
України від 22 серпня 1996 року № 992,
наказів МВС України від 30 серпня 1999
року № 660 передбачається обов'язок
особи, яка здобула освіту, за кошти
державного або місцевого бюджетів і
направляється на роботу, відпрацювати
за направленням після закінчення
навчання не менше трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що
служба ОСОБА_6 в органах внутрішніх
справ після закінчення вищого
навчального закладу складає:
календарна - 0 років 10 місяців 8 днів, у
пільговому обчисленні - 1 рік 3 місяці 12
днів.

Згідно п. 14 Порядку працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 серпня 1996 року № 992, який
врегульовував спірні правовідносини
на час вступу ОСОБА_6 до університету, у
разі неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати всі витрати.

Дана вимога міститься також в п. 3.1
угоди від 10 жовтня 2002 року, зокрема нею
визначається, що підставою
відшкодування вартості навчання в разі
дострокового розірвання угоди є
звільнення з органів внутрішніх справ
до закінчення трирічного терміну
перебування на службі за власним
бажанням без поважних причин.

Перелік підстав дострокового
розірвання угоди без відшкодування МВС
України вартості навчання
передбачений пп. 4-5 угоди, а також п. 3.1
наказу МВС України від 30 серпня 1999 року
№ 660.

При цьому відповідач у порушення ст. ст.
10, 60 ЦПК України не надав судам жодних
доказів того, що його було звільнено з
поважних причин, також не навів підстав
звільнення від доказування, що є його
процесуальним обов'язком.

Відповідно до розрахунку складеного
Харківським НУВС, який відповідач не
оспорив, фактичні витрати, пов'язані з
навчанням ОСОБА_6 склали 12 910 грн. 77 коп.
(т. 1 а.с. 10).

Таким чином рішення суду першої
інстанції необхідно скасувати а позов
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського
національного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 05 листопада
2013 року у цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Харківського національного
університету внутрішніх справ,
Міністерства внутрішніх справ України
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Харківського національного
університету внутрішніх справ 12910 грн.
77 коп. фактичних витрат, пов'язаних з
навчанням, 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, та 518 грн. 79 коп.
витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: