Провадження № 2/344/714/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до відповідача, в обґрунтування якого
покликався на те, що він з ОСОБА_2
перебуває у зареєстрованому
виконкомом Сновидівської сільської
ради Бучацького району Тернопільської
області шлюбі з 05.12.2009р. (актовий запис
№12). У них народилось двоє дітей: донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 З серпня 2013р. стосунки між
ними погіршились, дружина забрала
дітей і поїхала проживати до своїх
батьків у Бучацький район. За час
перебування у шлюбі, ним та ОСОБА_2
набуто в спільну сумісну власність
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1
міської ради, яка зареєстрована на
дружину ОСОБА_2 Тому просить поділити
спільне майно з відповідачем, виділити
йому та визнати за ним право власності
на 1/2 частки спірної квартири.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
покликаючись на викладені в заяві
обставини, просили позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_5 позовні
вимоги заперечили частково,
покликаючись на письмове заперечення
(а.с.42-43).

Відповідач також суду пояснила, що від
спільного шлюбу у них народилося двоє
дітей, які на даний час проживають з нею
та перебувають на її утриманні, а тому
необхідно враховувати їхні права та
інтереси при поділі спільної сумісної
власності подружжя. Позивачу у
вказаній квартирі вважає, що слід
виділити 1/4 частку квартири. Тому
просила виділити та визнати за
відповідачем право власності на 1/4
частки квартири АДРЕСА_1 міської ради, а
право власності на решту частку
спірної квартири визнати за нею.

Заслухавши сторін та їх представників,
дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає наступне.

Судом встановлено, що сторони з 05.09.2001р.
перебувають у зареєстрованому
виконкомом Сновидівської сільської
ради Бучацького району Тернопільської
області шлюбі з 05.12.2009р. У подружжя
народилось двоє дітей: донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
які зареєстровані з відповідачем у
спірній квартирі АДРЕСА_1, та
проживають з відповідачем с. Сновидів
(а.с.8,9,55).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. ст. 69, 70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що за час шлюбу
сторонами набуто квартиру АДРЕСА_1
міської ради, загальною площею 49,9кв.м.,
житловою 19,1кв.м. Право власності на
спірну квартиру зареєстровано за
відповідачем (а.с.59,60). Неповнолітні
діти зареєстровані на проживання у
спірній квартирі і на даний час
проживають з відповідачем. Ця
обставина сторонами визнається та не
заперечується, а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Крім цього, за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти - ч. 3 ст. 70 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

При вирішенні даного спору суд
враховує, що з відповідачем у спірній
квартирі АДРЕСА_1 міської ради
зареєстровані неповнолітні діти. При
цьому, як вбачається з довідки
Золотопотіцької районної лікарні
(а.с.56), неповнолітній син ОСОБА_3
перебував на стаціонарному лікуванні з
07.12.2013р. по 12.12.2013р. з діагнозом: ГРВІ,
двобічний катаральний отит,
гіпертермічний синдром,
функціональний систолічний шум.

В судовому засіданні також
встановлено, що неповнолітні діти
сторін, які на даний час проживають з
матір'ю в с. Сновидів Бучацького району
Тернопільської області, перебувають на
відповідній черзі до дитячого садку
ДНЗ № 17 «Ромашка», який знаходиться в м.
Івано-Франківську (а.с.53,54), що в свою
чергу на думку суду сприятиме їх
достатньому розвитку, а відтак є
необхідність їх проживання в м.
Івано-Франківську.

Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону
дитинства» зобов'язано батьків
забезпечити дітям умови для
достатнього фізичного, духовного та
культурного розвитку.

Суд також враховує, що позивач
неодноразово притягався до
адміністративної відповідальності за
ст. 173-2 КУпАП (а.с.49,50), а також висновок
органу опіки та піклування та висновок
служби у справах дітей Бучацької
районної державної адміністрації
(а.с.51,52).

В той же час суд критично оцінює
посилання позивача на те, що наявність
рішення суду про стягнення з нього
аліментів є достатнім для забезпечення
потреб неповнолітніх дітей, а також що
на його думку це є підставою для поділу
квартири в рівних долях, оскільки, як
встановлено в судовому засіданні,
позивач надав допомогу на утримання
дітей за останніх пів року у розмірі
200грн., чого особисто не заперечив в
судовому засіданні, а наявність
рішення суду про стягнення з нього
аліментів не свідчить про сплату
останнім таких у визначеному в цьому
рішенні розмірі.

Відтак, враховуючи вищенаведене та
беручи до уваги інтереси дружини,
чоловіка та неповнолітніх дітей, суд
вважає, що такі позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню частково.

Судові витрати суд розподілив
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
(пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України,
ст. 368 ЦК України,ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Провести поділ спільного майна,
набутого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за час шлюбу,
наступним чином:

1.виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.,
зареєстрованому в с. Башуки
Кременецького району Тернопільської
області, проживаючому АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та
визнати за ним право власності на 1/4
частку квартири АДРЕСА_1;

2.виділити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованій АДРЕСА_1, проживаючій в
с. Синовидів Бучацького району
Тернопільської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та
визнати за нею право власності на 3/4
частки квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої АДРЕСА_1, проживаючої в
с. Синовидів Бучацького району
Тернопільської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.,
зареєстрованого в с. Башуки
Кременецького району Тернопільської
області, проживаючого АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати
по оплаті судового збору у розмірі 414
(чотириста чотирнадцять) гривень 40коп.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 26 лютого 2014р.