Провадження № 2/643/305/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року Московський районний суд м.
Харкова у складі головуючого судді
Майстренко О.М. при секретарі Постульга
О.Г., розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя -

ВС Т А Н О В И
В :

Позивач звернулася до суду з позовом
та просить визнати орендну плату, яку
отримував ОСОБА_2 за вес період здачі в
оренду квартири АДРЕСА_1 в сумі 47 500, 00
грн. спільною сумісно власністю
подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 32 750, 00 грн.

В обґрунтування посилається на те, що
05.06.2004 року між нею та Відповідачем було
укладено шлюб. 22 листопада 2011 року шлюб
між ними було розірвано. За чаї
перебування у шлюбі Відповідачу було
подаровано квартиру АДРЕСА_1. Вона
вселилась в квартиру і проживала до
розірвання шлюбу на правах члена сім*ї
власника квартири.

Згідно з положеннями ст. 62 СК України
якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Якщо один і подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід, (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Разом із подарованою квартирою до
Відповідача перейшли борги за
комунальні послуги в розмірі 10 000 грн.
Оскільки Відповідач не працював та не
мав такої суми коштів, рахунки за
комунальні борги були оплачені нею.

За весь час проживання в квартирі нею
неодноразово було зроблені косметичні
ремонти з метою покращення житлових
умов. Крім того, вона постійно
одноособово сплачувала всі рахунки за
комунальні послуги, оскільки була
єдиним працюючим членом сім'ї.
Оскільки, Відповідач протягом всього
подружнього життя не працював та не
приносив доходу в сім'ю, всі побутові
витрати на утримання Відповідача були
покладено на неї. Відповідач з лютого
2012 року здає квартиру в оренду,
отримуючи щомісячну орендну плату у
розмірі 2 500,00 грн. Таким чином, за період
від лютого 2012 року по серпень 2013 року
Відповідач отримав 47 500, 00 гр. орендної
плати за квартиру. Виходячи з положень
ст.62 СК України, орендну плату за
квартиру суд може визнати об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Оскільки, заробітної плати Позивача не
вистачало для задоволення потреб двох
дорослих людей, вона взяла споживчий
кредит на суму 18 000,00 грн. разом з
відсотками з метою відновлення
пошкодженого автомобіля та кредит на
суму 6000,00 грн. з відсотками для
придбання комп'ютера. Всі виплати по
кредитам вона здійснювала сама, що
підтверджується випискою з кредитної
історії. Згідно ст. 50 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, але
ніякої компенсації за виплати по
кредитах вона від Відповідача не
отримувала.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали в повному
обсязі.

Відповідач позов не визнав,
посилається на те, що квартиру в аренду
він не здавав, орендну плату не
отримував, крім того посилається на те,
що позивачем не надано суду доказів
позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає по наступним
підставам.

Як було встановлено судом, 05.06.2004 року
між сторонами було укладено шлюб. 22
листопада 2011 року шлюб між ними було
розірвано. За чаї перебування у шлюбі
Відповідачу було подаровано квартиру
АДРЕСА_1- договір дарування від 22.09.2006
року, посвідчений приватним нотаріусом
ХМНО, та зареєстрований за № 7536.

Позивач вселилась в квартиру і
проживала до розірвання шлюбу на
правах члена сім*ї власника квартири.

Згідно ст.. 57 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є:

Майно, набуте нею, ним до шлюбу,

Майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Таким чином спірна квартира є
особистою приватною власністю
відповідача.

Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони, та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Як вбачається з пояснень позивача та
наданих суду доказів, договір оренди
спірної квартири в письмовій формі не
укладався, даних, які б свідчили про
сплату орендної плати по справі не
мається.

Твердження позивача про сплату
комунальних послуг за спірну квартиру
та боргів є безпідставними, так як вони
не підтверджуються письмовими
доказами.

При таких обставинах позовні вимоги
задоволенню не підлягають, так як вони
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

Керуючись ст.. ст.. 57-60 ЦПК України, ст..
ст.. 364, 391 ЦК України, ст. ст. 57, 70, 71 СК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга в Харківський
апеляційний суд протягом 10 днів.

Суддя: