Справа № 461/4606/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/7394/14 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря - Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні Львівського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 8 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ за участю третьої особи: ОСОБА_6 про зобов'язання до вчинення дій

в с т а н о в и л а :

оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Заборонено органам приватизації здійснювати приватизацію житлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів. АДРЕСА_1 та встановлено заборону відчуження в будь-який спосіб даного житлового приміщення.

Ухвалу оскаржили Львівський державний університет внутрішніх справ, ОСОБА_6, просять її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначають, що суд не взяв до уваги рішення Галицького районного суду м. Львова від 07.05.2014 р., яке набрало законної сили, та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Львівської міської ради, департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, треті особи: Львівський державний університет внутрішніх справ, ОСОБА_6 про визнання ордера на спірне житлове приміщення недійсним. Цим же судовим рішенням встановлено правомірність надання житлового приміщення ОСОБА_6 та законність його права на вселення в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Проте суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, порушив права та обов'язки третьої особи - ОСОБА_6, право якого на вселення в спірне житлове приміщення встановлено судовим рішенням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відпові дачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до відповідача, з участю третьої особи ОСОБА_6 з позовом до суду про зобов'язання до вчинення дій, а саме визнати неправомірними дії посадових осіб Львівського державного університету внутрішніх справ при включенні ОСОБА_6 та членів його сім"ї до списку працівників університету, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень та визнати незаконним контрольний список працівників університету, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, у якому перебувають ОСОБА_6 та члени його сім"ї. .

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову позивач просив заборонити органам приватизації здійснювати приватизацію житлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів. АДРЕСА_1 та встановлення заборону відчуження в будь-який спосіб даного житлового приміщення, оскільки відповідачем при розподілі квартир порушено його право на житло, однак позивач не навів жодних обґрунтувань щодо неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. До того ж позивач просив накласти заборону на приватизацію квартири, яка належить третій особі - ОСОБА_6.

У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову місцевий суд прийшов до висновку, що незастосування заходів до забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира не належить відповідачу, що в свою чергу призвело до порушення прав ОСОБА_6, якому належить спірне житлове приміщення, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили і позивачами не представлено жодного доказу, який би підтверджував загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Таким чином суд першої інстанції, забезпечивши позов, обмежив права та обов'язки ОСОБА_6 щодо розпорядження власним житловим приміщенням.

Так як суд першої інстанції вирішив питання з порушенням норм процесуального права, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги Львівського державного університету внутрішніх справ, ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 8 жовтня 2014 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: