У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Тетіївського
районного суду Київської області від 9
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 28 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 24
вересня 2008 року ОСОБА_3, отримав кредит
у розмірі 20 тис. грн зі сплатою
34 % річних до 24 листопада 2009 року.
Цього ж дня, з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 було укладено два договори
поруки, за умовами яких поручителі
поручалися перед кредитором за
виконання зобов'язань позичальником.
Оскільки позичальник не виконав взяті
на себе зобов'язання за кредитним
договором, як він, так і поручитель на
претензії не реагували, станом на 24
березня 2013 року утворилась
заборгованість за кредитом у розмірі 21
428 грн 12 коп.

Ураховуючи наведене, позивач
просив стягнути солідарно з
відповідачів указану заборгованість.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 9 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачі порушили свої договірні
зобов'язання, проте позивач без
поважних причин пропустив строк
позовної давності, про застосування
якого заявлено відповідачами.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду, пославшись на те, що
перебіг строку позовної давності
почався з 25 листопада 2009 року, від дати
погашення кредиту, яка договором
визначена до 24 листопада 2009 року, а з
позовом про стягнення заборгованості
позивач звернувся 29 серпня 2013 року,
пропустивши трьохрічний строк
позовної давності.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що за кредитним
договором, укладеним 24 вересня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
останній отримав кредит у розмірі 20
тис. грн зі сплатою 34 % річних до 24
листопада 2009 року. Цього ж дня, з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_5
було укладено два договори поруки, за
умовами яких поручителі поручалися
перед кредитором за виконання
зобов'язань позичальником. Оскільки
позичальник не виконав взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, як
він, так і поручитель на претензії не
реагували, станом на 24 березня 2013 року
утворилась заборгованість за кредитом
у розмірі 21 428 грн 12 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

У ході розгляду справи ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилався на те, що
відповідачем 10 травня 2011 року було
здійснено погашення по кредиту у
розмірі 100 грн, надавши відповідну
роздруківку (а.с. 6), що свідчить про
перерив перебігу позовної давності.

Зазначені обставини підлягають
перевірці, так як відповідно до
ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Починаючи з дня вчинення
позичальником 10 травня 2011 року
погашення кредиту, перебіг
трьохрічного строку позовної давності
за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором спливає 10 травня 2014 року, а
позов було пред'явлено до суду у серпні
2013 року.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону та доводи позивача
про переривання позовної давності
уваги не звернув та оцінки їм взагалі
не дав; доводів сторін як на
підтвердження, так і на заперечення
позову належним чином не перевірив; не
встановив фактичні обставини, від яких
залежить правильне вирішення спору.

При цьому доводи позивача про те,
що відповідач здійснював часткове
погашення за указаним кредитним
договором не спростовані.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 28 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська