Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/236/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Савченко О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Запорізька універсальна
біржа «Україна ЛТД», про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 У
позові зазначалось, що 21.11.1996 року
сторони по справі згідно результатів
біржових торгів Запорізької
універсальної біржі «Україна ЛТД»
уклали договір купівлі-продажу 31/100
частини житлового будинку, за адресою:
АДРЕСА_1. Угода була посвідчена
директором біржі 21.11.1996 року за № 1752,
оскільки подальшого нотаріального
посвідчення тоді не вимагалося,
позивач в ОП «ЗМБТІ» зареєстрував
право власності на 31/100 частини будинку.
В позивача виникла необхідність
здійснити відчуження будинку, він
звернувся до нотаріуса, але йому було
відмовлено, оскільки вказаний договір
свого часу не було посвідчено
нотаріально.

У зв'язку з вказаними обставинами,
позивач просив суд визнати дійсною
угоду купівлі-продажу нерухомого майна
31/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладену між ним та відповідачем 21.11.1996
року, за якою відповідач продала, а він
придбав 31/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення представника апелянта,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що 21 листопада 1996 року
сторони по справі згідно результатів
біржових торгів Запорізької
універсальної біржі «Україна ЛТД»
уклали договір купівлі-продажу 31/100
частини житлового будинку, за адресою:
АДРЕСА_1. Угода була посвідчена
директором біржі 21.11.1996 року за № 1752 та
13 грудня 1996 року за №39428 зареєстровано
в ОП «ЗМБТІ» право власності на 31/100
частини будинку за покупцем, тобто за
позивачем.

Як свідчать матеріали справи,
продавець ОСОБА_4 позов визнала,
просила його задовольнити.

Підставою позову позивач зазначив те,
що в теперішній час нотаріус не вчиняє
нотаріальних дій щодо відчуження
належної частини домоволодіння, що
набуте позивачем за вказаним вище
правочином, посилаючись на те, що цей
правочин не відповідає вимогам ст.227 ЦК
України (в редакції 1963р.), через
відсутність нотаріального
посвідчення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що ОСОБА_4 не є належним
відповідачем, оскільки вона не
заперечує дійсності вчиненого
правочину.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти майно та
сплатити за нього визначену грошову
суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу). ЦК УРСР був прийнятий 18.07.1963 та
набув чинності з 1 січня 1964 року. Стаття
15 Закону України "Про товарну біржу" від
10.12.1991 року, яка була чинна станом на 21
листопада 1996 року року, тобто на дату
укладення правочину, встановлювала, що
угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.
При цьому законодавство на момент
укладення правочину, не пов'язувало
виникнення права власності з
реєстрацією, а само право власності
було зареєстровано (тобто визнано
державою Україна) за позивачем ОСОБА_3 у
відповідності до чинних на той момент
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженного наказом N 56 Державний
комітет України по
житлово-комунальному господарству від
13.12.1995 р., які передбачали в якості
правоустановчого документу
зареєстровані на біржі правочини.

Крім того, відповідно до ст. 47 ЦК
Української РСР, чинного на час
укладення спірної угоди, передбачено,
що нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Таким чином, вищевказаною нормою
законодавець визначив можливість
використання такого способу захисту
свого порушеного права як визнання
угоди дійсною лише у випадку, коли така
угода підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню, і тоді, коли
одна із сторін такої угоди ухиляється
від її нотаріального оформлення.

Позивач не навів жодного доказу щодо
ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, що унеможливлює
визнання угоди дійсною на підставі ст.
47 ЦК УРСР, та не зазначив за яких умов не
було у встановленому законом порядку
нотаріально посвідчено договір.

Твердження представника апелянта в
судовому засіданні апеляційного суду
про те, що відповідач ухиляється від
належного нотаріального посвідчення
правочину, укладеного між сторонами 21
листопада 1996 року, є неспроможними, з
огляду на те, що технічно посвідчити
такий правочин в нотаріальному порядку
на теперішній час не можливо, оскільки
ОСОБА_3 згідно реєстраційних
документів є власником зазначеної
частини домоволодіння, проте
відчужувачем повинен виступати
колишній власник, тобто відповідач
ОСОБА_4 з власності якої цей об'єкт
нерухомості вибув ще 21 листопада 1996
року.

Тобто обраний позивачем спосіб захисту
є помилковим, крім того, колегія суддів
враховує те, що позивач фактично
посилаючись на невизнання нотаріусом
правомірності правочину, спрямовує
позов виключно проти продавця, який
повністю визнає легітимність цього
правочину.

Рішення суду першої інстанції
постановлено у відповідності до норм
матеріального і процесуального права
при висновках суду, які відповідають
фактичним обставинам і наданим
сторонами доказам, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: