АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2461 /2014
інстанції - ЗахарчукС.С.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції в м. Києві, приватного
підприємства «Нива-В.Ш.», треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання акту уцінки
недійсним, визнання прилюдних торгів
такими, що не відбулись;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_4

на рішення Подільського районного суду
м.Києва від 02 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 02.12.2013 року у задоволенні
позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до
Відділу ДВС Подільського РУЮ в м. Києві,
приватного підприємства
«Нива-В.Ш.»,треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання акту уцінки недійсним,
визнання прилюдних торгів такими, що не
відбулись - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_2,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду, що позивач не
скористався своїм правом подання
скарги на дії державного виконавця, а
тому відсутні правові підстави для
визнання недійсним акту уцінки майна.
Звернення позивача до суду із вказаною
позовною заявою і є по суті скаргою.
Судом проігноровано факт порушення
державним виконавцем вимог чинного
законодавства при здійсненні другої
оцінки предмету іпотеки. Безпідставним
є також висновок суду про те, що дія
Закону України «Про іпотеку» зі
змінами, внесеними Законом України
22.09.2011 року, поширюється лише на
кредитні договори. Судом також не взято
до уваги, що актом від 26.11.2012 року
державним виконавцем майно уцінялося
вже вдруге, і не від стартової його
вартості в 912000 грн., а від ціни в 729600
грн., яка виникла в результаті першої
оцінки майна державним виконавцем на
підставі акту від 23.10.2012 року. Таким
чином, дане порушення є підставою для
визнання прилюдних торгів такими, що не
відбулись.

Представники ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», ВДВС Подільського РУЮ в м.
Києві, приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
розписки. Колегія суддів розцінила
причини неявки вказаних осіб як
неповажні та дійшла висновку про
можливість розгляду справи за їх
відсутності, відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України і розглянула справу у
відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК
України.

Неявка сторін по справі, третіх осіб в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
21.03.2007 року між ЗАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір № CM-SME
008/108/2007.

21.03.2007 року між ЗАТ «ОПТ Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк», та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №
PM-SME 008/108/2007, згідно якого предметом
іпотеки є нежилі приміщення (групи
приміщень №34 (в літ «В»), загальною
площею 107,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та належать
іпотекодавцю на праві приватної
власності, на підставі договору
купівлі-продажу предмету іпотеки.

Згідно з виконавчим листом, виданого
Подільським районним судом м. Києва, з
ОСОБА_2 стягнуто на користь TOB «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 198 095 дол.
43 центи США, 34 581 дол. 84 центи США
заборгованості за нарахованими
відсотками.

Відповідно до висновку про незалежну
оцінку майна від 06.07.2012 року ринкова
вартість нежилих приміщень (групи
приміщень № 34) (в літ. «В»), загальною
площею 107, 9 кв.м., складає 96/100 частин (від
нежилих приміщень в будинку пл. 113, 0
кв.м.), які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, які належать на праві
власності ОСОБА_2 станом на 06.07.2012 року
становить: 912 000 грн.

Згідно з актом уцінки від 26.11.2012 року,
складеним заступником начальника
Відділу державної виконавчої служби
Подільського РУЮ у м. Києві Слободчиком
Д.Г., майно, а саме: нежилі приміщення
(групи приміщень № 34) (в літ. «В»),
загальною площею 107, 9 кв.м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за
початковою (стартовою) ціною 912 000 грн.
без урахування ПДВ, уціняється на 40, 00 %
від початкової (стартової) ціни, і
становить 547 200 грн.

Відповідно до протоколу проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, яке
належать ОСОБА_2 від 26.12.2012 року № 1012736/3
переможцем прилюдних торгів визнано
ОСОБА_3 за ціною продажу нежилих
приміщень (групи приміщень № 34) (в літ.
«В»), загальною площею 107, 9 кв.м., складає
96/100 частин (від нежилих приміщень в
будинку пл. 113, 0 кв.м.), які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 547 300 грн.

Обґрунтовуючи позов про визнання акту
уцінки недійсним, позивач зазначав те,
що винесення зазначеного акту було
здійснено державним виконавцем
всупереч нормам аконодавства України,
оскільки дане майно було предметом
іпотеки згідно кредитного договору,
укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк»
21.03.2007 року, а отже, державний
виконавець зобов'язаний був керуватися
нормами Закону України «Про іпотеку»,
який діяв на час укладення договору,
чого зроблено не було.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК
України одним із способів захисту
порушеного права є визнання недійсним
правочину, укладеного з недодержанням
вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що підлягають примусовому виконанню в
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження»,
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, а
також Порядком реалізації
арештованого майна, затвердженим
наказом Міністерства юстиції України
від 15.07.1999 року № 42/5.

Цим Законом визначено загальні правові
основи організації та діяльності
державної виконавчої служби, її
завдання та компетенцію, а також
визначено учасників виконавчого
провадження, закріплено їхні права та
обов'язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження рішень, дій (бездіяльності)
державного виконавця та порядок цього
оскарження (статті 1, 2, 5, 7, 10, 11, 11-1, 85
Закону).

Відповідно до положень указаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (пункт
5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999
року).

Порушення, допущені державним
виконавцем при здійсненні своїх
повноважень, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження», в
тому числі, щодо визначення вартості чи
оцінки майна, тощо, підлягають
оскарженню в порядку, передбаченому
цим Законом.

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, мають
самостійний спосіб оскарження й не
можуть бути підставою для визнання
акту уцінки недійсними, а тому в цій
частині позову судом вірно відмовлено.

Підстави для визнання прилюдних торгів
такими, що не відбулися визначені ч.ч. 4,
8 ст. 45 та ч. 3 ст. 46 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України
«Про іпотеку», якщо жоден учасник не
зареєструвався або у разі якщо предмет
іпотеки не був проданий, прилюдні торги
визнаються такими, що не відбулися.

Згідно з ч. 8 ст. 45 Закону України «Про
іпотеку», якщо переможець прилюдних
торгів відмовився від підписання
протоколу, наступний учасник, що
запропонував найвищу ціну, але не нижчу
за початкову ціну продажу,
оголошується переможцем прилюдних
торгів. За його відсутності або відмови
прилюдні торги оголошуються такими, що
не відбулися.

Відповідно до ч. З ст. 46 Закону України
«Про іпотеку», якщо покупець не внесе
всієї належної до сплати суми в
десятиденний строк, гарантійний внесок
йому не повертається, а наступний
учасник, що запропонував найвищу ціну,
не нижчу за початкову ціну продажу,
оголошується переможцем прилюдних
торгів. За його відсутності або відмови
прилюдні торги оголошуються такими, що
не відбулися. Гарантійний внесок не
повертається також учаснику торгів,
який став переможцем торгів, але
відмовився підписати протокол.

Підстави, які б вказували на те, що
прилюдні торги по реалізації нежилих
приміщень (групи приміщень № 34) (в літ.
«В»), загальною площею 107, 9 кв.м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
результати яких оформлені протоколом
від 26 грудня 2012 року № 1012736/3, є такими,
що не відбулися відсутні.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 02 грудня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: