Справа № 460/1054/13
Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/203/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя
Шумська Н.Л.

судді: Мацей
М.М., Шандра М.М.

секретар Іванова О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
06 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
Львівський державний нотаріальний
архів про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 06 серпня 2013 року
у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа Львівський державний
нотаріальний архів про поділ майна
подружжя щодо визнання недійсним
договору дарування земельної ділянки
від 14.07.2012 року, визнання удаваним
договору дарування земельної ділянки
від 15.09.2004 року та застосування до
виниклих відносин норм, що регулюють
договір купівлі-продажу, визнання за
ОСОБА_3 права власності на земельні
ділянки відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3. В
апеляційній скарзі покликається на
його безпідставність, вважає, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи, винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що суд у своєму рішенні
посилається на Постанову Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», однак на момент
прийняття рішення про передачу
земельної ділянки п. 18-2 даної Постанови
не діяв, а тому не може застосовуватися
до спірних правовідносин. Вважає, що на
спірну земельну ділянку поширюється
правовий режим майна, що належить
подружжю на праві спільної сумісної
власності, а судом першої інстанції
застосовано до спірних правовідносин
норму права, яка на момент їх
виникнення не була чинною та яка не має
зворотної дії в часі. Крім того, судом
першої інстанції не взято до уваги
доказів, які мають значення для справи,
зокрема ті, що стосуються укладення
договору дарування, який є удаваним
правочином в розумінні Цивільного
кодексу України. Також судом не взято
до уваги пояснення свідків. Як випливає
із тексту оскаржуваного рішення воно
ґрунтується на припущеннях, а не
фактичних обставинах справи, що
спричинило винесення неправильного по
суті рішення суду та застосування норм
законодавства України, які не
підлягають застосуванню у цій
ситуації. Просить рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
06 серпня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30.08.1997 року було
укладено шлюб. Рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 02.12.2009 року шлюб між
сторонами розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи на
підставі договору дарування від 15.09.2004
року гр. ОСОБА_4 зареєстровано та видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку Серія ЯД
№595484 реєстр №01.08.464.00398 від 10.11.2008 року,
кадастровий номер :04:001:0625 пл. 0,0801
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1. Згідно з
договором дарування земельної ділянки
від 13.07.2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5
земельну ділянку пл. 0,08 га, кадастровий
номер :04:001:0626 для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_1, яка належала гр. ОСОБА_4 на
підставі акту на право власності на
земельну ділянку Серія ЯЛ №932031 реєстр
№30 від 29.12.10 року.

У доводах апелянт покликається на ст.60
СК України, за якою майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Однак, з роз»яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ » №7 від 16.04.2004 року вбачається, що
відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
окрема земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку, що
земельна ділянка пл. 0,08 га в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :04:001:0626 не
являється об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, оскільки
була набута внаслідок безоплатної
передачі одному з подружжя із земель
комунальної власності, а відтак ОСОБА_4
вправі розпоряджатися даною земельною
ділянкою на власний розсуд.

Крім того, доводи апелянта щодо
визнання договору дарування від 15
вересня 2004 року удаваним є
безпідставними, так як ОСОБА_3 ні в суді
першої інстанції, ні в апеляційній
інстанції не надано належних та
допустимих доказів які б свідчили про
його удаваність.

Доводи апелянта щодо нечинності
положень Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ » №7 від 16.04.2004 року оскільки на
момент прийняття рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
не діяла, колегія суддів відкидає як
необґрунтовані, оскільки, норма
майнового права, яку роз»яснено
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 від 16.04.2004 року, а саме ст. 81
ЗК України, діяла як на час
приватизації земельної ділянки ОСОБА_4
так і на час укладення оскаржуваного
правочину.

Таким чином, судом першої інстанції
повно та всебічно з»ясовано обставини
справи, надано правову оцінку зібраних
по справі доказів, а відтак колегія
суддів не знаходить порушень норм
матеріального та процесуального права.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
законність та обґрунтованість рішення,
а доводи апеляції не ставлять під
сумнів його законність.

Відтак, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 06 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
М.М. Мацей

М.М. Шандра