Справа №757/9006/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/1774/2014Головуючий у
суді першої інстанції:Козлов
Р.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Волошиної
В.М., Ящук Т.І.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представникам позивача -
Самусенка К.С.

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Самусенка
Костянтина Степановича, який діє на
підставі довіреності в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Український будівельно-інвестиційний
банк» на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 13 листопада
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року позивач
Публічне акціонерне товариство
«Український будівельно-інвестиційний
банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим,
що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк», правонаступником якого є ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6 було укладено два
кредитні договори. На виконання
вказаних кредитних договорів ОСОБА_6
було надані кредитні кошти.Оскільки
ОСОБА_6 не виконано умови цих договорів,
а кошти надавались на придбання житла і
на час укладання цих договорів ОСОБА_6
перебував у шлюбі із ОСОБА_5, ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» з посиланням на ч.4 ст. 65 СК
України просив стягнути
заборгованість за кредитними
договорами з ОСОБА_5

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 13 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Самусенко К.С., який діє на підставі
довіреності в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовував
тим, що рішення є необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи через неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для її вирішення.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Український будівельно -
інвестиційний банк» апеляційну скаргу
підтримав і просив її задовольнити.
Крім того, пояснив, що на даний час
проведена оцінка квартири в межах
виконавчого провадження з метою її
продажу з прилюдних торгів.

Представник ОСОБА_5 проти апеляційної
скарги заперечувала і просила рішення
як законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року
між ЗАТ «Український
будівельно-інвестиційний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № КR/00-04/124, за умовами
якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти
в сумі 500000 доларів США, на придбання
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 337,10 кв.м., строком на 180
місяців з 24 жовтня 2007 року по 23 жовтня
2022 року, із сплатою комісії за
розрахункове-касове обслуговування
позичкового рахунку в розмірі 1,5% від
суми кредиту та сплатою 12 % річних.

Також, 24 жовтня 2007 року між ЗАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний
договір № КR/00-04/125, за умовами якого
банк надає останньому кредитні кошти в
сумі 2500000 грн. на придбання
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 337,10 кв.м., строком на
180 місяців з 24 жовтня 2007 року по 23 жовтня
2022 року, із сплатою комісії за
розрахункове-касове обслуговування
позичкового рахунку в розмірі 1,5% від
суми кредиту та сплатою 16 % річних.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 9 лютого 2010 року у цивільній
справі за позовом ПАТ «Український
будівельно-інвестиційний банк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, стягнуто з
відповідача заборгованість за
кредитними договорами № КR/00-04/124, №
КR/00-04/125 у розмірі 8804167,02 гривні. Ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 8 липня 2010
року зазначене рішення залишено без
змін.

Під час укладення кредитних договорів
№ КR/00-04/124, № КR/00-04/125 ОСОБА_6 перебував у
шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано 5
лютого 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Український
будівельно-інвестиційний банк», суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано, а судом не здобуто
достатніх та переконливих доказів, які
б підтверджували використання
кредитних коштів, отриманих ОСОБА_6 на
підставі кредитних договорів на
потреби сім'ї.

Такий висновок суду є вірним та
обґрунтованим

Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім»ї.

Договір, укладений одним із подружжя,
створює обов'язки для другого подружжя
в разі, якщо його укладено в інтересах
сім'ї, а одержане за цим договором майно
фактично використано на задоволення
потреб сім'ї. (Постанова Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 19 червня 2013 року № 6-55цс13).

Як убачається з матеріалів справи,
дійсно під час укладення кредитних
договорів № КR/00-04/124, № КR/00-04/125 ОСОБА_6
перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який було
розірвано 5 лютого 2008 року.

Але перебування осіб у зареєстрованому
шлюбі під час укладення одним із них
кредитного договору, не створює для
другого подружжя спільного обов'язку
щодо повернення кредиту, якщо не буде
доведено факт використання коштів на
потреби сім»ї.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження фактів використання
ОСОБА_6 отриманих за кредитними
договорами коштів на потреби сім»ї у
передбаченому законом порядку суду не
надано.

На підставі договору купівлі-продажу
квартири, укладеного 24 жовтня 2007 року
між ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» та ОСОБА_6,
останній придбав квартиру АДРЕСА_1 за
ціною 8011523 грн. (а.с.92)..

Але зазначена квартира об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не визнана. Посилання
представника позивача на рішення суду
у цивільній справі за позовом ОСОБА_5
про визнання за нею права на Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1 не приймається до
уваги, оскільки таке рішення суду
скасоване, а позов залишено без
розгляду.

Крім того, в матеріалах справи є копія
заяви ОСОБА_5, зі змісту якої
вбачається, що остання давала згоду на
отримання кредиту та передачу в
іпотеку її чоловіком ОСОБА_6, квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
набутої ними в зареєстрованому шлюбі
на умовах на його розсуд, що
підтверджується нотаріально
посвідченою 24 жовтня 2007 року заявою
(а.с.48).

Але враховуючи відсутність в
зазначеній заяві реквізитів
кредитного договору, суми коштів, які
отримані за цим договором, суд першої
інстанції вірного дійшов висновку, що
зазначена заява не може вважатися
належним доказом на підтвердження
факту надання ОСОБА_5 згоди на
укладення саме цих договорів.

За умовами додаткових договорів від 22
жовтня 2008 року, 24 лютого 2009 року, 22
жовтня 2008 року, 23 червня 2009 рок
укладених між Банком та ОСОБА_6 були
збільшені суми кредитів та відсотків
за кредитними договорами № КR/00-04/124, №
КR/00-04/125. Але ці обставини мали місце
після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 і без
її згоди.

За таких обставин висновок суду про те,
що укладені між ПАТ «Український
будівельно - інвестиційний банк» та
ОСОБА_6 кредитні договори № КR/00-04/124, №
КR/00-04/125 не створили обов'язків для
ОСОБА_5 щодо повернення отриманих
позичальником коштів, є правильним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на їх правильність, а тому
підлягають відхиленню. За таких
обставин підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Самусенка
Костянтина Степановича, який діє на
підставі довіреності в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Український будівельно-інвестиційний
банк» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: