Справа № 310/3911/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2014 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Парій О.В.

при секретарі - Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив. Просить: - визнати домоволодіння по вул..Руднєвої, 116-Ж в м.Бердянськ спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5; - поділити майно по ? частці кожному; - визнати за ним право власності на ? частку домоволодіння; - у власності відповідача залишити ? частку домоволодіння. Зазначив, що 16 лютого 2002 року він уклав шлюб з ОСОБА_5. 17 липня 2004 року за час перебування в шлюбі набуто садовий будинок № 23, площадка 7 в садово-городньому товаристві «Сонячний» в м.Бердянськ. 08 лютого 2008 року Бердянським міськрайонним судом ухвалено рішення про визнання права власності на самочинно збудований будинок № 116-Ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ. На даний час сторони проживають окремо. Вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя та він має право на ? частку.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, який уточнила. Просить: визнати удаваним правочин договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений 07 травня 2008 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр. № 2187, визнавши правочин договором купівлі-продажу; - визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок № 116-Ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ, квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «Опель» держномер АР6156АХ; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, відступивши від засади рівності часток подружжя, збільшивши частку до ? часток, виділивши їй житловий будинок № 116-Ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ. Зазначила, що перебувала у шлюбі з позивачем по 18 червня 2013 року. За час шлюбу народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нгею та перебуває на її утриманні. Сімейні відносини остаточно припинені в червні 2009 року. За час спільного проживання на спільні кошти придбано садовий будинок, на який за рішенням суду визнано право власності за нею. Також придбано 07 березня 2008 року квартиру АДРЕСА_3. Незабаром ОСОБА_3 запропонував купити у нього квартиру АДРЕСА_2. Оскільки коштів на придбання цієї квартири не вистачало, вона продала квартиру АДРЕСА_3 та в цей же день придбали у ОСОБА_3 спірну квартиру. Тільки у 2011 році вона дізналася, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 оформили угоду, як договір дарування, хоча ОСОБА_3 за свою квартиру одержав гроші. ОСОБА_3 для неї стороння людина, у нього не було ніяких підстав для дарування квартириСторони оформили один правочин, але реально між ними виникли інші правовідносини. Вважає договір дарування квартири удаваним правочином. Квартира АДРЕСА_2 продана чоловіком 26 грудня 2012 року.Крім цього, в період сумісного проживання на спільні кошти подружжям було придбано автомобіль «Опель» держномер АР6156АХ, який був зареєстрований на ОСОБА_1. З 21 лютого 2012 року автомобіль зареєстрований на ОСОБА_8. На її погляд доцільно поділити майно, залишивши їй будинок, а йому одержані від продажу квартири та автомобілю кошти.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав. Зустрічні позовні вимоги не визнав.

ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково в частині визнання спірного житлового будинку спільною власністю подружжя.

Аналізуючи докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час укладення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та на час придбання автомобілю, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Пунктами 22 та 25 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 16 лютого 2002 року. За час шлюбу народився син: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 03 червня 2013 року шлюб розірваний рішення набрало чинності 18 червня 2013 року.

За час шлюбу подружжям придбано: житловий будинок № 116-Ж по вул.Руднєвої в м.Бердянськ (рішення Бердянського міськрайонного суду від 08 лютого 2008 року), квартира АДРЕСА_3 (договір купівлі-продажу від 07 березня 2008 року), транспортний засіб Опель-Віваро держномер АР6156АХ (бірдова угода № 105476 від 23.06.07 р).

Судом також встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07 травня 2008 року квартира АДРЕСА_3 ОСОБА_5 продана ОСОБА_12.

Також, за договором дарування від 07 травня 2008 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_4.

Крім цього, за договором купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_13 купив квартиру АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що транспортний засіб марки Опель-Віваро держномер АР6156АХ 16 лютого 2012 року знято з обліку та 21 лютого 2012 року вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_8 на підставі довідки рахунку ДПІ № 231775 від 16.02.12р..

Суд приходить до висновку, що на час розгляду даної справи зі спільного майна подружжя, яке є предметом спору, наявним є житловий будинок № 116-Ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки придбане за час шлюбу. Обставини придбання вказаного спірного майна за час шлюбу сторонами не оспорюються.

Вирішуючи вимоги щодо можливості відступлення від засад рівності часток подружжя (ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України) або збільшення частки дружини (ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України), суд приходить до наступного.

Обставинами, що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток та збільшення частки дружини, ОСОБА_2 зазначає, що з нею проживає неповнолітній син, а матеріальна допомога, яку надає ОСОБА_1, недостатня для забезпечення його фізичного і духовного розвитку.

ОСОБА_1 не надав суду докази про надання матеріальної допомоги, достатньої для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини. Про складнощі в отримання доказів та клопотань про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим збільшити частку майна ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, оскільки з нею проживає малолітня дитина та розмір матеріальної допомоги недостатній для забезпечення її фізичного та духовного розвитку.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині поділу спільного майна подружжя біди О.В. та ОСОБА_2 у вигляді житлового будинку № 116-Ж по вул.Руднєвої в м.Бердянськ, та вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаного житлового будинку та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частин вказаного житлового будинку. Вимоги ОСОБА_1 в частині визнання майна спільною частковою власністю подружжя задоволенню не підлягають, оскільки зазначене майно придбане за час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя, та додатковому зазначенню в рішенні суду не потребує.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надано доказів в підтвердження обставини придбання квартири АДРЕСА_4 за спільні кошти подружжя, зокрема за кошти від продажу квартири № № 7 в будинку № 46 по вул..Січових Стрільців в м.Коломия. Крім цього, зазначене нерухоме майно не є в наявності на час розгляду справи. Так само відсутній транспортний засіб «Опель-Віваро» держномер АР6156АХ. Дійсна вартість спірного майна, яке є неподільним, на час вирішення справи не визначена, клопотань про призначення судової експертизи не заявлено.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 27, 31, 57-64, 131, 137, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 355, 368-372 ЦК України (2003 рік), 20, 57, 60, 61, 68, 70, 71 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 року № 11 про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок № 116-ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 116-ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини житлового будинку № 116-ж по вул..Руднєвої в м.Бердянськ.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій