Ічнянський районний суд Чернігівської
Справа № 2507/3146/2012
№ 2/733/3/14
Рішення

Іменем України

"24" січня 2014 р.
м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого - судді Овчарика В.М.,

за участю секретарів Мошенець Л.М. та
Омельченка І.О.,

представника позивача Саченко Н.А. та

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання договору відновлювальної
кредитної лінії та іпотечного договору
недійсними,

встановив:

ПАТ «Державний ощадний банк
України» (далі-Банк) звернувся до суду
із зазначеним позовом, який уточнивши,
просить у рахунок погашення
заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії № 133
від 14 квітня 2005 року в сумі 228 489,68 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1, належної
відповідачу ОСОБА_4, шляхом проведення
прилюдних торгів із зазначенням, що
початкова ціна предмета іпотеки
встановлюється на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб»єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, а також
виселити відповідачів із зазначеного
будинку, стягнувши з останніх на
користь Банку судовий збір та
повернути Банку судовий збір у розмірі
44,02 грн у зв»язку із зменшенням
позовних вимог, посилаючись на те, що 14
квітня 2005 року між АТ "Ощадбанк" в особі
керуючого філією Ічнянським
відділенням № 3260 Драган Н.А. та ОСОБА_4
було укладено договір відновлюваної
кредитної лінії на суму 150 000 гр зі
сплатою 21% річних терміном на 60 місяців.
Відповідно до додаткових договорів № 02
від 07 березня 2006 року та № 03 від 05
квітня 2006 року Банк надав позичальнику
кредит (транш) в розмірі 35 000 грн та 32 100
грн відповідно. У забезпечення
виконання зобов'язань вказаного
кредитного договору 14 квітня 2005 року
між позивачем та ОСОБА_4 було укладено
іпотечний договір, згідно з яким
останній надав, а банківська установа
прийняла в іпотеку житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.
Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 10 жовтня 2007
року з ОСОБА_4 на користь Банку стягнуто
заборгованість з договором
відновлювальної кредитної лінії № 133
віж 14 квітня 2005 року в розмірі 193 792,64
грн. У зв'язку з тим, що зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_4 не виконав
позивач просить звернути стягнення на
предмет іпотеки та виселити
відповідачів зі спірного будинку.

Не погоджуючись з позовом Банку
до суду із зустрічним позовом
звернулась ОСОБА_2, в якому, з
урахуванням уточнень, просила визнати
недійсними договір відновлювальної
кредитної лінії від 14.05.2005 року № 133 та
іпотечний договір від 18 квітня 2005 року,
укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «Державний
ощадний банк України» з дати їх
укладення, посилаючись на те, що
грошові кошти, отримані останнім були
витрачені не в інтересах сім»ї, а
перераховані на рахунок ВАТ
«Племзавод»Тростянець».

У судовому засіданні представник
позивача Савченко Н.А. позовні вимоги
за первісним позовом підтримала та
просила їх задовольнити із зазначених
у ньому підстав, а проти задоволення
позовних вимог за зустрічним позовом
заперечувала, пояснивши, що рішенням
Ічнянського районного суду від 10
жовтня 2007 року з ОСОБА_4 на користь
Банку стягнуто заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії № 133 від 14 квітня 2005 року в
розмірі 193792,64 грн. На сьогодняшній день
за останнім мається заборгованість у
розмірі 228 489,68 грн, яка ним не погашена,
у зв»язку з чим Банк просить звернути
стягнення на предмет іпотеки - будинок
відповідача ОСОБА_4 та виселити з нього
всіх його мешканців, які там
зареєстровані. Також просить
застосувати строк позовної давності
щодо позову ОСОБА_2, так як остання про
спірні договори дізналась 15 квітня 2005
року, про що свідчить її заява, подана
до приватного нотаріуса Ічнянського
районного нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_6., та сам
іпотечний договір, в якому зазначено,
що передача в іпотеку будинку за цим
договором здійснено за згодою дружини
Іпотекодавця ОСОБА_2.

Представник позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у
судовому засіданні просила
задовольнити зустрічний позов з
підстав, зазначених у позовній заяві та
просила відмовити у задоволенні
первісного позову, посилаючись на те,
що кошти, отримані ОСОБА_4 в ощадбанку
були використані не на користь сім»ї та
були перераховані на рахунок ВАТ
«Племзавод»Тростянець», що
підтверджується платіжним документом
Банку від 14 квітня 2005 року та договором,
укладеним того ж числа між ОСОБА_4 та
заводом, про що також свідчить довідка
Банку № 1849 від 20.12.2007 року. Про те, що
договір був укладений не в інтересах
сім»ї також свідчить договір застави
від 21.04.2005 року, укладений на
забезпечення кредитного договору № 133
від 14.04.2005 року. Крім того, в рішенні
Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 26 жовтня 2009
року представник Банку Власко Л.В. у
судовому засіданні позов підтримала та
пояснила, що дійсно ОСОБА_4 за кредитним
договором № 133 від 14 квітня 2005 року
оформив у філії Ічнянського відділення
ВАТ «Державний ощадний банк України»
на своє ім»я кредит у сумі 150 000 грн,
який, як пізніше стало відомо, був
використаний для потреб господарства.
Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 26.10.2009 року
та від 14.12.2009 року, частково зміненого
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12.01.2010 року, у
виконання зобов»язань по договорам від
14.04.2005 року та 07.03.2006 року, укладених між
Банком та ОСОБА_4, стягнуто з ВАТ
«Племзавод»Тростянець» на користь
ОСОБА_4 225 046,97 грн, однак, враховуючи, що
завод було визнано банкрутом, за
відсутності майна у банкрута, вимоги
ОСОБА_4 залишились без задоволення.
Вищезазначені рішення мають
преюдиціальне значення у вирішенні
даної справи. Вважає також, що при
зверненні стягнення на предмет іпотеки
- будинок ОСОБА_4, незаконно буде
звернено стягнення на земельну
ділянку, належну останньому на праві
власності, яка предметом іпотеки не
була. Просить суд, якщо той прийде до
висновку, що ОСОБА_2 пропустила строк
звернення до суду з даним позовом,
поновити його, оскільки про
використання коштів не в інтересах
сім»ї ОСОБА_4 вона дізналась у грудні 2012
році, крім того, причиною пропуску
також була затяжна хвороба її чоловіка,
з яким вона довгий час знаходилась у
лікарнях.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 у судове засідання не з»явились,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце розгляду справи, і від
них не надійшло ніяких пояснень про
причини свого не прибуття.

Заслухавши представника позивача
за первісним позовом, представника
позивача за зустрічним позовом, та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено,
що 14 квітня 2005 року між ВАТ «Держаний
ощадний банк України» в особі
керуючого філією - Ічнянським
відділенням № 3260 Драган Н.А. (т.1 а.с.10-12)
та ОСОБА_4 укладено договір
відновлюваної кредитної лінії на суму
150 000 грн строком до 13 квітня 2010 року зі
сплатою 21% річних. Відповідно до
додаткових договорів № 02 від 07 березня
2006 року та № 03 від 05 квітня 2006 року Банк
надав позичальнику (транш) в розмірі 35
000 грн та 32 000 грн відповідно (т.1 а.с. 17,
18).

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 18
квітня 2005 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки, відповідно
до умов якого останній надав в іпотеку
належний йому житловий будинок із
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
(т.1 а.с. 13-15).

Рішенням Ічнянського районного
суду Чернігівської області від 10
жовтня 2007 року з ОСОБА_4 на користь
Банку стягнуто 193 792,64 грн
заборгованості по кредитному договору
№ 133 від 14.04.2005 року (т.1 а.с. 19).

Відповідно до п. 3.1 іпотечного
договору у випадку невиконання
іпотекодавцем зобов»язань за цим
та/або кредитним договором банк вправі
звернути стягнення на предмет іпотеки
та за його рахунок задовольнити свої
вимоги.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до норм ч.ч. 2, 3 ст. 35
Закону України «Про іпотеку»,
положення ч. 1 зазначеної статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотеко держателя звернутися до суду у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав та не перешкоджає
іпотекодержателю здійснювати свої
права, визначені ст. 12 зазначеного
Закону.

Відповідно до приписів ст. 39
Закону України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації. Одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому.

Виселення судом за заявою
іпотекодержателя мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення, передбачено
також ст. 40 Закону України «Про
іпотеку».

Як видно з матеріалів справи претензія
Банка про виконання порушеного
зобов'язання направлена позичальнику
та іпотекодавцю і отримана ним 03.08.2012
року (т.1 а.с. 33-34).

Вимогами про добровільне
звільнення жилого приміщення від 02.08.2012
року підтверджено отримання їх 03.08.2012
року як ОСОБА_4, так і ОСОБА_2 та ОСОБА_5
(т.1 а.с. 35, 36, 37, 38, 39, 40).

З копії довідки виконавчого
комітету Тростянецької сільської ради
№ 181 від 25.08.2013 року та листів
Ічнянського РС УДМС в Чернігівській
області від 16.08.2013 року видно, що ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані АДРЕСА_1
(т.1 а.с. 156, 168, 169).

З проведеного розрахунку вбачається,
що заборгованість за договором
відновлювальної кредитної лінії № 133
від 14.04.2005 року станом на 02 грудня 2013
року становить 228 489,68 грн, яка
складається з несплаченого основного
боргу по кредиту в розмірі 149 927,93 грн,
пені за несвоєчасну сплату кредиту в
розмірі 23 238,83 грн, відсотків за
користування кредитом в розмірі 46 036,18
грн та пені за несвоєчасну сплату
відсотків у розмірі 9 286,74 грн (т.1 а.с. 205).

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги Банку
підлягають задоволенню.

Посилання представника позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_3 на те, що при
зверненні стягнення на предмет іпотеки
у вигляді житлового будинку
автоматично буде звернуто стягнення і
на земельну ділянку ОСОБА_4, яка
предметом іпотеки не була, що призведе
до порушення прав власника, не
заслуговує на увагу, так як у ст. 6
Закону України «Про іпотеку», в
редакції чинній на час укладення
договору іпотеки 18 квітня 2005 року, не
передбачалось укладення договору
іпотеки і на земельну ділянку.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2, то
суд приходить до такого висновку.

Остання у своєму зустрічному позові
посилається на те, що кошти, отримані
ОСОБА_4, були перераховані останнім на
користь ВАТ «Племзавод»Тростянець» і
не були витрачені на користь сім»ї, а
тому договір відновлювальної
кредитної лінії № 133 від 14 квітня 2005
року та іпотечний договір від 18 квітня
2005 року повинні бути визнані
недійсними.

Як видно з копії довідки філії
Ічнянського відділення № 3260 ВАТ
«Ощадбанк України» № 2022 від 17.06.2008 року,
ОСОБА_4 вніс на розрахунковий рахунок
2 ВАТ «Племзавод»Тростянець» 14
квітня 2005 року кошти в сумі 131 085,97 грн
(т.2 а.с. 71).

Рішенням Ічнянського районного
суду Чернігівської області від 26
жовтня 2009 року, частково скасованого
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12 січня 2010
року, розірвано договір, укладений між
ВАТ «Племзавод»Тростянець» та ОСОБА_4
про надання відповідачу зворотної
фінансової допомоги в сумі 150 000 грн від
14 квітня 2005 року та стягнуто з
підприємства на користь ОСОБА_4 111 107,75
грн (т.1 а.с. 218-219, 222-223).

Рішенням Ічнянського районного
суду Чернігівської області від 14
грудня 2009 року стягнуто з ВАТ
«Племзавод»Тростянець» на користь
ОСОБА_4 борг у сумі 67 100 грн, 29 322,80 грн
інфляційних, 4 864,29 три проценти річних
та 20 000 штрафу за порушення заводом
договору про надання зворотної
фінансової допомоги від 07 березня 2006
року (а.с. 220-221).

Відповідно до ст. 73 ч. 2 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом установлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім»ї і те, що
одержане за договором, використано на
її потреби.

У судовому засіданні, з
урахуванням вищезазначених рішень,
встановлено, кошти, отримані ОСОБА_4, по
договору відновлювальної кредитної
лінії № 133 від 14 квітня 2005 року були
використані не в інтересах сім»ї, так
як були перераховані на рахунки ВАТ
«Племзавод»Тростянець», а тому позовні
вимоги позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_2 у частині визнання недійсними
договорів відновлювальної кредитної
лінії № 133 від 14 квітня 2005 року та
іпотечного договору від 18 квітня 2005
року заслуговують на увагу, однак,
позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
пропущено трьохрічний строк позовної
давності і підстав для його поновлення
суд не знаходить, виходячи з
наступного.

Так, у судовому засіданні
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 пояснила,
що про укладення договору
відновлювальної кредитної лінії № 133
від 14.04.2005 року ОСОБА_2 стало відомо
тільки у грудні 2012 року, при цьому також
зазначила, що остання довгий час, у
зв»язку з хворобою її чоловіка ОСОБА_4,
перебувала у лікарнях, з чим суд не
погоджується, оскільки, як видно з п. 7.9
договору іпотеки від 18 квітня 2005 року
передача в іпотеку будинку за даним
договором здійснено за згодою дружини
іпотекодавця ОСОБА_2 (відповідна заява
якої зберігається в справах нотаріуса),
а згідно цієї заяви ОСОБА_2 15 квітня 2005
року дала згоду на передачу в іпотеку
її чоловіком ОСОБА_4 з метою
забезпечення кредиту в сумі 150 000 грн,
отриманого у ВАТ «Державний ощадний
банк України», будинку за АДРЕСА_1,
набутого ними в період знаходження в
зареєстрованому шлюбі на умовах на
свій розсуд (т.2 а.с. 4), а тому суд вважає,
що саме з цієї дати ОСОБА_2 було відомо
про кредит, який взяв її чоловік. Так як,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1973
року (т. 1 а.с. 211), при цьому проживають
разом у вищезазначеному будинку, то на
думку суду про наявність взятого на
себе ОСОБА_4 було відомо ОСОБА_2 і з
рішень судів Ічнянського районного
суду Чернігівської області від 26
жовтня 2009 року, 14 грудня 2009 року, 15
вересня 2010 року (т. 1 а.с. 68, 218-219, 220-221) та
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 12 січня 2013
року (т. 1 а.с. 222-223).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю три роки.

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№14 "Про судове рішення у цивільній
справі", установивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення рішення, крім випадків, коли
позов не доведено, що є самостійною
підставою для цього.

Представником позивача за первісним
позовом Савченко Н.А під час судового
розгляду заявлено вимогу про
застосування позовної давності, тому, з
урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2
необхідно відмовити у поновленні
строку позовної давності, а також і у
задоволенні її позову у зв'язку з
пропуском нею строку позовної
давності.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року
№ 3674-VІ необхідно повернути публічному
акціонерному товариству «Державний
ощадний банк України» з державного
бюджету Ічнянського району 44 (сорок
чотири) гривні 02 коп сплаченого
останнім 09 листопада 2012 року у філії
Чернігівського обласного управління
ВАТ "Ощадбанк" м. Чернігів судового
збору по квитанції № 22090 у зв»язку з
зменшенням розміру позовних вимог.

З відповідачів на користь банку
відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі по 761, 63 грн.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 527,
530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6,
11, 12, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41 Закону України "Про
іпотеку", ст. 109 ЖК України, п. 1 ч. 1 ст. 7
Закону України «Про судовий збір» від 08
липня 2011 року № 3674-VІ, ст.ст. 10, 11, 60, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

вирішив:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
задовольнити.

У рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 за договором
відновлюваної кредитної лінії № 133 від
14 квітня 2005 року в сумі 228 489,68 грн, яка
складається з несплаченого основного
боргу по кредиту в розмірі 149 927,93 грн,
пені за несвоєчасну сплату кредиту в
розмірі 23 238,83 грн, відсотків за
користування кредитом в розмірі 46 036,18
грн та пені за несвоєчасну сплату
відсотків у розмірі 9 286,74 грн, звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_4, шляхом
проведення прилюдних торгів із
зазначенням, що початкова ціна
предмета іпотеки встановлюється на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
з будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» по 761 (сімсот
шістдесят одній ) гривні 63 коп.

Повернути публічному
акціонерному товариству «Державний
ощадний банк України» з державного
бюджету Ічнянського району 44 (сорок
чотири) гривні 02 коп сплаченого
останнім 09 листопада 2012 року у філії
Чернігівського обласного управління
ВАТ "Ощадбанк" м. Чернігів судового
збору по квитанції № 22090 у зв»язку з
зменшенням розміру позовних вимог.

У поновленні строку позовної
давності та в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання договору відновлювальної
кредитної лінії та іпотечного договору
недійсними відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Чернігівської області через
Ічнянський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий
суддя
В.М.Овчарик