АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/131/2014
інстанції: Яровенко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Соколової В.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: приватні нотаріуси
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсними довіреності, іпотечного
договору та договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 30 січня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що у лютому 2009 року їй стало відомо
про те, що 1 жовтня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
посвідчено договір іпотеки, за яким її
померлий син ОСОБА_8 з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання, що випливає з договору
позики, передав в іпотеку ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1, ј частина якої
належала на праві власності її сину
ОСОБА_8, а інша ѕ частина - їй. Зі змісту
договору іпотеки убачається, що ОСОБА_8
діяв від її імені на підставі
довіреності від 9 вересня 2011 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 Зазначала про те, що
ніяких домовленостей між ними про
передачу квартири в іпотеку не було,
довіреності на ім'я ОСОБА_8 вона не
видавала та не підписувала. У
подальшому їй стало відомо також про
те, що 1 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_8, який діяв також від її імені на
підставі довіреності від 9 вересня 2011
року, був укладений договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, за
умовами якого ОСОБА_8, як іпотекодавець,
передав, а ОСОБА_2, як іпотекодержатель,
прийняла у власність належну
іпотекодавцю на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене, позивачка з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила визнати недійсною довіреність,
видану від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_8
від 9 вересня 2011 року, посвідчену
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстровану в реєстрі за № 3694;
визнати недійсним іпотечний договір
від 1 жовтня 2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що діяв в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 2907; визнати недійсним
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 1 жовтня 2011 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що діяв
в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1,
який посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 2909.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 січня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5,
ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просять
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скарги з наведених в ній
підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9,
представник приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 - ОСОБА_10 заперечували
проти задоволення апеляційної скарги,
вважали, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 9 вересня 2011 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
була посвідчена довіреність від імені
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_8 на право
розпорядження (передачі в іпотеку) ѕ
частинами квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1 на праві власності.

На підставі цієї довіреності, ОСОБА_8,
діючи від свого імені та від імені
ОСОБА_1, 1 жовтня 2011 року за договором
іпотеки з метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
договору позики, передав в іпотеку
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, ј частина якої
належала на праві власності ОСОБА_8, а
інша ѕ частина - ОСОБА_1

Установлено також, що на підставі
оспорюваної довіреності, ОСОБА_8, діючи
від свого імені та від імені ОСОБА_1, 1
жовтня 2010 року уклав із ОСОБА_2 договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя, за умовами якого
ОСОБА_8 передав, а ОСОБА_2 прийняла у
власність належну іпотекодавцю на
праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не подано належних
та допустих доказів на підтвердження
того, що вона не підписувала оспорювану
довіреність, а тому підстав для
визнання її недійсною, а відтак підстав
для визнання недійсними іпотечного
договору та договору про задоволення
про задоволення вимог
іпотекодержателя також не має.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може грунтуватися на акті
органу юридичної особи. Довіреність є
письмовий документ, що видається
особою іншій особі для представництва
перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірною, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Отже, до вимог, додержання яких є
необхідних для чинності правочину,
відноситься і волевиявлення учасника
правочину, яке має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Зазначаючи що, позивачем не доведено
своїх вимог про визнання довіреності
недійсною, суд послався на ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, згідно з якою кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Проте суд не звернув уваги на те, що
згідно з положенням ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд має сприяти сторонам у
всебічному і повному з'ясуванні
обставин справи. Розглядаючи і
вирішуючи цивільні справи на засадах
змагальності та диспозитивності, суди
відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК
України повинні роз'яснювати особам,
які беруть у ній участь, їх права та
обов'язки, попереджувати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з характеру
матеріально-правого спору та
враховуючи важливе юридичне значення
почеркознавчої експертизи у справі,
суд повинен був роз'яснити особам, які
беруть участь у справі, про їх право
заявити клопотання про її призначення,
оскільки ОСОБА_1 посилалася на те, що
довіреність не підписувала, а також
попередити про наслідки невчинення
відповідної процесуальної дії.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6
червня 2013 року за клопотанням
представників ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 у
вказаній справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи №
10034/10035/13-32/ від 14 листопада 2013 року
підпис від імені ОСОБА_1 у рядку
"ПІДПИС:" у довіреності від 9 вересня 2011
року, яка складена від імені ОСОБА_1 на
ім'я ОСОБА_8, посвідчена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрована в реєстрі за № 3694,
виконано рукописним способом без
попередньої технічної підготовки чи
застосування технічних засобів; підпис
від імені ОСОБА_1 у рядку "ПІДПИС:" у
довіреності від 9 вересня 2011 року, яка
складена від імені ОСОБА_1 на ім'я
ОСОБА_8, посвідчена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрована в реєстрі за № 3694,
виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з
наслідуванням її підпису.

За таких обставин довіреність від 9
вересня 2011 року, складена від імені
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_8, та укладені на
підставі останньої договір іпотеки від
1 жовтня 2011 року та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 1 жовтня 2011 року підлягають
визнанню недійсними на підставі ст. ст.
203, 215 ЦК України.

При цьому, визнаючи договір іпотеки та
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя недійсними повністю,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України
"Про іпотеку" частина об'єкта
нерухомого майна може бути предметом
іпотеки лише після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості,
якщо інше не встановлено цим Законом.

За приписом ч. 2 ст. 6 Закону України "Про
іпотеку" майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Співвласник
нерухомого майна має права передати в
іпотеку свою частку в спільному майні
без згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Дана норма права кореспондується із
приписами статті 369 ЦК України, згідно
якої співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Таким чином, ОСОБА_8, як співласник
об'єкта іпотеки, не міг передати в
іпотеку належну йому частку без
виділення її в натурі.

Зазначеним обставинам, які
безпосередньо стосуються предмета
даного спору, судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки, що
призвело до ухвалення незаконного та
необґрунтованого рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом ухвалено рішення про
відмову у задоволенні позову через
неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування заочного рішення й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_2 підлягають
стягненню понесені ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 1636 грн. 65 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 січня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 9
вересня 2011 року, складену від імені
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_8, яка посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрована в реєстрі за № 3694.

Визнати недійсним іпотечний договір
від 1 жовтня 2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що діяв в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 2907.

Визнати недійсним договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 1 жовтня 2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що діяв в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 2909.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 1636 грн. 65 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
В.В. Соколова

Л.Д.Поливач