Справа №470/758/13-ц 25.02.2014 25.02.2014 25.02.2014
Провадження №22-ц/784/526/14
Провадження № 22ц- 784/526/14
інстанції Орлова С.Ф.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Яценко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без участі сторін цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 19 грудня 2013 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ
Державної виконавчої служби
Березнегуватського районного
управління юстиції Миколаївської
області ( далі - ВДС)

про

визнання права власності,

в с т а н о
в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа
ВДВС про визнання права власності.

Позивач зазначав, що17 липня 2007
року він придбав з прилюдних торгів 1/3
частину житлового будинку по АДРЕСА_1
за 6 550 грн. Вказане майно було
реалізовано з прилюдних торгів,
ініційованих ВДВС Березнегуватського
РУЮ у Миколаївській області, у порядку
примусового виконання судового
рішення.

Своєчасно він не мав можливості
отримати у нотаріуса свідоцтво про
придбання арештованого нерухомого
майна з прилюдних торгів через брак
коштів.

04 вересня 2011 року державним виконавцем
Березнегуватського ВДВС при
примусовому виконанні рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 боргу
в сумі 50 000 грн. було проведено
процедуру опису та арешту належної
йому 1/3 частини вказаного житлового
будинку.

Посилаючись на наведене, позивач
просив визнати за ним право власності
на 1/3 частину житлового будинку
АДРЕСА_1, та забов'язати ВДВС зняти
арешт з 1/3 частини вказаного будинку.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 19
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.5 постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року « Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
вирішуючи питання про правомірність
набуття права власності, суд має
враховувати, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема на підставі правочинів.

Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Проте, якщо права на нерухоме майно
підлягають державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням
положення про дію закону в часі на
момент виникнення спірних
правовідносин (стаття 5 ЦК).

Порядок видачі свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів регулюється Законом України
«Про нотаріат» , Законом України «Про
виконавче провадження», Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів по реалізації
арештованого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5, пунктами 244-250
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до статті 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року(в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) реалізація
арештованого майна, за винятком майна,
вилученого за законом з обігу та
зазначеного в частині восьмій статті 55
цього Закону, здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах.

Порядок реалізації майна,
зазначеного в частині восьмій статті 55
цього Закону, визначається
Міністерством фінансів України за
погодженням з Національним банком
України, а іншого майна - Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.2, 6.1, 6.4 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна (далі -
Тимчасове положення), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) спеціалізована
організація проводить прилюдні торги
за заявкою державного виконавця, в якій
зазначається початкова вартість майна,
що виставляється на торги, за
експертною оцінкою та інші відомості,
передбачені Інструкцією про
проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5 (із змінами і доповненнями). Після
повного розрахунку покупців за
придбане майно, на підставі протоколу
про проведення прилюдних торгів та
копії документів, що підтверджують
розрахунок за придбане майно,
державний виконавець складає акт про
проведені прилюдні торги. На підставі
цього акта нотаріус видає покупцеві
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів.

Отже, підставою для видачі
свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів є звернення до
нотаріуса набувача нерухомого майна та
подання ним документів, які безспірно
встановлюють факт набуття права
власності на жилий будинок внаслідок
проведення прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 72 Закону України
«Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), таким
документом є акт про продаж будинку з
прилюдних торгів.

З матеріалів справи вбачається,
що 17 липня 2007 року були проведені
прилюдні торги з реалізації 1/3 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_5

Згідно протоколу проведення
прилюдних торгів № 7150023/32 від 17 липня
2007 року ОСОБА_2 придбав 1/3 частину
вказаного нерухомого майна.

Про проведені прилюдні торги 23
жовтня 2007 року старшим державним
виконавцем ВДВС Березнегуватського
РУЮ було складено акт, який
затверджений начальником ВДВС
Березнегуватського РУЮ (а.с.8).

Позивач не отримав свідоцтво про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, тобто у встановленому законом
порядку цим правом не скористався,
однак це не є підставою для визнання
права власності на частину спірного
будинку у судовому порядку.

Щодо вимог ОСОБА_2 про покладення
обв'язку на ВДВС зняти арешт з 1/3
частини вказаного будинку, то суд
виходить з такого.

Як видно з матеріалів справи, на
виконання виконавчого листа
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 11 січня 2006 року про
стягнення з боржника ОСОБА_5 на користь
стягувача ОСОБА_3 матеріальної шкоди в
розмірі 50 000 грн. державним виконавцем
ВДВС Березнегуватського РУЮ 04 вересня
2012 року проведено опис і арешт майна
боржника, а саме 1/3 частини житлового
АДРЕСА_1, про що складено відповідний
акт.

Відповідно до ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна

з-під арешту.

В п.п. 2, 4 постанови Пленуму
Верховного суду України № 6 від 27
серпня 1976 року «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
роз'яснено, що при розгляді позовів про
виключення майна з опису суди
зобов'язані всебічно і повно
з'ясовувати обставини, наведені
позивачем на підтвердження своїх
вимог, додержуючись при цьому
неухильно як правових норм, що
гарантують права осіб, які беруть
участь у справі, так і правил про
належність і допустимість доказів.

У справах за позовами про
виключення майна з опису відповідачами
суд притягує, крім боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно.

Вимоги осіб щодо належності їм, а
не боржнику майна, на яке накладено
арешт, вирішується шляхом пред'явлення
позову до боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на майно і
звільнення його з-під арешту (п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження»).

Звертаючись до суду з позовом, позивач
не зазначив в якості співвідповідача у
справі ОСОБА_5, який є боржником за
вказаним виконавчим провадженням.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції в порушення ст. ст. 10, 33 ЦПК
України теж не вирішив питання щодо
залучення до участі у справі боржника в
якості сторони і цими діями обмежив
зазначену особу у правах, встановлених
ст. 31 ЦПК України, чим порушив принцип
здійснення судочинства на засадах
змагальності сторін.

Апеляційний суд в силу
положень ст.11, ч.1 ст. 303 ЦПК України
позбавлений можливості усунути
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та поновити
порушені права боржника, оскільки не
наділений повноваженнями залучення до
участі у справі сторін на стадії
апеляційного провадження.

Тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення не вбачається.

За наведених обставин доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді