Справа № 190/181/14-ц
Провадження 2/190/154/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 лютого 2014 року
м. П'ятихатки

П'ятихатський районний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Резніченка
М.С.,

за участю секретаря

судового засідання Москалець
А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідачів
Жукової Я.О., Пушкаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до П’ятихатської
районної державної адміністрації,
Головного управління Держземагентства
у Дніпропетровській області про
визнання права на земельну частку (пай),
виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

30.01.2014 р. ОСОБА_2 пред'явив до суду позов
до П’ятихатської
райдержадміністрації, Головного
управління Держземагенства у
Дніпропетровській області про
визнання права на земельну частку (пай),
виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) та відшкодування
моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги
тим, що він працював в КСП ім.. Суворова
П'ятихатського району з 1990 р. по 1997 р.
включно і з 02.02.1991 р. по 05.02.1997 р. був його
членом. На момент паювання земель в 1996
р. працював, був членом цього
підприємства, але в лютому 1997 р.
звільнився і з травня 1999 р. проживає в
іншій місцевості. На той час колишній
голова підприємства ОСОБА_8 запевнив
його, що він не має права на земельну
частку (пай), однак в грудні 2013 р.
випадково дізнався від директора ТОВ
«Суворовське» Скраклія А.В. про те, що
міг бути включений в списки до
Державного акта на право колективної
власності на землю по КСП ім.. Суворова.
Звернувшись в управління
Держземагенства у П’ятихатському
районі довідався про внесення його в
цей список під № 6. Вважає, що пропустив
строки позовної давності з поважних
причин, оскільки є учасником
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, на той час дуже хворів, двічі на рік
проходив курси стаціонарного
лікування. У 2008 р. втратив прийомного
сина ОСОБА_10. З 2011 р. його стан здоров'я
дещо покращився, тому зайнявся
земельним питанням. Йому невідомо чи
виписувався на його ім'я сертифікат,
але він його не одержував. Про порушене
право дізнався у грудні 2013 р. - січні 2014
р., але жодна з норм ЗК України 1990 р. не
встановлюють вимог про застосування
строку позовної давності. Просить
визнати причини пропуску строків
позовної давності поважними, визнати
за ним право на земельну частку (пай) на
території Лихівської селищної ради
розміром 6,55 га, зобов'язати
відповідачів виділити земельну
ділянку в натурі (на місцевості) із
земель резервного фонду та стягнути з
П’ятихатської райдержадміністрації
моральну шкоду в розмірі 121284,57 грн, що
становить нормативну грошову оцінку
земельної частки (паю).

У судовому засіданні позивач і його
представник позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені у
позові.

Представник відповідача
П’ятихатської районної державної
адміністрації Жукова Я.О. позов не
визнала і пояснила, що позивач рішенням
зборів членів КСП ім.. Суворова від
05.02.1997 р. звільнений з членів
підприємства як колгоспник, який
постійно не відпрацьовував
встановлений мінімум в колгоспі,
порушував трудову і технологічну
дисципліну. Списки, які є в справі,
уточнювалися і вже уточнені списки
затверджувалися
райдержадміністрацією. На підставі
саме уточнених списків оформлялися і
видавалися сертифікати про право на
земельні частки (паї). ОСОБА_2 не був
включений в такі списки. Крім того, на
території Лихівської селищної ради
дійсно є землі резервного фонду
загальною площею 946,84 га, які
використовуються за договорами оренди
земельних ділянок. Договори чинні,
зміни до них не вносилися.
Адміністрація має намір передати
зобов'язання за цими договорами ГУ
Держземагенства у Дніпропетровській
області, але управління, яке є
правонаступником цих відносин, не
бажає. Вважає, що відповідач не повинен
нести відповідальність в частині
виділення земельних ділянок на
місцевості із земель резервного фонду.
Також вказала на те, що позивачем
пропущено строки позовної давності без
поважних причин.

Представник відповідача Головного
управління Держземагенства у
Дніпропетровській області Пушкаренко
В.М. позов не визнала і пояснила, що
первісні списки як додаток до
Державного акта на право колективної
власності на землю готувалися
сільською радою і подавалися на
розгляд правління КСП ім.. Суворова.
Пізніше списки уточнювалися та
затверджувалися
райдержадміністрацією, для чого
подавалися копії паспортів громадян.
ОСОБА_2 не одержав сертифікат на право
на земельну частку (пай), оскільки
Державний акт КСП ім.. Суворова видано
10.02.1996 р., сертифікати виготовлялися
пізніше, а позивач на той час вже не був
членом КСП. Також вважає, що управління
не може бути відповідачем у справі,
оскільки повноваження по
розпорядженню землями колективної
власності на них не покладалися, а
згідно Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв)
підставами для цього є рішення рад чи
райдержадміністрації.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні
у справі письмові докази суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 працював в КСП ім.. Суворова
П'ятихатського району
Дніпропетровської області з 1990 р. по 1997
р., а саме: у 1990 р. відпрацював 78
людино-днів, у 1991 р. - 76, у 1992 р. і 1993 р. не
працював, у 1994 р. відпрацював 284
людино-днів, у 1995 р. - 275, у 1996 р. - 209, у 1997 р.
- 2 людино-дні, що підтверджується
довідкою (а.с. 14).

Згідно протоколу зборів уповноважених
колгоспників колгоспу ім.. Суворова
П'ятихатського району від 02.02.1991 р.
ОСОБА_2 прийнято в члени колгоспу, а з
протоколу № 1 від 05.02.1997 р. звітних
зборів уповноважених КСП ім.. Суворова
за 1996 рік вбачається, що його виключено
з членів КСП як колгоспника, який
постійно не відпрацьовує встановлений
мінімум в колгоспі, порушує трудову і
технологічну дисципліну (а.с. 19, 20).

Державний акт на право колективної
власності на землю серія І-ДП № 000085
видано Лихівською селищною радою
П'ятихатського району колективному
сільськогосподарському підприємству
ім.. Суворова 10 лютого 1996 р. (а.с. 22-23).

В списку громадян - членів КСП (додаток
№ 1 до Державного акта) за № 6 значиться
ОСОБА_2 (а.с. 26-27).

З довідки управління Держземагенства у
П’ятихатському районі від 27.091.2014 р. №
01-19/223 слідує, що середній розмір
земельної частки (паю) по КСП ім..
Суворова становить 6,55 ум.кад.га., а
нормативно грошова оцінка - 121284,57 грн.. В
довідці містяться відомості про
наявність земель запасу та земель
резервного фонду, а саме: землі запасу:
не надані - 94,7005 га ріллі, передано в
оренду - 294,8995 га ріллі, землі резервного
фонду: не надані 5,8346 га ріллі, передано
в оренду - 1004,2654 га ріллі. В Книзі
реєстрації видачі сертифікатів ОСОБА_2
не зареєстрований (а.с. 21).

Згідно довідки від 16.01.2014 р. № 32 ОСОБА_2
проживає в с. Глеюватка Криворізького
району Дніпропетровської області (а.с.
18).

Посвідченням серія НОМЕР_1
підтверджується те, що ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (категорія
2) (а.с. 13), що відповідно до п. 10 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»
звільняє його від сплати судового
збору.

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_2 на момент розпаювання земель
КСП ім.. Суворова був членом колгоспу
ім.. Суворова П'ятихатського району,
тому підпадає під умови, передбачені п.
2 вказаного Указу.

Згідно зі статтями 26, 30 ЦК України
ніхто не може бути обмежений у
правоздатності або дієздатності
інакше, як у випадках і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 ЗК України в
редакції 1990 р., який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
суб'єктами права колективної власності
на землю є КСП, розпорядження
земельними ділянками, переданими у
колективну власність здійснюється за
рішенням загальних зборів колективу
співвласників.

Згідно статей 22, 23 цього ж Кодексу
право власності або право користування
землею виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі і одержання
документа, що посвідчує це право. Право
власності або право користування
посвідчується державними актами.

Аналогічним чином вказані
правовідносини врегульовані ст.ст. 81,
125, 126 ЗК України в редакції 2002 р., згідно
яких право власності та постійного
користування на землю виникає після
одержання власником або користувачем
документа, що посвідчує це право та
його реєстрації. Право власності та
право користування посвідчується
державними актами.

Таким чином, для набуття права на
земельну частку (пай) необхідно, щоб
особа була членом КСП і залишалася ним
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Твердження представників
відповідачів про те, що списки як
додаток до Державного акта на право
колективної власності на землю
уточнювалися, а в уточнені списки
ОСОБА_2 не було внесено, є
неспроможними, оскільки таких списків
сторони суду не подали.

Виходячи з наведеного суд вважає, що
ОСОБА_2 не набув право на земельну
частку (пай), хоча підпадав під дію п. 2
Указу Президента України від 08.08.1995
року № 720/95 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям», не
одержав відповідного сертифікату на
право на земельну частку (пай).

Підстави для задоволення позову в
частині стягнення моральної шкоди
відсутні, оскільки протиправну
поведінку відповідача ОСОБА_2 не
доведено, спричинення душевних
страждань жодним доказом не
підтверджена, а втрата певного доходу і
не отримання достатнього рівня
проживання не можна розцінювати як
моральну шкоду.

Вирішуючи питання про поновлення
пропущеного строку позовної давності
суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при
здійсненні захисту порушеного права на
земельну частку (пай) пропустив строки
позовної давності, про застосування
яких заявлено стороною, і посилання
позивача на те, що про порушене право
він дізнався лише у грудні 2013 р. - січні
2014 р., являється учасником ліквідації
аварії на ЧАЕС, сильно хворів і щороку
проходить курси стаціонарного
лікування, а ще ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
прийомний син ОСОБА_10, має велику сім'ю,
не можуть бути визнані судом поважними
причинами для поновлення вказаного
строку з наступних підстав.

Загальний строк позовної давності,
закріплений ст. 257 ЦК України, як і
строк, передбачений статтею 71 ЦК УРСР
1963 року, становить три роки.

Необізнаність ОСОБА_2 про внесення його
в списки до Державного акта
розглядається судом як його недбале
ставлення до охорони власних прав, адже
з виписки із медичної карти хворого
(а.с. 31) вбачається, що ОСОБА_2 перебуває
на обліку в Криворізькому райцентрі
ПМСД як учасник ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС з 1985 р. по теперішній час,
однак на стаціонарному лікуванні
позивач перебував лише з 31 серпня по 12
вересня 2011 р., про що свідчить виписний
епікриз № 3186, з якого також слідує, що
він стоїть на обліку у невролога,
профкурси приймає нерегулярно. Крім
того, ОСОБА_2 пояснив, що він не визнаний
інвалідом, працездатний і працює, а
ОСОБА_10 не є рідним сином позивача, та і
помер він у 2008 р., тому суд виходить не з
того дня, коли ОСОБА_2 дізнався про
порушення його права, а з моменту, коли
він був повинен дізнатися про таке
порушення. З наведеного слідує, що
позивач міг знати про внесення його в
зазначені списки і перешкод в цьому
йому ніхто не чинив, а посилання ОСОБА_2
на те, що нібито бувший голова
правління колгоспу ім.. Суворова ОСОБА_8
на момент його звільнення з
підприємства запевнив його про те, що
він не має права на земельну частку
(пай), є не спроможними, оскільки
ніякими доказами не підтверджені. До
того ж, ОСОБА_2 протягом встановлених
чинним законодавством строків
позовної давності ніяких дій не вчинив.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові.

На підставі ст.ст. 81, 122, 152 ч. 3, 158 ЗК
України, ст.ст. 23, 257, 261 ч. 1, 267, 1166, 1167 ЦК
України, п. 2 Указу Президента України
від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям», керуючись ст.ст. 10, 11, 209,
212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
П’ятихатської районної державної
адміністрації, Головного управління
Держземагентства у Дніпропетровській
області про визнання права на земельну
частку (пай), виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27 лютого
2014 р..

Суддя