Справа № 1309/2-199/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1641/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.В.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5, третьої особи
приватного нотаріуса ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, з участю третіх осіб приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
Жовківська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в листопаді 2010 року
звернулася в Залізничний районний суд
м. Львова із позовом до відповідача
ОСОБА_4, просила визнати заповіт,
посвідчений 24.04.2008 року приватним
нотаріусом ОСОБА_6 - недійсним, судові
витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер її батько ОСОБА_8, останнім місцем
проживання якого було с. Магерів,
Жовківського району, Львівської
області. Після його смерті відкрилась
спадщини, до складу якої входить:
гаражний бокс, що знаходиться в АГК
«Космос», що по АДРЕСА_2, квартира у м.
Львові, житловий будинок в с.м.т.
Магерів, Жовківського району
Львівської області, земельні ділянки
на території с. Оброшино. Позивач
ОСОБА_2 28.08.2008 року звернулась до
третьої Львівської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, однак ця
нотаріальна контора скерувала
вищевказану заяву в Жовківську
державну нотаріальну контору, оскільки
10.06.2008 року там відкрита спадкова
справа. Під час оформлення спадкових
прав їй стало відомо про те, що згідно
із заповітом, який посвідчений 24.04.2008
року приватним нотаріусом ОСОБА_6
(місце посвідчення заповіту: Львівська
область Жовківський район с. Магерів),
все майно, яке належало на день смерті
її батькові ОСОБА_8 переходить його
братові ОСОБА_4 Вважає, що заповіт
підписаний іншою особою, що
підтверджується висновком спеціаліста
№ 221 від 29.03.2010 року, виконаний
заступником начальника НДЕКЦ при УМВС
України на Львівській залізниці Смук
І.Й., довідкою філії Жовківського
відділення № 6325 Державного ощадного
банку України № 55 від 01.02.2010 р. про
сплату державного мита ОСОБА_8 за
оформлення документів на спадщину та
меморіальним ордером № 39019
Жовківського відділення № 6325 від 28.05.2008
року, при цьому що ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 і не міг сплатити державне
мито за оформлення документів на
спадщину через 20 днів після смерті.

В ході розгляду справи позивачка
доповнила свої позовні вимоги, окрім
іншого, як на підставу для задоволення
позовних вимог покликається на те, що
місце складання і місце посвідчення
заповіту серії ВКК № 624648 від 24 квітня
2008 року не співпадає з місцем сплати
державного мита за вчинення
нотаріальної дії. Крім цього, розмір
фактично сплаченого державного мита не
відповідає розміру ставки державного
мита за посвідчення заповіту. Звертає
увагу на те, що приватний нотаріус
ОСОБА_6 бланку заповіту серії ВКК №624648,
як це вбачається із «Книги обліку
надходжень бланків» - взагалі ніколи не
отримувала в управлінні юстиції.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю
третьої особи приватного нотаріуса
ОСОБА_6, Жовківська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2,
вважає оскаржуване рішення незаконним
та необгрунтованим, постановленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без жодного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи.

Звертає увагу на те, що з 06.12.2010 року по
07.11.2013 року двічі змінювався склад суду,
розгляд справи розпочинався з початку.

В порушення норм процесуального права,
судом відмовлено у задоволенні
клопотання про забезпечення доказів та
виклик в судове засідання експерта.

Вважає, що суд вибірково підійшов до
використання доказів, які знаходяться
в матеріалах справи, прийняв фактично
повністю версію пояснення відповідача,
проігнорував пояснення позивача та її
представника, внаслідок чого ухвалив
незаконне і необґрунтоване рішення.

Просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, а також пояснення
відповідача ОСОБА_4, його представника
ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_6 на
заперечення таких, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення такої,
виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

24.04.2008 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким
все своє майно, де б воно не знаходилося
і з чого б воно не складалося, і взагалі
все те, що йому буде належати на день
смерті і на що за законом буде мати
право, заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Даний заповіт посвідчила приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за адресою
АДРЕСА_1 у зв"язку із хворобою
заповідача, заповіт прочитаний вголос
заповідачем, підписаний ним
власноручно в присутності нотаріуса
(а.с. 31 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що
стверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 10.06.2008 року, актовий
запис № 21.

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

В силу ст. 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення.

Заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем та посвідчений нотаріусом
або іншими посадовими, службовими
особами, визначеними ст.ст. 1251-1252 цього
Кодексу.

Заповіт, складений із порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК
України визнання такого заповіту
недійсним судом не вимагається (п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування").

В ході розгляду справи встановлено, що
оскаржуваний заповіт складений з
дотриманням вимог щодо його форми та
посвідчення, зокрема дотримано
письмову форму заповіту, в якому
зазначено місце та дату його складання,
такий нотаріально посвідчений та
підписаний заповідачем.

Покликання апелянта на те, що
оскаржуваний заповіт не підписаний
заповідачем ОСОБА_8 спростовуються
висновком експерта № 257-258 додаткової
комплексної експертизи від 30.12.2011 року,
проведеної головним фахівцем НДЕКЦ при
УМВСУ на Львівській залізниці
Воробйовим С.Г., відповідно до якого
рукописний текст «Заповіт прочитано
мною вголос і підписано особисто», а
також рукописний текст прізвища, імені
та по-батькові «ОСОБА_8» на оригіналі
заповіту та другому примірнику
заповіту серії ВКК № 624648 від 24 квітня
2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
рукописний текст прізвища, імені та
по-батькові «ОСОБА_8 з "Книги реєстрів
нотаріальних дій приватного нотаріуса
ОСОБА_6 у графі №7 «підписи осіб (їх
представників), які звернулися за
вчиненням нотаріальної дії», під
записом № 1820 за 24 квітня 2008 року,
виконано власноручно ОСОБА_8, який
проживав: АДРЕСА_3, паспорт серії
НОМЕР_3, виданий Залізничним РВ УМВС
України у Львівській області, 16.06.1998
року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (т.
1 а.с. 134-157).

Разом з цим, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції та не бере до уваги висновок
спеціаліста № 221 від 29 березня 2010 року,
з якого вбачається, що рукописні тексти
«заповіт прочитано мною в голос і
підписано особисто ОСОБА_8 першого та
другого примірників заповіту,
оформленого 24 квітня 2008 року від імені
громадянина ОСОБА_8 і зареєстрованого в
реєстрі приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за № 1820, виконані не
громадянином ОСОБА_8, а іншою особою,
оскільки в силу приписів ст.ст. 57, 59 66, 143
ЦПК України обставини справи про
встановлення відповідності підпису
особи на досліджуваних документах,
повинні бути підтверджені висновком
експертизи, а не спеціаліста.

Щодо доводів апелянта про те, що окрім
невідповідності підпису заповідача,
підставою для визнання оскаржуваного
заповіту недійсним є відмінність дати
складання та нотаріального
посвідчення заповіту із датою сплати
державного мита за вчинення даної
нотаріальної дії, невідповідність
розміру фактично сплаченого
державного мита встановленій ставці, а
також складання заповіту на бланку,
який не видавався приватному нотаріусу
ОСОБА_6, судова колегія зазначає
наступне.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про
нотаріат» приватні нотаріуси за
вчинення нотаріальних дій справляють
плату, розмір якої визначається за
домовленістю між нотаріусом та
громадянином або юридичною особою.

Таким чином, приватні нотаріуси, на
відміну від державних нотаріусів, не
стягують державне мито, а відтак
покликання апелянта на те, що державне
мито в розмірі 0,51 грн., сплачене 28.05.2008
року від імені ОСОБА_8, через Жовківське
відділення Ощадного банку №6325,
призначення платежу за оформлення
документів на спадщину і дарування, є
сплатою державного мита за посвідчення
заповіту приватним нотаріусом ОСОБА_6
від 24.04.2008 року, не відповідають
дійсності.

Крім цього, відповідно до ст. 41 Закону
України «Про нотаріат» нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні державної
нотаріальної контори, в державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є
робочим місцем приватного нотаріуса,
чи приміщенні органів місцевого
самоврядування. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також, коли
того вимагають особливості
посвідчуваної угоди, нотаріальні дії
можуть бути вчинені поза вказаними
приміщеннями.

Як вбачається із оскаржуваного
заповіту від 24.04.2008 року, у зв'язку із
хворобою ОСОБА_8, заповіт посвідчено за
адресою місця проживання заповідача -
АДРЕСА_1, яка знаходиться на території
Львівського міського нотаріального
округу, в межах якого має право вчиняти
нотаріальні дії приватний нотаріус
ОСОБА_6, що відповідає приписам ст. 41
Закону України "Про нотаріат".

Належних та допустимих доказів того, що
заповіт від 24.04.2008 року посвідчено за
межами м. Львова, позивач та її
представник не подали, як в суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді.

Крім цього, оригінал заповіту від 24.04.2008
року від імені ОСОБА_8 приватний
нотаріус ОСОБА_6 виконала на бланку
серії ВКК № 624648, який отримала згідно
із ОСОБА_5 прийому-передачі спеціальних
бланків нотаріальних документів від
10.04.2008 року, укладеного між приватним
нотаріусом ОСОБА_11 та приватним
нотаріусом ОСОБА_6, відповідно до якого
остання отримала спеціальні бланки
нотаріальних документів в кількості 50
шт. серії ВКК з початковим номером 624601
та кінцевим номером 624650 (а.с. 101 т. 2).

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин