першої інстанції:Гоцкалюк В.Д.№
провадження:22-ц/190/749/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Павловська І. Г.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Павловської І.Г.,
суддів:Адаменко О.Г., Шестакової Н.В.,
при секретарі:Краснощоковій Є.А.,

в с т а н о в и л а :

06.11.13 ОСОБА_6 звернувся до суду із
зазначеним позовом до
Сімферопольського пасажирського
вагонного депо та просив поновити його
на роботі з 25.10.13 в межах безстрокового
трудового договору, надати пільгові
умови праці згідно чинного
законодавства - призначити
провідником пасажирських вагонів у
парку відстою з графіком тільки в нічну
зміну відповідно до місячних норм
праці, та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 25.10.13 до дня поновлення на
роботі у сумі 3 400 грн. на місяць.

Позов мотивований тим, що позивач
знаходився у трудових відносинах з
Сімферопольським пасажирським
вагонним депо з 21.01.92, працював
провідником в Севастопольській
ділянці до 2013 року.

У 2011 році отримав третю групу
інвалідності, був переведений у парк
відстою, та йому були створені
відповідні умови праці. Однак у 2013 році
Севастопольська ділянка була
ліквідована, у результаті скорочення
штату його переведено у м.Сімферополь
на тимчасову посаду в період декретної
відпустки основного працівника.
Вважає, що норма праці не відповідала
нормі, яка йому як інваліду мала бути
надана на підставі його заяви. При
оформленні чергової відпустки за для
лікування 25.10.13 йому стало відомо, що
наказом №1856/ОС від 25.10.13 його звільнили
за закінченням строку договору.
Зазначає , що після оформлення
інвалідності з ним повинні були
переукласти трудовий договір з
термінового на безстроковий, чого
зроблено не було.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 04 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду, та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог, у
зв'язку з тим, що рішення суду
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
по неповно з'ясованим обставинам
справи, що мають значення для
вирішення спору. Доводи апеляційної
скарги по суті зводяться до мотивів, що
викладені у позовній заяві з
урахуванням уточнень.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали
справи, та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає її такою, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК) апеляційний суд
під час розгляду справи в апеляційному
порядку перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
звертаючись до суду із позовом до
Сімферопольського пасажирського
вагонного депо позивач не ставить
питання щодо скасування наказу про
звільнення № 1856/ОС від 25.10.13, однак
відновлення трудових прав позивача без
скасування цього наказу неможливо.
Крім того, місцевий суд зауважив про
неналежність відповідача у справі,
оскільки позов було пред'явлено не до
юридичної особи - ДП «Придніпровська
залізниця», а до його структурного
підрозділу.

З такими висновками суду повністю не
може погодитися колегія суддів і
вважає, що суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи, дав належну
оцінку доказам, наданим сторонами,
кожному окремо та в їх сукупності,
правильно встановив спірні
правовідносини, проте у мотивувальній
частині рішення помилково зазначив
про необхідність оскарження наказу про
звільнення як правову підставу
вирішення спору, тому в порядку статті
309 ЦПК України у цій частині
оскаржуване рішення підлягає зміні.

При апеляційному перегляді
встановлено, що з 21.01.92 ОСОБА_6 перебував
у трудових відносинах з ДП
«Придніпровська залізниця»,
працювавши спочатку згідно наказу №169
провідником пасажирських вагонів
після закінчення курсів провідників,
потім по наказу №115 від 05.02.01
підсобником; а за наказом №1052 від 29.05.01
провідником пасажирських вагонів
Севастопольської ділянки до 2011 року, у
тому числі після оформлення
інвалідності 3 групи за висновком МСЕК.

Після ліквідації Севастопольської
ділянки та скорочення штату на
підставі наказу №997/ОС від 03.07.13 ОСОБА_6
з 04.07.13 по 25.10.13 переведено за
погодженням сторін на заміщення
тимчасово відсутнього працівника.
Наказом №1856/ОС від 25.10.13 про припинення
трудового договору 25.10.13 його
звільнено на підставі пункту 2 статті 36
КЗпП України по закінченню строку
трудового договору.

Вказаний наказ про звільнення є актом
індивідуальної дії ОСП
«Сімферопольське пасажирське вагонне
депо» ДП «Придніпровська залізниця»,
яким останнє керується у своїй
діяльності, і в разі обґрунтованості
позовних вимог про поновлення на
роботі цій наказ скасовує роботодавець
в межах своїх повноважень відповідно
статті 235 КЗПП України.

Таким чином, судова колегія вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо необхідності
оскарження наказу №1856/ОС від 25.10.13 про
припинення трудового
договору(контракту) в межах цієї
справи, або шляхом подання окремого
позову для перевірки законності
підстав звільнення позивача з роботи.

Разом з цим, приписами частини 1 статті
29 ЦПК встановлено, що здатність
особисто здійснювати цивільні
процесуальні права та виконувати свої
обов'язки в суді (цивільна процесуальна
дієздатність) мають фізичні особи, які
досягли повноліття, а також юридичні
особи.

Довідкою АА № 799009 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організації
України підтверджується, що
відокремлений структурний підрозділ
«Сімферопольське пасажирське вагонне
депо» Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» не є
юридичною особою, а тому в силу закону
не має цивільної процесуальної
дієздатності, не може особисто
здійснювати цивільні процесуальні
права та виконувати свої обов'язки в
суді ( а. с.49).

За змістом статті 33 ЦПК України
належними є сторони, які є суб'єктами
спірних правовідносин; неналежним
відповідачем є особа, яка не має
відповідати за пред'явленим позовом.

Згідно положень частини 1 статті 33 ЦПК
України суд за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача.

Матеріали справи не містять доказів
того, що позивачем заявлялись
клопотання про заміну неналежного
відповідача на належного.

У відповідності до принципу
диспозитивності суд не має права
проводити заміну неналежного
відповідача належним з власної
ініціативи, якщо суд вважає, що
відповідач визначений неправильно, суд
може інформувати позивача про
можливість заміни, але якщо позивач
відповідного клопотання не подає, суд
повинен розглядати справу далі і
відмовляти у позові.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з рішенням суду про
відмову у позові з підстав пред'явлення
вимог до неналежного відповідача,
оскільки позивачем не було заявлене
клопотання про його заміну належним.

З огляду на відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
про поновлення на роботі, судова
колегія приходить до висновку, що інші
позовні вимоги щодо надання пільгових
умов праці, стягнення сум за час
вимушеного прогулу є необґрунтованими.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 313-315, 317,
319, 325 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 04 грудня 2013
року змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на не
оскарження наказу №1856/ОС від 25.10.13 про
звільнення як на правову підставу
відмови у позові.

В іншій частині це ж рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
і може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді