Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1187/14
Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які діють в інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_5, про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним,-

В С Т А
Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що між ним та відповідачами
по справі в інтересах їхньої
малолітньої доньки ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.05.2011 року.
Зазначена земельна ділянка належала
йому на праві приватної власності на
підставі державного акту. Відповідно
до п. 3 договору купівлі-продажу
вартість земельної ділянки визначено
сторонами у 11 000 грн. Однак до
сьогоднішнього дня він зазначені
грошові кошти від покупців не отримав.
Вважає, що відповідачі ввели його в
оману щодо обставин, які мають суттєве
значення, тому, посилаючись на ст. 230 ЦК
України, просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 06.05.2011 року., а також
стягнути з відповідачів матеріальні
збитки у

розмірі 37 828,14 грн. та на відшкодування
моральної шкоди - 37 828,14 грн.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 грудня 2013 року відмовлено
у задоволені позову. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати на
надання правової допомоги адвокатом по
916 гривень кожному.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, необґрунтованість та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції визнав
недоведеними доводи позивача щодо
введення його в оману при укладенні
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, так як щодо усіх істотних умов
договору між сторонами була досягнута
домовленість, і вони були виконані
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 655 за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено, що 06.05.2011р. між
ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4
як покупцями, які діяли як законні
представники своєї малолітньої доньки
ОСОБА_5, був укладений нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,250 га,
розташованої на території АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3 цього договору продаж
вчиняється за 11 000 грн., які продавець
отримав від представників покупця
готівкою до підписання цього договору
повністю ( а.с. 55).

Позивач вважає, що покупці ввели його в
оману, посилаючись на те, що вартість
земельної ділянки, вказану у п. 3
договору, йому не сплатили.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року № 9 правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману.

З пояснень позивача слідує, що дійсно
вартість земельної ділянки сторони
оцінили у 11 000 грн., він особисто був
присутнім у нотаріуса при посвідченні
договору та мав можливість
ознайомитись з його змістом, позивачем
підписано договір без застережень щодо
змісту п. 3 договору, в якому вказано, що
гроші ним отримані до підписання
договору. Вважає, що обманом є
зазначення в п. 3 договору відомостей
про отримання ним коштів за продану
земельну ділянки, що не відповідає
дійсності, оскільки згідно попередньої
домовленості між сторонами гроші
покупці зобов»язувались віддавати
йому протягом року.

Позивач намагався доводити свої вимоги
щодо несплати вартості земельної
ділянки покупцями шляхом показань
свідків, проте суд не взяв їх до уваги, і
на ці порушення з боку суду посилається
апелянт в апеляційній скарзі.

Як вбачається за матеріалами справи та
зі змісту апеляційної скарги, свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 особисто не були
учасниками подій щодо відносин сторін
у справі з приводу купівлі-продажу
земельної ділянки, а відомості про
неотримання ОСОБА_9 коштів за земельну
ділянку їм стали відомі начебто з
розповідей померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
батька позивача та відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_10

За вимогами цивільно-процесуального
закону, оцінюючи покази свідків, суд
зобов»язаний з»ясувати джерело
інформації, з якого їм стало відомо про
певні події, відносини, обставини, та з
урахуванням цього прийняти їх
свідчення як докази у справі або
відхилити їх. В даному випадку з
урахуванням джерела походження
інформації, яке неможливо на тепер
перевірити у зв»язку із смертю особи,
яка повідомила свідкам сповіщену суду
інформацію, суд обґрунтовано не взяв до
уваги їх покази як допустимий доказ у
справі.

Отже, позивач не довів, що між ним та
відповідачами мали місце інші умови
договору, ніж викладені у п. 3 договору
купівлі-продажу від 06.05.2011р., а останні,
вводячи його в оману, вмовили викласти
зміст пункту 3 саме в такий спосіб.

Позивач був присутній у нотаріуса та
бачив як викладений зміст пункту 3, та
на запитання нотаріуса щодо
фактичного виконання пункту 3, надав
позитивну відповідь, та підписав
договір в такій редакції. Вказані
обставини підтвердила в судовому
засіданні приватний нотаріус ОСОБА_11

Таким чином, в ході розгляду справи
судом не було встановлено ознак омани з
боку відповідачів при укладенні між
сторонами договору купівлі-продажу від
06.05.2011р., тому суд обґрунтовано відмовив
в задоволенні позову ОСОБА_2 Фактично
доводи апеляційної скарги позивача
зводяться до переоцінки показів
свідків, а тому апеляційну скаргу
колегія вважає необґрунтованою та
такою, що не спростовує висновків суду.

Беручи до уваги викладене, колегія у
відповідності до вимог ст. 308 ЦПК
України відхиляє апеляційну скаргу та
залишає без змін оскаржуване рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.