08.12.2014 Єдиний унікальний номер 205/7999/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(постановлено в заочному порядку)

08 грудня 2014 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.,

при секретарі - Берко Я.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, скасування реєстрації та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 18 вересня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 липня 2008 року з відповідачем уклала договір позики, в разі неповернення боргу в зазначений строк позичальник зобов'язувався переоформити документи на ім'я позикодавця шляхом нотаріального посвідчення правочину купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 травня 1990 року. Після спливу терміну повернення боргу ОСОБА_2, грошові кошти не повернула та посилаючись на відсутність коштів запропонувала позивачу передати у власність свій спадковий будинок, передала правовстановлюючі документи та дозволила жити в будинку. Відповідачка до теперішнього часу не повернула гроші та не переоформила спірне домоволодіння, за умовами договору позики, укладеного 25.07.2008 року. Позивач просила визнати договір позики, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним; скасувати реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2; визнати за позивачем право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 - загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 64,0 кв.м., літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, уборної літ. Д, споруд № 1-4, I, розташованих на земельній ділянці площею 611 кв.м.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Матеріалами справи встановлено, що 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 суму в розмірі 10 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 25 липня 2009 року (а.с.7).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми ознаками договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом зазначеного договору, що випливає з наведеного п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК.

Тому, враховуюче викладене відсутні законні підстави визнаватидоговір позики, укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним, оскільки як зазначено вище договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, та позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимог в частині скасування реєстрації та визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 також не підлягають задоволенню за нижченаведеним.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду стали захист його невизнаних особистих майнових прав, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням об'єктом нерухомого майна - домоволодінням АДРЕСА_1

Підстави набуття права власності на нерухоме майно чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 334 ч. 1 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Проте, доказів, які б свідчили про укладення позивачем правочину, спрямованого на набуття власності на спірне домоволодіння, суду не надано.

В судовому засіданні не доведений той факт, що ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального оформлення угоди.

Таким чином, суд, аналізуючи подані позивачем докази у справі, приходить до висновку, що позивачем не надано суду безперечних доказів підстав набуття права власності на спірне домоволодіння, у зв'язку із чим приходить до висновку щодо відсутності правової підстави для задоволення позовних вимог про визнання за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Також, не ґрунтуються на законі позовні вимоги в частині скасування реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2.

Враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. 321, 328 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, скасування реєстрації та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник