Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А.,
ЛЕСКА В.В.

при секретарі ПУДАК О.П.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачів ОСОБА_4, про відшкодування
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків та
зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
6 березня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

25.08.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом про відшкодування шкоди до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зазначивши третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідачів ОСОБА_4 Мотивував тим, що в
листопаді 2010 р. придбав автомобіль
«Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_2, який належав
ОСОБА_3, за що заплатив ОСОБА_4, у якого
на той час знаходився автомобіль, суму,
еквівалентну 5000,00 дол. США. У свою чергу
ОСОБА_3 06.11.2010 р. видала довіреність на
ім'я позивача та на ім'я його сина
ОСОБА_5 на право керування автомобілем.
Організатором оформлення довіреності
був син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 У грудні 2010 р. -
січні 2011 р. позивач ремонтував
автомобіль: замінив рульову колонку,
підшипники усіх ступиць, акумулятор,
колісні диски, здійснив ремонт
гальмівної системи, часткове
фарбування кузову, придбав домкрат,
аудіосистему тощо. На ремонт витратив
11159,00 грн., крім того, придбав поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності за
322,78 грн. На автомобілі їздив ОСОБА_5,
однак, на початку липня 2011 р. ОСОБА_2
забрав автомобіль у нього і відмовився
повернути витрачені на ремонт кошти, а
ОСОБА_3 анулювала довіреність. Оскільки
витрати на ремонт відповідачі не
відшкодовували, позивач заявив про
вчинення злочину і хоча у порушенні
кримінальної справи за ст. 190 КК
України, було відмовлено, під час
перевірки факт купівлі-продажу
автомобіля підтвердився. Діями
відповідачів позивачу завдано
матеріальної шкоди на суму 11481,78 грн., а
також завдано моральної шкоди,
компенсацію якої оцінює у 5000,00 грн., бо
вимушений був докладати зусиль для
з'ясування обставин, захисту своїх
прав, зазнав емоційної та душевної
травми і т.ін.

Посилаючись на ці обставини та на
положення ст.ст. 1166, 1167 ЦК України,
позивач просив стягнути на його
користь із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно у
відшкодування матеріальної шкоди 11481,78
грн., моральної шкоди - 5000,00 грн., витрати
на оплату правової допомоги в розмірі
1600,00 грн. і судові витрати.

ОСОБА_3 20.09.2011 р. подала зустрічний позов
до ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди та зобов'язання
вчинити дії. Зазначала, що 23.04.2009 р.
уповноважила ОСОБА_4 керувати належним
їй автомобілем «Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_2,
і передала попередньо відремонтований
автомобіль цьому відповідачу. 06.11.2010 р.
на прохання ОСОБА_4 позивачка
уповноважила керувати автомобілем
також ОСОБА_5 і ОСОБА_1 24.04.2011 р.
позивачка, бажаючи особисто
користуватися автомобілем, скасувала
довіреність від 06.11.2010 р., а 01.07.2011 р.
співробітники органів внутрішніх
справ вилучили у ОСОБА_5 автомобіль і у
відповідному протоколі зафіксували
пошкодження автомобіля: відсутність
антени, замка багажника, наявність
подряпин кузова, пошкодження бамперів.
Враховуючи, що з 23.04.2009 р. автомобіль
перебував у користуванні трьох
відповідачів, вони спільно завдали
позивачці матеріальної шкоди в розмірі
12374,00 грн. Крім того, відповідачі
безпідставно утримують у себе
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу і не віддають
позивачці, що унеможливлює
експлуатацію транспортного засобу.

Уточнивши після проведення судової
автотоварознавчої експертизи позовні
вимоги, посилаючись на ст.ст. 1166, 1190, 1192
ЦК України, позивачка остаточно
просила стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 солідарно на її користь у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 коп., компенсацію оплати за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків - 400,00 грн.,
зобов'язати відповідачів передати
позивачці оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу марки
«Mercedes-Benz 200 D», 1988 року випуску, д/н
НОМЕР_2. Судові витрати просила
покласти на відповідачів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 06.10.2011 р. зустрічний позов
прийнято до спільного розгляду з
первісним позовом. Рішенням цього ж
суду від 06.03.2013 р. у первісному позові
відмовлено, зустрічний позов -
задоволено: зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_1
і ОСОБА_5 передати ОСОБА_3 оригінал
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 200
D», 1988 року випуску, д/н НОМЕР_2; на
користь ОСОБА_3 стягнуто: солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у відшкодування
матеріальних збитків 14328,67 грн. і 400,00
грн. витрат по оплаті за виготовлення
звіту про оцінку вартості матеріальних
збитків; з кожного з трьох відповідачів
- по 179,00 грн. судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 19.06.2013 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 р. про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн. і 400,00 грн. витрат по оплаті за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків скасовано, у
задоволенні цих вимог до ОСОБА_1
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін. Рішення
апеляційного суду не оскаржувалося.

У жовтні 2013 р. рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 р.
оскаржив ОСОБА_5, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3
кошти в розмірі 18081,18 грн., з яких
матеріальної шкоди 11481,78 грн., моральної
шкоди 5000,00 грн., витрат на правову
допомогу - 1600,00 грн., а в задоволенні
зустрічного позову просить відмовити.
У скарзі зазначає, що вважає себе
власником автомобіля, який придбав
належним чином, саме він здійснив
ремонт автомобіля на суму 11481,78 грн., в
той же час, вказує, що оскільки угоду
про продаж автомобіля було розірвано в
односторонньому порядку, позивач
звернувся до суду з вимогами про
відшкодування йому майнової та
моральної шкоди. Вважає, що суд першої
інстанції неправильно відмовив у
первісному позові, який скаржником
було доведено. Вважає також, що
вищеописані обставини спростовують
правомірність зустрічних позовних
вимог та слугують підставами для
відмови в їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, які
апеляцію підтримали, ОСОБА_1, який
вважає апеляцію обґрунтованою,
представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7,
яка апеляцію не визнала, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України за відсутності інших учасників
процесу, обговоривши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в сукупності, суд приходить до
такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ЦПК України
щодо диспозитивності судового процесу,
апеляційний суд не робить висновків
щодо судового рішення по суті в частині
вирішення зустрічного позову щодо
відповідача ОСОБА_4 і перевіряє рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення зустрічного позову щодо
ОСОБА_5

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України щодо відшкодування
шкоди, а також у відповідній частині
нормами законодавства щодо набуття
права власності на транспортні засоби
та захисту набутого права у редакції,
чинній на час виникненні відповідних
юридичних фактів. За змістом ст.ст. 11-16,
22-23, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України,
цивільно-правові зобов'язання
виникають із заподіяння збитків
(шкоди); власник управі вимагати
повного відшкодування завданої йому
винними неправомірними діями чи
бездіяльністю іншої особи майнової та
моральної шкоди. Солідарний обов'язок
виникає у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання; у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ст. 541, ст. 543 ч. 1
ЦК України); особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим; за заявою
потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини (ст. 1190 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, особа на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору і
зобов'язана належно довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи,
первісний позов був пред'явлений
ОСОБА_1, тоді як ОСОБА_5 не був позивачем
за первісним позовом і був
відповідачем за зустрічним позовом
(а.с. 5-6, 22-24, 124-125). Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
06.03.2013 р. було вирішено первісний та
зустрічний позови, у первісному позові
було відмовлено, зустрічний позов було
задоволено (а.с. 143-147). За результатами
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1
було 19.06.2013 р. ухвалено рішення
Апеляційного суду Закарпатської
області, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1
було задоволено частково, рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
06.03.2013 р. про задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у частині
солідарного стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 у відшкодування
матеріальних збитків 14328,67 грн. і 400,00
грн. витрат по оплаті за виготовлення
звіту про оцінку вартості матеріальних
збитків скасовано, у задоволенні цих
вимог до ОСОБА_1 відмовлено, у решті
рішення суду залишено без змін (а.с.
177-184). Указаними судовими рішеннями
були встановлені преюдиційні факти і
обставини щодо, зокрема, ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які враховуються за
правилами ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_5 хоча і брав участь у
справі в якості відповідача за
зустрічним позовом, проте, не
пред'являв позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про відшкодування шкоди і відповідне
судове рішення щодо нього не
ухвалювалося, він не має правових
підстав вимагати в апеляційній скарзі
скасування рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
первісного позову та стягнення на його
користь з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 коштів у
відшкодування шкоди. Аргументація
апеляції в цій частині не має правового
значення і як така не може братися до
уваги.

Водночас судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що:

автомобіль «Mercedes-Benz 200 D», 1988 року
випуску, д/н НОМЕР_2, зареєстрований за
власником ОСОБА_3;

нотаріально посвідченою довіреністю
від 23.04.2009 р., виданою строком на три
роки, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4
керувати автомобілем «Mercedes-Benz 200 D», д/н
НОМЕР_2 (а.с. 28);

аналогічною довіреністю від 06.11.2010 р.,
виданою строком до 05.11.2013 р., ОСОБА_3
уповноважила ОСОБА_5 і ОСОБА_1 керувати
цим автомобілем (а.с. 7);

нотаріально посвідченою заявою від
04.04.2011 р. ОСОБА_3 скасувала довіреність
від 06.11.2010 р. (а.с. 29);

сторонами установлений законодавством
порядок відчуження автомобіля не був
дотриманий, доказів укладення
належного договору, оплати товару,
зняття автомобіля ОСОБА_3 з реєстрації
у справі немає;

виходячи з положень ст. 11, ст. ст. 208 ч. 1
п.п. 3, 4, ст.ст. 319, 328, ст. 334 ч. 1, ст.ст. 626-629,
632, 638-640, Глави 54 § 1 ЦК України, пунктів
1-3, 6-8, 42 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
Постановою КМ України від 07.09.1998 р. № 1388,
видача 06.11.2010 р. довіреності не потягла
настання правового наслідку у вигляді
переходу права власності на автомобіль
від ОСОБА_3 до іншої особи;

ОСОБА_3 на строк близько двох років
уповноважила ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5
користуватися автомобілем, при цьому,
технічний стан автомобіля на момент
його передачі в користування не
фіксувався, ніякі угоди, домовленості
щодо прав і обов'язків у зв'язку з
експлуатацією автомобіля, його
пошкодженням, ремонтом, покращеннями і
т.д. - не укладалися;

за висновком судової
автотоварознавчої експертизи від
23.11.2012 р. № 23/257 автомобілю були
спричинені пошкодження (пошкодження
бамперів, капоту, порогів, вм'ятини та
подряпини на лакофарбовому покритті
трьох дверей, задніх крил, розбиті
решітка радіатора, вітрове скло,
відсутній значок «Мерседеса» на кришці
багажника, вартість матеріальних
збитків за період користування
автомобілем трьома відповідачами з
23.04.2009 р. по 01.07.2011 р. в розмірі 14328,67 грн.)
(а.с. 109-121).

З огляду на викладене, підстав для
задоволення апеляції ОСОБА_5 у частині
вирішення первісного позову немає,
тому в цій частині відповідно до ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

У питанні вирішення зустрічного
позову, пред'явленого ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
апеляційний суд з урахуванням
вищенаведеного приходить до
наступного.

Позивачка ОСОБА_3 обґрунтувала свої
вимоги тим, що з 23.04.2009 р. ОСОБА_4, ОСОБА_1
і ОСОБА_5 користувалися автомобілем
«Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_2, і спільно
завдали їй матеріальної шкоди в
розмірі 12374,00 грн. Крім того,
відповідачі безпідставно утримують у
себе свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу і не віддають
позивачці, що унеможливлює
експлуатацію транспортного засобу.

Між тим, за змістом солідарного
обов'язку боржників, у т.ч., солідарної
відповідальності заподіювачів шкоди,
особи вважаються такими, що спільно
завдали шкоди, якщо вони завдали
неподільну шкоду взаємопов'язаним
сукупними діями або діями з єдністю
наміру. У справі немає доказів про
конкретну шкоду, завдану майну
позивачки ОСОБА_5 діями, що є
взаємопов'язаними, сукупними з діями
інших відповідачів за зустрічним
позовом, або поєднаними з такими діями
інших відповідачів одним наміром,
тривалістю, до того ж, близько двох
років.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 надала іншим особам можливість
тривалий час користуватися її
автомобілем і теж на власний розсуд
розпорядилася своїми цивільними
правами (ст. 12 ч. 1 ЦК України). Щодо
посилання позивачки на передачу
автомобіля у користування ОСОБА_4 у
справному стані, то по-перше, ремонтна
калькуляція від 21.04.2009 р. (а.с. 25) не є
достатнім доказом належного
технічного стану автомобіля, по-друге,
це не стосується ОСОБА_5, по-третє, це
власне тільки випливає з положень
ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 316,
317, 319 ЦК України про те, що власність
зобов'язує, а власник відповідальний за
свої дії та не повинен діяти на шкоду
іншим, тому ОСОБА_3 зобов'язана була
належно утримувати свою власність
(джерело підвищеної небезпеки)
безвідносно до можливості подальшої
передачі її в користування.

Доказів спричинення саме ОСОБА_5
автомобілю пошкоджень, про які ставила
питання позивачка, та установлених
висновком судової автотоварознавчої
експертизи у справі немає. Позивачка не
надала доказів щодо часу спричинення
автомобілю конкретних пошкоджень та
пов'язаності таких саме з діями ОСОБА_5
У цьому сенсі висновок експертизи
відповідних фактів не встановлює і не
має значення як доказ щодо пред'явлених
до ОСОБА_5 вимог.

Позивачка просила застосувати до
ОСОБА_5 правила саме солідарної
відповідальності за завдану майнову
шкоду і питання про визначення його
відповідальності у частці відповідно
до ступеня його вини (ст. 1190 ч. 2 ЦК
України) - не ставила. Тож суд, зважаючи
на характер, фактичні підстави та
правове обґрунтування позову,
встановлені обставини справи, не має
підстав застосовувати до ОСОБА_5
правила про відповідальність у частці
відповідно до ступеня його вини.

Суд першої інстанції наведеного повною
мірою не врахував, правильно
встановивши обставини справи дійшов
невірного висновку про доведеність
зустрічного позову до ОСОБА_5 щодо
відшкодування майнової шкоди,
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, і ухвалив щодо
цього відповідача помилкове рішення
про солідарне стягнення з нього коштів.

Апеляція ОСОБА_5 не містить доводів на
спростування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимоги
про зобов'язання передати ОСОБА_3
оригінал Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3,
виданий 09.10.2010 р. Ужгородським ВРЕР ВДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області
на автомобіль «Mercedes-Benz 200 D», 1988 року
випуску, д/н НОМЕР_2, тому підстав для
перегляду рішення суду в цій частині
немає. Водночас колегія суддів
констатує, що на час апеляційного
розгляду справи документ було
повернуто власнику автомобіля.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК
України, в частині вирішення
зустрічного позову апеляцію щодо
скасування рішення суду про солідарне
стягнення з ОСОБА_5 коштів слід
задовольнити, у цій частині рішення
суду скасувати, у задоволенні цих вимог
зустрічного позову відмовити, у решті
рішення суду щодо зустрічного позову -
залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч.
1 п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 6 березня 2013 р.
про задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн. (чотирнадцяти тисяч трьохсот
двадцяти восьми гривень 67 коп.) і 400,00
грн. (чотирьохсот гривень 00 коп.) витрат
по оплаті за виготовлення звіту про
оцінку вартості матеріальних збитків
скасувати, у задоволенні цих вимог до
ОСОБА_5 - відмовити, у решті рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді