Номер провадження 2/754/716/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука
О.П.

при секретарі - Бойко Т.О.,

за участі прокурора Одуденко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 - тя особа - Служба у
справах дітей Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав

В С Т А Н ОВ И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення їх
батьківських прав відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ухилення від
виконання відповідачами своїх
батьківських обов'язків.

Своїх вимоги позивач обґрунтовує тим,
що він є дідусем неповнолітнього
ОСОБА_2, який постійно проживає разом з
ним та бабусею.

Батьками дитини самоусунулися від
виховання сина, не цікавляться його
життям та здоров'ям, не проявляють до
нього батьківської турботи, не
утримують матеріально.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самостійно
відмовились від своїх батьківських
прав, написавши відповідні нотаріально
посвідчені заяви. Всі обов'язки батька
стосовно неповнолітнього ОСОБА_2
виконує позивач.

Посилаючись на викладене, захищаючи
права дитини та зазначаючи, що
Деснянською районною у м. Києві
державною адміністрацією
неповнолітнього ОСОБА_2 було передано
на тимчасове проживання в родину
дідуся та надано висновок про
доцільність позбавлення батьківських
прав відповідачів, позивач просить суд
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали, просять
суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 - мати ОСОБА_2, в
судове засідання не з'явилась, про день
та час слухання справи повідомлена
належним чином.

Матеріали справи містять нотаріально
завірену заяву ОСОБА_4 про відмову від
своїх батьківських прав щодо дитини та
розгляд справи про позбавлення
батьківських прав без її участі (а.с. 12).

Крім того, до суду надійшла заява
ОСОБА_4 про визнання позову та розгляд
справи без її участі (а.с. 93).

Представники відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнали та
пояснили, що він не спілкувався з сином,
оскільки колишня дружина ОСОБА_4 цьому
перешкоджала, запевняючи, що сама
впорається з дитиною. Мати ОСОБА_2
просила відповідача не травмувати сина
своїм приходом, за допомогою жодного
разу не зверталася.

На підставі цього батьком було
прийнято рішення тільки сплачувати
аліменти.

Спроби батька зустрітися з сином в
більш дорослому віці були даремними,
оскільки останній не бажав з ним
спілкуватися.

Крім того, представники ОСОБА_3
зазначили, що представники державних
органів, на які покладено обов'язки
щодо соціального захисту дітей, до
батька ОСОБА_2 жодного разу не
зверталися та не розшукували його.
Виходячи з цього, ОСОБА_3 зробив
висновки про належне виконання своїх
батьківських обов'язків.

Посилаючись на викладені обставини та
наголошуючи на тому, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківські обов'язки, представники
ОСОБА_3 просять в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації вимоги
позивача підтримав та пояснив, що
проведеною перевіркою встановлено, що
відповідачі ухиляються від виконання
своїх батьківських обов'язків протягом
тривалого часу, виховання, контроль та
матеріальне забезпечення дитини
здійснює дідусь.

Прокурор в судовому засіданні
висловила думку стосовно доцільності
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
відповідності інтересам дитини
позбавлення батьківських прав
відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представників
відповідача ОСОБА_3 та третьої особи,
врахувавши думку прокурора і самої
дитини, дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
батьками неповнолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідачі у справі (а.с.
7).

Шлюб між відповідачами розірвано 29.09.1998
року (а.с. 8).

Відповідно до Договору між батьками
про місце проживання дитини та порядок
сплати аліментів на утримання дитини
від 18.10.2011 року батьки визначили місце
проживання ОСОБА_2 - разом з матір'ю
(а.с.41).

З наданих позивачем письмових доказів
а саме - характеристики зі школи, де він
навчався з 2004 по 2010 рік, його вихованням
займались мати з вітчимом. Рідного
батька ОСОБА_2 в школі ніколи не бачили,
навчанням, поведінкою сина,
відвідуванням занять ОСОБА_3 не
цікавився (а.с. 30).

З характеристики ОСОБА_2 Наданої
Київським професійним ліцеєм
транспорту, де навчається дитина з 2013
року також вбачається, що вихованням
дитини та його навчанням займається
дідусь та бабуся (а.с. 44).

З довідки, виданої Центром
соціально-психологічної реабілітації
дітей №1 вбачається, що за час
перебування ОСОБА_2 в цьому закладі з
березня по липень 2013 року біологічний
батько ОСОБА_3 його не відвідував (а.с.
42).

З 20.03.2013 року родина одинокої матері
ОСОБА_4 перебуває на обліку Служби у
справах дітей Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації як сім'я,
що опинилась в складних життєвих
обставинах (а.с. 80).

31.07.2013 року на підставі рішення Комісії
з питань захисту прав дитини (Протокол
№13) ОСОБА_2 було передано на тимчасове
проживання до родини дідуся (а.с. 17, 98, 99).

Судом встановлено, що він повністю
займається забезпеченням, вихованням
та лікуванням онука (а.с. 32-37, 44).

29.08.2013 року відповідач ОСОБА_4 написала
заяву про відмову від утримання та
виховання свого неповнолітнього сина
ОСОБА_2 та надала згоду на призначення
опікуном над ним ОСОБА_1, посвідчену
приватним нотаріусом Криворучко В.П.
(а.с. 12).

Обставини, викладені у вказаній заяві,
відповідач ОСОБА_4 повторно
підтвердила в заяві від 19.02.2014 року про
розгляд справи без її участі (а.с. 93).

05.09.2013 року відповідач ОСОБА_3 написав
заяву про відмову від батьківських
прав та виховання свого
неповнолітнього сина ОСОБА_2 та надав
згоду на призначення опікуном над ним
ОСОБА_1, посвідчену приватним
нотаріусом Криворучко В.П. (а.с. 11).

12.12.2013 року, під час перебування справи
про позбавлення батьківських прав у
провадженні суду, вказана заява ОСОБА_3
була ним відкликана (а.с. 38).

При цьому жодних мотивів щодо рішення
про надання заяви про відмови від своїх
батьківських прав та відкликання її у
подальшому, відповідач суду не надав.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 не
надано суду доказів того, що він на
даний час бажає приймати участь в житті
та вихованні сина.

Надані в судовому засіданні квитанції
про перерахунок коштів на прізвище
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 45-51), а також
відсутність заборгованості по
аліментам (а.с. 61) не можуть бути
підставою для відмови в задоволенні
даного позову, оскільки ст. 164 Сімейного
кодексу України не місить такої
підстави для позбавлення батьківських
прав як ненадання матеріальної
допомоги на утримання дитини.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 30.03.2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» (п.15)
роз'яснено судам, що ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожний окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач жодної уваги дитині
протягом тривалого часу не приділяє,
суд вважає доведеною належними
доказами ту обставину, що ОСОБА_3
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Зазначене відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164
Сімейного кодексу України є підставною
для позбавлення його батьківських
прав.

Задовольняючи позов суд також враховує
той факт, що жодних доказів чинення
відповідачу ОСОБА_3 перешкод у
спілкуванні з дитиною суду не надано,
стан здоров'я відповідача не позбавляє
його можливості приймати участь у
вихованні дитини, сприяти його
духовному та фізичному розвитку,
цікавитись життям до здоров'ям сина,
приймати участь у його становленні як
особистості, що свідчить про свідоме
нехтування відповідачем своїми
батьківськими обов'язками (а.с. 52-53).

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України,
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Керуючись даною нормою закону, суд під
час розгляду справи заслухав думку
ОСОБА_2, який пояснив, що не заперечує
проти позбавлення батьківських прав
відповідачів, оскільки він проживає
разом з дідусем і бабусею. ОСОБА_3
ОСОБА_2 взагалі не знає і спілкуватись з
ним не бажає, посилаючись на те, що
батько покинув його ще маленьким і
пішов в іншу родину.

Проведеною Деснянською районною у м.
Києві державною адміністрацією, як
органом опіки та піклування,
перевіркою встановлено, що батьки
ОСОБА_2 самоусунулися та свідомо
ухиляються від обов'язку по вихованню
та навчанню сина, не проявляють щодо
нього батьківської турботи, не
цікавляться його життям та здоров'ям,
не утримують матеріально. Виховання,
контроль та матеріальне забезпечення
дитини здійснює дідусь.

Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація, на яку покладені
повноваження органу опіки та
піклування вважає, що позбавлення
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав
щодо сина ОСОБА_2 відповідатиме
інтересам останнього (а.с. 15).

Суд при ухваленні рішення також
враховує думку прокурора, яка
підтримує висновок Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, і вважає, що задоволення
позову сприятиме захисту прав дитини.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2
перехворів на тяжке онкологічне
захворювання - остеобластома лівої
скулової кістки, дідусь дитини -
позивач у справі поніс всі витрати на
лікування онука (а.с. 32 - 36).

При цьому представник відповідача -
його дружина на даний час, пояснила, що
батько не знав про захворювання сина, а
тому не надавав матеріальної допомоги
на лікування.

Сам факт того, що батько не знав про
тяжке онкологічне захворювання сина,
проведення йому оперативного
втручання, перебування дитини тривалий
час на стаціонарному лікуванні світить
про те, що батько не тільки усунувся від
виконання своїх батьківських
обов'язків, а взагалі втратив інтерес
до дитини.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність достатніх
підстав для позбавлення батьків
неповнолітнього ОСОБА_2 батьківських
прав щодо нього, оскільки батьки
самоусунулися від виконання своїх
батьківських обов'язків, сам ОСОБА_2,
якому на даний час виповнилося 16 років
не бажає підтримувати зв'язок з
батьками та не вважає їх такими.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, ст.ст. 164, 165,
171, 258 Сімейного кодексу України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України від 30.03.2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4 батьківських
прав відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
(актовий запис про народження № 957 від
14.10.1997 року вчинений Відділом РАЦС
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві).

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Суддя