Справа № 757/491/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/531/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Вовк
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача -
Лисого М.С.

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк», поданою через представника
Лисого МаксимаСтаніславовича на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року позивач ПАТ «Родовід
Банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 3 896 734, 15
грн., посилаючись на те, що позичальник
не виконав умови кредитного договору.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором-
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
представник ПАТ «Родовід Банк» подав
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скарну підтримав і
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 проти задоволення
апеляційної скарги заперечував і
просив рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника позивача підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 3
листопада 2006 року ПАТ «Родовід Банк»
уклало з ОСОБА_5 договір, за умовами
якого банк відкрив останньому
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі в розмірі 155 тис.Євро на
строк до 3 листопада 2009 року з
процентною ставкою 14% річних, яка
додатковою угодою від 10 листопада 2008
року була збільшена до 17 %.

Згідно з умовами кредитного договору (
п.4.1, 4.2) позичальник зобов»язувався
забезпечити повне повернення
одержаної суми кредитів не пізніше 3
листопада 2009 року шляхом внесення
готівкою чи перерахування зі свого
поточного/депозитного рахунку, а також
сплачувати банку нараховані проценти
за користування кредитом до 10-го числа
кожного календарного місяця включно,
починаючи з місяця наступного за
звітним, а також 3 листопада 2009 року або
в день повного дострокового погашення
заборгованості.

Відтак, умовами договору встановлені
обов»язки позичальника з визначенням
строку: кредитні кошти повернути не
пізніше 3 листопада 2009 року, проценти
сплачувати щомісячно.

Відповідач зобов»язання за вказаним
договором належним чином не виконав і
кредитні кошти не повернув, проценти за
користування кредитними коштами
повністю не сплатив, у зв»язку з чим
виникла заборгованість, яка за
розрахунками позивача на 3 жовтня 2012
року складається з заборгованості по
кредиту в сумі 155000 Євро, заборгованості
по процентам в сумі 24390,23 Євро.

При цьому як убачається з виписки з
особового рахунку, відповідач ОСОБА_5
припинив сплачувати нараховані
проценти з лютого 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач звернувся до суду з
даним позовом після спливу строку
позовної давності, про застосування
якого просив представник відповідача.
Клопотання представника позивача про
поновлення строку позовної давності
суд першої інстанції знайшов
необґрунтованим, не вмотивованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Згідно із ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
лише у тому разі, якщо суд визнає
неповажними причини пропущення
позовної давності. У іншому випадку,
якщо причини пропуску такого строку
поважні порушене право підлягає
захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до Печерського
районного суду м.Києва 26 грудня 2012 року,
тобто за межами ввстановленого законом
строку позовної давності.

Натомість, судом встановлено, що
позивач у жовтні 2012 року, звертався до
Шевченківського районного суду м.Києва
з таким позовом, зазначивши місце
реєстрації відповідача: АДРЕСА_1.
Ухвалою цього ж суду від 14 листопада 2012
року позовна заява повернута
позивачеві для подачі до належного
суду з тих підстав, що за даними
адресного довідкового бюро ГУ МВС
України відповідач зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2.

Як на поважну причину пропуску строку
звернення до суду, представник
позивача посилається на відсутність
інформації щодо місця реєстрації
ОСОБА_5, ніж те, яке міститься у
матеріалах кредитної справи.

Колегія суддів вважає, що пояснення
представника позивача заслуговують на
увагу, оскільки підтверджуються
письмовими доказами.

З оглянутої в судовому засіданні
кредитної справи колегією суддів
встановлено, що в справі міститься
копія паспорта ОСОБА_5 з остатньою
відміткою місця реєстрації АДРЕСА_1 (
серія НОМЕР_1, виданий Залічзничним РУ
ГУ МВС України в м.Києві).

Крім того, відповідач ОСОБА_5 9 жовтня 2007
року підписав договір № 1 про внесення
змін до кредитного договору, в якому
зазначена адреса позичальника: АДРЕСА_1
з посиланням на паспорт, реквізити
якого відповідають копії паспорту,
який міститься в матеріалах кредитної
справи, а також оригіналу паспорту,
який оглянутий судом в судовому
засіданні.

Інших офіційних документів, щоб
свідчили про інше зареєстроване місце
проживання ОСОБА_5 матеріали кредитної
справи не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що за
відсутності інших офіційних даних щодо
зареєстрованого місця проживання
відповідача, причини пропуску
позивачем строку звернення до суду є
поважними.

Зазначення в заяві на видачу
готівкових коштів, а також в кредитному
договорі місця проживання
позичальника АДРЕСА_2 не може свідчити
про те, що позивачу було достеменно
відомо про зареєстроване місце
проживання відповідача .

Крім того, наявність відмітки в
оригіналі паспорту про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_2 на час укладення кредитного
договору без повідомлення про це
кредитора, за наявності встановлених
судом обставин, не може бути підставою
для відмови у задоволенні позову у
зв»язку з пропуском строку позовної
давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки банк своє право на позов
реалізував лише в жовтні 2012 року, то
підлягають задоволенню позовні вимоги
банку в частині стягнення з
відповідача суми заборгованості по
тілу кредиту в розмірі 155000 Євро та сума
нарахованих процентів з 1 жовтня 2009
року по 4 листопада 2009 року в розмірі
2454,53 Євро.

Враховуючи такий висновок суду, надана
відповідачем на підтвердження
проведених ним оплат виписка з
особового рахунку, з якої вбачається,
що позичальник сплачував нараховані
відсотки у листопаді 2008 року та у січні
2009 року ( а.с.76), значення не має,
оскільки такі проплати здійснювалися
поза межами того періоду, який
враховано судом.

Крім того, в судовому засідання
представник позивача не заперечував,
що отримані кредитні кошти в сумі 155000
Євро відповідачем повернуті не були.

Умовами кредитного договору
передбачено (п.4.5), що за порушення
строків повернення кредитів та/або
сплати процентів за користування
кредитами, позичальник зобов»язаний
сплачувати Банку пеню за кожний день
прострочки у розмірі подвійної
процентної ставки, яка вказана в п.1.3
цього Договору, від суми простроченого
платежу.

До вимог про стягнення пені
застосовується позовна давність в один
рік згідно із ст.258 ЦК України, який
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням до суду.

Відтак, з відповідача підлягає
стягненню пеня від суми прострочених
процентів ( 2454,53 Євро) , розрахована за
період з 26 грудня 2011 року по 26 грудня 2012
року в сумі 861,44 Євро, та пеня від суми
простроченої основної заборгованості
за той же період з в сумі 40249,97 Євро.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов»язання, на вимогу кредитора
зобов»язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи з наведеної норми закону,
колегія суддів вважає, що позивач має
право вимагати від відповідача як
боржника, що прострочив виконання
грошового зобов»язання три проценти
річних від простроченої суми.

Отже, з відповідача підлягає стягненню
три проценти річних, розрахованих за
період з 4 листопада 2009 року по 3 жовтня
2010 року, від суми простроченої основної
заборгованості в сумі 13558,17 Євро , від
суми прострочених процентів в сумі 214,72
Євро.

Крім того, з відповідача підлягають
стягненню судові витрати за правилами
ст.88 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимог банку.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк», поданою через представника
Лисого Максима Станіславовича -
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року - скасувати
і ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» 155000 Євро простроченої
заборгованості за кредитом, 2454.53 Євро
простроченої заборгованості за
процентами, 41111.41 Євро пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
та 13772.89 Євро -трьох процентів річних
від простроченої суми, що разом у
гривневому еквіваленті складає 2482240
грн. та 4939 грн.50 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: