г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2412/14-ц
Номер провадження 2/213/951/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області в складі головуючого судді-Соловйової Л.Я.

при секретарі - Тарановській Н.О.

за участю позивача- Лінчевського В.П.,

представника відповідача: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області - Чуплої І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ "ІнГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за період роботи з 14.08.1989 року, де працював ковалем ручної ковки в цеху технологічного автотранспорту на комбінаті відповідача - він отримав професійне захворювання, оскільки за час роботи підпадав під вплив імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий в 2 рази. Згідно акту форми П-4 розслідування професійного захворювання від 27.05.2004 року йому встановлено діагноз - вібраційна хвороба першої-другої стадії, полірадикулонейропатії статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного періартрозу ПФС другого ступеню, дефартрозу ліктьових суглобів з трофічними порушеннями кистей, церебрально-периферичним ангістонічним синдромом.

З наявного у позивача загального трудового стажу 41 рік 1 місяць, він відпрацював на підприємстві відповідача 24 роки 7 місяців, з них 14 років та 9 місяців в шкідливих умовах виробництва.

Первинно йому була встановлена третя група інвалідності та профзахворювання з 2004 року.

За висновком МСЕК від 10.07.2007 року йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності, а також визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кривому Розі йому виплачується компенсація за спричинену шкоду здоров"ю у сумі 3800 грн. щомісячно, а також позивач отримує пенсію в розмірі 2717 грн. 86 коп.

Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися. Несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день. Відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженим у реалізації своїх життєвих планів забезпечення своєї сім"ї.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди із розрахунку 50% мінімального розміру заробітної плати станом на 01.01.2014 року за кожен відпрацьований ним місяць у шкідливих умовах праці, що складає (186 місяців х (1218 грн.-розмір мінімальної зарплати : 2) = 113274 грн.. Просив стягнути з ПАТ "ІнГЗК" вказану суму моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн..

Ухвалою суду від 16.10.2014 року в якості другого відповідача у справі залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.105-106).

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та викладені в позові обставини в повному обсязі. Пояснив, що він працюював на ПАТ "ІнГЗК" та отримав професійне захворювання, у зв"язку з чим потребує постійного і тривалого лікування. Первинно йому встановлено третю групу інвалідності та професійне захворювання з 12.07.2004 року, ступінь втрати професійної працездатності становив -40 відсотків. Кошти, які він отримує як страхові виплати від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі він витрачає на лікування. У зв"язку з наявним захворюванням йому завдана і моральна шкода, яка йому відповідачем ПАТ "ІнГЗК" добровільно не відшкодовувалась. Моральна шкода полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання - він змушений постійно лікуватися. Все це призвело до зміни його життєвого укладу, через що він морально страждає. Моральні страждання почалися з 2004 року. Завдану йому моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням він оцінює в розмірі 113274 грн. Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, позивач пояснив, що він сплатив своєму представнику ОСОБА_4 1000 грн. за договором про надання правової допомоги, а також окремо сплатив кошти за оформлення довіреності на вказаного представника. Квитанції про сплату цих коштів - представник ОСОБА_4 йому не надав. Крім того, вони домовились, що він сплатить ОСОБА_4 20% від стягнутої судом на його користь суми моральної шкоди. Просить його позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 направив заяву про розгляд справи без його участі з обов"язковою присутністю позивача. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає їх законними, обґрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами, що є в матеріалах справи.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - Клінкевич О.А. надала письмові заперечення на позов та пояснила, що ПАТ "ІнГЗК" не є належним відповідачем у даній справі. Правовідносини між позивачем та даним відповідачем у зв"язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок профзахворювання регулюються Законом України "Про загальнообов"язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Позивачу було встановлена стійка втрата працездатності згідно висновку МСЕК від 14.07.2004 року. Положеннями статей 21,28,34 вищевказаного Закону, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено обов"язок фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Також зазначила, що при влаштуванні на роботу позивач був попереджений про шкідливі та небезпечні умови праці, наслідком яких може стати професійне захворювання. Останній свідомо обрав собі таку роботу, завідомо знаючи про важкі умови праці і шкідливі виробничі фактори, які можуть негативно вплинути на його здоров"я. Просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ПАТ "ІнГЗК" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, оскільки встановлення позивачу стійкої втрати профпрацездатності мало місце до 01.01.2006 року.

Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області -Чупла І.С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, надала письмові заперечення на позов. Суду пояснила, що позивачем подано позов в 2014 році. Законодавством України з 01.01.2008 року припинено обов"язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку. Згідно ст.1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується винною особою, якою згідно Акту П-4 визнано підприємство ПАТ "ІнГЗК". Вважає, що Відділення Фонду є неналежним відповідачем у справі.

Також зазначила, що право на відшкодування моральної шкоди згідно Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Наказу МОЗ України №212 від 22.11.1995р. у потерпілого виникало з моменту визначення факту спричинення моральної шкоди та визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди. Обов'язок по встановленню факту заподіяння моральної шкоди покладений на МСЕК. Встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення МСЕК факту заподіяння моральної шкоди.

Позивач втратив працездатність у професії, яка призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, що і підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, тобто які види робіт позивач не може виконувати. Наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання за формою П-4, є документами, що підтверджують виявлення факту професійного захворювання і не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Посилання на вказані документи як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, представник Фонду вважає безпідставними. Позивачем не надано суду доказів заподіяння йому моральної шкоди на суму 113274 грн.. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що в житті позивача відбулись зміни у життєвих і виробничих стосунках, що повинно враховуватися при визначені судом розміру відшкодування моральної шкоди. При влаштуванні на роботу позивач був попереджений про шкідливі та небезпечні умови праці, наслідком якого може бути професійне захворювання та добровільно обрав саме цю роботу.

Крім цього, зазначила, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці. Також вважає, що оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків та його робочі органи на місцях є суб"єктом владних повноважень, тобто органом державної влади, який здійснює владні управлінські функції то така категорія справ, де відповідачем виступає суб"єкт владних повноважень, повинна вирішуватися судами адміністративної юрисдикції.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділення Фонду.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Із копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він 21.11.1985 року прийнятий по переводу на рудник Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату електрослюсарем черговим та по ремонту гірничого обладнання в кар"єрі П2 - 6 розряд; 14.08.1989 року переведений в цех технологічного автотранспорту ковалем ручної ковки 5 розряду; 20.08.2004 року переведений в цех технологічного автотранспорту слюсарем по ремонту автомобілів по 5 розряду; 08.11.2010 року переведений в цех підготовки виробництва підсобним робітником дільниці реабілітації інвалідів; 31.03.2014 року він звільнився за власним бажанням згідно ст.38 КУпАП у зв"язку з виходом на пенсію (а.с.17-19).

Актом розслідування професійного захворювання від 27.05.2004 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_3, а саме: вібраційна хвороба першої-другої стадії, полірадикулонейропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеню, дефартрозу ліктьових суглобів з трофічними порушеннями кистей, церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Вказаний діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини.

Актом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за обставин: в процесі роботи ковалем ручної ковки в цеху технологічного автотранспорту підпадав під вплив імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий, у зв"язку з конструктивними недоліками обладнання. Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу в умовах впливу виробничої імпульсної вібрації, рівень якої перевищував допустимий рівень в 2 рази (а.с.20-21).

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

При огляді МСЕК 14.07.2004 року ОСОБА_3 первинно встановлена третя група інвалідності по профзахворюванню з 12.07.2004 року по 01.08.2005 року, а також 40% втрати професійної працездатності. Йому протипоказана робота в умовах вібрації, важка праця, переохолодження (а.с.102, 154-155).

При повторному огляді МСЕК 05.07.2005 року позивачу встановлено 50 % втрати профпрацездатності з 05.07.2005 року по 01.08.2007 року, підтверджена 3 група інвалідності (а.с.156-157).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 10.07.2007 року та довідки МСЕК - ОСОБА_3 повторно встановлено 3 група інвалідності у зв"язку з профзахворюванням та 50% втрати професійної працездатності з 01.08.2007 року безстроково. Протипоказані важка праця, вимушена поза, переохолодження (а.с.22,23).

20.06.2002 року була складена санітарно-гігієнічна характеристика умов праці ОСОБА_3, з якої слідує, що робота коваля ручної ковки в ЦТА ВАТ "ІнГЗК" пов"язана з впливом вібрації, шуму, інфрачервоного опромінення, фізичного перевантаження (а.с.24-26).

ОСОБА_3 в період з 05.11.2002р. по 30.11.2002 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні 17 міської лікарні м.Кривого Рогу з діагнозом: розповсюджений остеохондроз з переважним ураженням шийного і грудного відділів хребта. Хронічна цервикобрахіалгія. Хронічна тороколюмбалгія в стадії ремісії. Вегетативна поліневралгія з вираженим ангіоспастичним синдромом (а.с.27). Також позивач знаходився на лікуванні у вказаному медичному закладі в період з 02.03.2004р. по 23.04.2004 року (а.с.30); з 21.07.2005р. по 09.09.2005 року (а.с.33); з 19.12.2005 року по 06.01.2006 року (а.с.34); з 25.12.2006 року по 24.01.2007 року (а.с.36); з 01.03.2007 року по 21.03.2007 року (а.с.37); з 24.12.2010 року по 21.01.2011 року (а.с.42); з 04.08.2010 року по 25.08.2011 року (а.с.44); 05.12.2011 року по 16.12.2011 року (а.с.45); з 26.12.2011 року по 24.01.2012 року (а.с.46); з 26.12.2012 року по 25.01.2013 року (а.с.48); з 25.12.2013 року по 24.01.2014 року (а.с.53). Згідно останнього виписного епікризу зазначено: ДЗ клінічний- вібраційна хвороба ІІ ст., в поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному та попереко-крестцовому рівнях з вираженим стато-динамічними порушеннями в стадії затяжного загострення. Стійкий больовий і м"язово-тонічний синдром. Нейродистрофічний синдром у вигляді 2-стороннього плече-лопаткового періартрозу і деформуючого артрозу ліктьових, колінних і лівого тазостегнового суглобу. Церебрально периферичний, ангіодистонічний синдром.

Крім того, ОСОБА_3 в період з 10.04.2013 року по 20.04.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КЗ "Криворізька міська лікарня №17" з діагнозом: ІХС. Стабільна стенокардія напруга ФК 111. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІст. 2 ст.. Гіпертрофія лівого желудочка, СН1 (а.с.50). В період з 26.07.2013 року по 06.08.2013 року лікувався в терапевтичному відділенні КЗ "Криворізька міська лікарня №17" з приводу хронічного обструктивного бронхіту в ст. загострення (а.с.51).

ОСОБА_3 періодично перебував на лікуванні в Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини в період з 24.02.2003р. по 14.03.2003 року (а.с.28-29); з 27.04.2004р. по 18.05.2004р. (а.с.31-32); з 27.04.2006р. по 17.05.2006р. (а.с.35); з 26.04.2007р. по 16.05.2007 р. (а.с.38); з 21.04.2008р. по 12.05.2008р. (а.с.39); з 27.04.2009р. по 18.05.2009р. (а.с.40); з 26.04.2010 р. по 14.05.2010р. (а.с.41); з 26.04.2011р. по 13.05.2011р. (а.с.43); з 23.04.2012р. по 11.05.2012р. (а.с.47); з 01.03.2013р. по 15.03.2013р. (а.с.49); з 03.03.2014р. по 21.03.2014р. (а.с.54) зі скаргами на біль та обмеження рухів у всіх відділах хребта з перевагою на попереко-крижовому рівні, плечових і ліктьових суглобах, почуття оніміння й слабкість у руках, мерзлякуватість рук і ніг, періодичний головний біль і запаморочення, задишку при фізичному навантаженні.

Також встановлено, що згідно постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 28.07.2004 року ОСОБА_3 призначена одноразова допомога у зв'язку із стійкою втратою професійної працездатності в розмірі граничної суми одноразової допомоги в сумі 10640 грн. та щомісячну грошову суму в разі повної чи часткової втрати непрацездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 766,03 грн. на період з 12.07.2004 року до 01.08.2005 року (а.с.160-161). В подальшому вказані виплати було продовжено. Щомісячні грошові суми, які підлягають виплаті позивачу - періодично перераховувались та призначено їх безстроково (а.с.162-170).

11.06.2014 року між ОСОБА_3 і фізичною особою підприємцем - ОСОБА_4 укладено договір №21 ЮКС про надання послуг консультаційного характеру (правової допомоги). Згідно п.4.1 вказаного договору, оплата за виконану роботу здійснюється у формі 100% передплати у сумі 5000 гривень (а.с.95). На підставі вказаного договору 11.06.2014 року складено розрахунок погодинної роботи. Зазначено, що при наданні позивачу правової допомоги ОСОБА_4 було витрачено 11 годин, з них: 2 години - надання консультацій з правових питань по суті вимог, 2 години - складання запитів, 1 година - здійснення та оформлення розрахунків; 6 годин - оформлення позову. Загальна сума компенсації за правову допомогу складає 5000 грн. (а.с.96). Згідно прибуткового касового ордеру від 11.06.2014 року зазначено, що ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4 5000 грн. згідно договору про надання послуг консультаційного характеру. Квитанція до прибуткового ордеру також надана до суду (а.с.97). ОСОБА_4 04.12.2008 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.98). Останній є спеціалістом в галузі права, що підтверджено дипломом (а.с.99).

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.06.2014 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 вести від його імені справи в судах, з усіма правами, що надані законом позивачу (а.с.94).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 9 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Положення ст.ст.21,28,34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності 01 квітня 2001 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія вказаного Закону, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Позивачу ОСОБА_3 вперше було встановлено стійку втрату працездатності з 12.07.2004 року в розмірі 40% за висновком МСЕК від 14.07.2004 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік".

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Особливість відшкодування моральної шкоди є те, що вона підлягає відшкодуванню тоді, коли це прямо передбачено законом.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2001 року) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначається, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, навіть якщо позивач після набрання чинності цим актом продовжує страждати від раніше вчинених неправомірних дій. Це повязано з дією ст. 58 Конституції України про те, що закон, який посилює відповідальність, не має зворотної сили. Водночас моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії відповідача, що завдають позивачеві фізичних чи моральних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлюється обов"язок відшкодувати моральну шкоду, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред"явлення позову. Також відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли, з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01 квітня 2001 року до 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

На підставі вищевикладеного, суд не може погодитися із твердженням представника відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області стосовно того, що моральна шкода підлягає відшкодуванню винною особою, якою згідно Акту П-4 визнано підприємство, на якому працював позивач, тобто Відкрите акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що обов'язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, яка спричинена внаслідок професійного захворювання, слід покласти на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. В задоволенні вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди - слід відмовити з вищевказаних підстав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 вказаного Закону, до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Встановлено, що ОСОБА_3 14.07.2004 року встановлено третю групу інвалідності з 12.07.2004 року у зв"язку із профзахворюванням та первинно 40 відсотків втрати професійної працездатності у зв"язку із профзахворюванням з 12.07.2004 року (а.с.102,154-155).

Згідно рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р. громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи представника відповідача стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності факту заподіяння моральної шкоди позивачу -є безпідставними.

Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р., із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання - вібраційна хвороба першої-другої стадії, полірадикулонейропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеню, дефартрозу ліктьових суглобів з трофічними порушеннями кистей, церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом - позивачу ОСОБА_3 заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, призводять до порушення його звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації.

При вирішенні питання про розмір відшкодування ОСОБА_3 спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, стан здоров'я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість. Втрата професійної працездатності встановлена позивачу висновком МСЕК від 14.07.2004 року в розмірі 40% професійної працездатності з 12.07.2004 року. При черговому огляді позивача 05.07.2005 року медико-соціальною експертною комісією визначений ступінь втрати профпрацездатності - 50% (а.с.156-157), із чого слідує, що стан здоров'я ОСОБА_3 не покращився. З 01.08.2007 року ступінь втрати професійної працездатності - 50% та третя група інвалідності у зв'язку з профзахворюванням встановлені ОСОБА_3 безстроково (а.с.22,23).

Також суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує істотність вимушених змін в життєвих та виробничих стосунках позивача, час і зусилля, необхідні для відновлення первинного стану, наслідки, що наступили. Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отриманого професійного захворювання, щорічно з 2002 року, в зв'язку з погіршенням стану здоров"я, знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не в змозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курси лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в активній життєдіяльності, рухах, постійно відчуває болі в області хребта, плечових і ліктьових суглобах, оніміння та слабкість в руках та інші прояви хвороби, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода.

Але вимоги позивача про стягнення з відповідача 113274 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає завищеними. Враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди буде сума в 20000 гривень (без врахування податку з доходів фізичних осіб), що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та наявністю професійного захворювання.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань" строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені. Тому доводи представника відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про те, що позивачем пропущено встановлений тримісячний термін позовної давності у справах про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Стосовно стягнення на користь позивача суми на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно розрахунку погодинної роботи, пов'язаної з наданням правової допомоги, складеного представником позивача ОСОБА_4, слідує, що ним було витрачено часу -11 годин в тому числі на: надання консультації по суті вимог - 2 години, складання запитів -2 години, здійснення та оформлення розрахунків - 1 година, оформлення позову -6 годин, за що позивачем ОСОБА_3 згідно приходного касового ордеру сплачено 5000 грн.

Для визначення критеріїв розумності понесених позивачем витрат на правову допомогу суд враховує: обсяг роботи, виконаної особою, яка надавала правову допомогу, результати роботи, досягнуті ним; складність справи, що розглядається.

Однак, встановлено, що ніяких запитів по даній справі особою, яка надає правову допомогу - не складалось та не направлялось, про їх складення доказів суду не надано. Як пояснив позивач в судовому засіданні, ним було сплачено ОСОБА_4 згідно договору про надання послуг - 1000 грн. Також встановлено, що представником позивача ОСОБА_4 не було видано позивачу квитанцію до прибуткового касового ордеру про прийняття від нього 5000 гривень згідно договору про надання послуг консультаційного характеру, оскільки оригінал такої квитанції ним надано суду разом з прибутковим касовим ордером. Акту виконаних робіт, суду також не надано. Із пояснень позивача, даних в судовому засіданні, слідує, що за домовленістю із ОСОБА_4 він, після винесення рішення та в разі задоволення його вимог, повинен сплатити представнику за надані послуги - 20% від суми стягнутої на його користь моральної шкоди.

Крім того, ні представником ОСОБА_4, а ні позивачем не надано суду довідки про вид діяльності ОСОБА_4 як фізичної особи-підприємця, а саме що він має право на надання правової допомоги. Квитанції про сплату позивачем представнику ОСОБА_4 суми 1000 гривень за надані послуги - суду також не надано.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вказаних норм закону, судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Однак, представником позивача та позивачем не надані належні докази для підтвердження обсягу виконаної роботи пов'язаної з наданням правової допомоги позивачу ОСОБА_3 згідно поданого розрахунку.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 20000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди до відповідача Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - позивачу слід відмовити.

В стягненні з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. необхідно відмовити.

У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я, та оскільки відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" -Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у даній справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.8,22,58 Конституції України, ст.ст.5, 23, 268 ч.1 ЦК України, ст.9 Закону України "Про охорону праці", ст. ст.14, 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та керуючись ст.ст.10,11, 12, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - відмовити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - ОСОБА_3 відмовити.

В стягненні з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я.Соловйова