Справа №469/954/13-ц 25.02.2014 25.02.2014 25.02.2014
Провадження №22-ц/784/602/14
Справа № 22-ц/784/602/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Орельській Н.М., ,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Горбунової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Березанського районного суду
Миколаївської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Березанської селищної ради
Миколаївської області про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Березанської
селищної ради про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вказував, що він з 01 грудня 2011
року на підставі рішення №24
Березанської селищної ради був
призначений на посаду директора
комунального підприємства «Березань -
водопостач», в зв'язку з чим 06 грудня 2011
року між ним та Березанською селищною
радою був укладений відповідний
трудовий контракт терміном дії до 30
листопада 2014 року. 02 жовтня 2012 року він
подав заяву на ім'я селищного голови
Березанської селищної ради про
звільнення за власним бажанням з 08
жовтня 2012 року. Рішенням сесії
Березанської селищної ради від 20
лютого 2013 року його було звільнено за
власним бажанням і в той же день він
отримав трудову книжку.

Посилаючись на те, що з 08 жовтня 2012 р. по
день свого звільнення він фактично не
працював та не отримував заробітну
плату, просив стягнути на його користь
9192 грн. 20 коп. середнього заробітку за
час затримки трудової книжки, оскільки
він з вини відповідача був позбавлений
можливості влаштуватись на роботу.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 24 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду вимогам трудового
законодавства, просив скасувати
рішення та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено і таке
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_4 з 01 грудня 2011 року на підставі
рішення № 24 Березанської селищної ради
був призначений на посаду директора
комунального підприємства «Березань -
водопостач». 06 грудня 2011 року між ним та
Березанською селищною радою був
укладений трудовий контракт зі строком
дії з 01 грудня 2011 року до 30 листопада 2014
року. Підстави та порядок припинення
(розірвання) контракту передбачені
пунктами 6.2., 6.3., 6.5 Контракту.

01 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою на ім'я селищного голови
Березанської селищної ради про
звільнення за власним бажанням з 08
жовтня 2012 року.

Фактично позивач працював до 07
листопада 2012р., з 08 листопада 2012р.
припинив виходити на роботу, що
підтверджується табелями обліку
робочого часу та поясненнями
представників сторін.

Рішенням сесії Березанської селищної
ради від 20 лютого 2013 року позивача було
звільнено за власним бажанням і в той
же день він отримав трудову книжку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4
посилався на те, що оскільки з вини
відповідача він не був своєчасно
звільнений за власним бажанням
відповідно до поданої ним заяви, з 08
жовтня на роботу не вийшов, а трудову
книжку отримав 20 лютого 2013 року, то, на
його думку, існують передбачені ч. 4 ст.
235 КЗпП України підстави для стягнення
на його користь середнього заробітку
за вимушений прогул.

Між тим, вказаною нормою закону
встановлений обов'язок виплатити
працівникові середній заробіток за час
вимушеного прогулу у разі затримки
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу.

Суд дав належну оцінку наданим
сторонами доказам та вірно встановив,
що роботу на посаді директора
комунального підприємства «Березань -
водопостач» ОСОБА_4 залишив до
винесення відповідного наказу
відповідача про його звільнення, а
трудова книжка йому видана в день
звільнення з роботи, тобто, у
передбачений ч.1 ст. 47 КЗпП України
строк.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про те, що
відсутні зазначені у ст. 235 КЗпП України
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
тому обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
не спростовують висновки суду, які
відповідають обставинам справи, а
посилання на порушення судом норм
матеріального права є
необґрунтованими і пов'язані з
помилковим тлумаченням положень ст. 235
КЗпП України.

Таким чином, рішення суду першій
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді