РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Керченський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі: головуючій судді
Григор'євської І.В., при секретарі
Роднової І.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Керчі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа приватний
нотаріус Керченського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4
надавши суду уточнену позовну заяву (
а.с.64), просить суд визнати недійсним
договір дарування будинку АДРЕСА_1,
укладений 09 жовтня 2013 року, між ОСОБА_5,
яка діяла на підставі довіреності, від
імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Керченського
міського нотаріального округу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачки, ОСОБА_6 Як стало відомо
позивачу ,ОСОБА_6 проходив стаціонарне
лікування у жовтні 2013 року в
хірургічному відділенні Керченської
міської лікарні № 1, з діагнозом цироз
печінки та раніше ОСОБА_6 проходив
стаціонарне лікування у хірургічному
відділенні Керченської міської
Лікарні № 1, а саме з 01 серпня 2013 року по
20 серпня 2013року, з тим самим діагнозом.
ОСОБА_6,батько позивача, мав у приватної
власності будинок АДРЕСА_1. Будинок
перейшов у його власність згідно
заповіту складеного його бабусею,
ОСОБА_7 Свідоцтво на право власності за
заповітом було оформлено, 12 серпня 2013
року в Керченської державної
нотаріальної конторі. ОСОБА_6
здійснював правочин в особі
представника ОСОБА_5, яка діяла на
підставі довіреності посвідченої
приватним нотаріусом. Предметом нього
договору є житловий будинок АДРЕСА_1.
Згідно договору дарування мова йде про
житловий будинок, що мас житлову площу
23.1 кв.м. загальну площу - 36.1 кв.м.,
господарсько-побутові будівлі та
споруди. Однак вказує, що інформація
відображена в цьому договорі дарування
не є достовірною тому, що у справжній
час збудований новій будинок розміром
400 кв.м. Також вказує у позові, що її
батько тяжко хворів та можливо не
зрозумів, які документи підписує.
Вважає, що вона незаконним шляхом була
позбавлена можливості отримати свою
частку у спадковому майні, яке
залишилось після смерті її батька.

Позивач у судове засідання не з?явилася
, її представник у судовому засіданні
просив суд позов задовольнити.

Пояснив, що позивач вже не вважає, як
було вказано у позові, що її батько не
міг розуміти значення своїх дій,
вважає, що він був осудною людиною до
останнього моменту свого життя. Однак
позивач наполягає, що договір
дарування слід визнати недійсним.
Представник позивача вважає, що ОСОБА_7
за час свого життя не мала право
складати заповіт відносно будинку № 15,
на ім'я свого унука ОСОБА_6,так як вона
вчинила будівництво цього будинку не
маючи на те відповідних дозволів.
ОСОБА_7 померла лише у грудні 2003року,
вона повинна була прийняття
спорудженого об'єкта в експлуатацію.
Будинок у експлуатацію не введено був,
також ОСОБА_6 Тому вважає підстав
вважати, що ОСОБА_6 набув законним
шляхом право власності на об'єкт
самочинного будівництва розташованого
за адресою АДРЕСА_1 не має. Суду пояснив,
що договір дарування слід визнати
недійсним, так як порушені закони які
регулюють будівництво та набуття право
власності на об'єкти, які він виклав у
своєму уточненому позові. Пояснив, що
можливо і не порушені права ОСОБА_1
заключним договором дарування, однак
порушені норми законів.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували.

Відповідачка пояснила суду, що їй
згідно договору дарування від 09 жовтня
2013 року,ОСОБА_5, яка діяла на підставі
довереності від імені її чоловіка
ОСОБА_6 був подарований будинок АДРЕСА_1
У будинку з 2001 року мешкала з ОСОБА_6 Від
першого шлюбу її чоловік має доньку
ОСОБА_1, яка і звернулася до суду з
позовом. Вона з чоловіком будувала
будинок, його донька та жінка від
першого шлюбу не мали відношення до
будівлі. У неї та ОСОБА_6 народилася
дитина у 2004 році, вони офіційно
зареєстрували шлюб. Її чоловік останні
роки хворів. Неодноразова знаходився у
лікарні, до нього донька ніколи не
приходила, він мав бажання з позивачем
спілкуватися, вона ні. Вважає, що це
була воля її чоловіка подарувати
будинок їй. Вважає, підстав для
визнання договору дарування недійсним
не має.

Представник відповідача у судовому
засіданні пояснив, що дуже важко
зрозуміти з точку зору правових
підстав викладених представником
позивача у позові , з яких саме підстав
договір дарування слід визнати
недійсним. Свої заперечення надав суду
у письмовому вигляді ( а.с.42-45,75-79).

Приватний нотаріус Керченського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явилася,
надіслала на адресу суду пояснення (
а.с.59), де вказує, що згідно
законодавства сторонами були надані
все необхідні документи, які
відповідали вимогам чинного
законодавства та нею на законних
підставах був засвідчений договір
дарування від 09 жовтня 2013 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
матеріали цивільної справи, приходить
до висновку, що в його задоволенні слід
відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у серпні
2013 року перебував у Керченської
лікарні № 1 на стаціонарному лікуванні
( а.с.83-86) та надав 06 серпня 2013 року
довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5
отримати на його ім'я свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та подарувати ОСОБА_2,
належний йому на праві власності
будинок АДРЕСА_1

20 серпня 2013 року, ОСОБА_5 отримала на
ім?я ОСОБА_6, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_7,а саме на будинок АДРЕСА_1

20 жовтня 2013 року ОСОБА_5 діючи за
довіреністю, діючи від імені ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_2 , належний ОСОБА_2
на праві власності, прийняла у дар
будинок АДРЕСА_1. Зазначений договір
був підписаний сторонами та
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_3.

( а.с.21). Після укладення цього договору
відповідач залишилася проживати в
будинку з неповнолітнім сином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 , помер , що
підтверджується свідоцтвом про смерть

( а.с.4).

Позивач, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6,
що підтверджується свідоцтвом про
народження ( а.с.7), та вона звернулася до
суду з позовом про визнання договору
дарування недійсним з підстав
висловлених представником позивача у
позові.

Згідно ст.717 ЦК України - за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно ст.718 ЦК України - дарунком
можуть бути рухомі речі, в тому числі
гроші та цінні папери, а також нерухомі
речі.

Згідно ст.719 ЦК України - договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. ст. 15 та 16 Цивільного
кодексу України право на позов до суду
має особа, чиї права порушені.

Представник позивача просив визнати
договір дарування недійсним спочатку
на підставі 229 та 233 Цивільного кодексу
України, потім і на підставі ст.235 ЦК . В
процесі слухання справи представник
позивача пояснював, що вважає,що
спірний будинок не міг бути предметом
не тільки договору дарування, та й
заповіту, виданого ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_6 від 30 березня 1993 року, однак з
вимогою про визнання заповіту
недійсним до суду не звертався.

Суд вважає, що обставини ремонту
будинку в 1993-2000 роках на які
посилається представник позивача, не
можуть бути ані предметом розгляду
справи, а ні предметом доказування по
ній, відповідно заявлених позовних
вимог. Вимагаючи визнати недійсним
договір дарування будинку між ОСОБА_6
та ОСОБА_8, представник позивачка
обґрунтовував свої вимоги
незаконністю заповіту, який не є
предметом спору.

Суд допитав свідків заявлених
представником позивача у своєму
клопотанні. Так свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, пояснили суду, що вони робили
ремонт будинку АДРЕСА_1,свідок ОСОБА_12,
пояснила, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 раніше,
та від шлюбу мають доньку ОСОБА_13 Вона
не згідна, що ОСОБА_6 подарував будинок
ОСОБА_2, не приймаючи до уваги інтереси
своєї доньки.

Однак яким чином порушені права
позивача фактом ремонту будинку, який
належив ОСОБА_7, представник позивача
суду не довів, суду пояснив, що права
можливо не порушені позивача, однак
порушені ряд законів, так як було
здійснено самовільне будівництво.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.2009 року N
9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» - правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно даним технічного паспорту,
загальна площа будинку АДРЕСА_1, 36,1
кв.м. ( а.с.26-29).

Свідки допитані судом з боку
відповідача ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили
суду, що вони є друзями померлого
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 При спілкуванні
раніше з ОСОБА_6, останній пояснював, що
в виду погіршення стану здоров'я, бажає
залишити будинок жінки ОСОБА_2 та їх
сину ОСОБА_16.

Відповідач у судовому засіданні не
заперечувала той факт, що був
проведений ремонт та площа будинку
збільшена, однак ОСОБА_2 не займався
документацією.

Суд вважає, що невідповідність даних
технічного паспорту фактичній будівля
будинку, не може бути підставою
визнання договору дарування недійсним,
згідно до норм законодавства України.

Посилання представника позивача на
порушення Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,є
безпідставними, так як Інструкцією не
передбачена обов'язковість проведення
технічної інвентаризації жилих
будинків перед нотаріальним
посвідченням договору дарування.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочин)', прав за обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Тобто для визнання договору дарування
будинку з цієї підстави необхідно
встановити , що сторони правочину
помилялися, щодо предмету договору .
Сторони договору зареєстровані та з 2001
року проживали спільною сім'єю в
будинку АДРЕСА_1,тобто не могли
помилятися щодо предмету договору.
ОСОБА_8 пояснювала суду, що у
майбутньому розбіжності нею будуть
усунуті, шляхом оформлення необхідної
документації.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні
пояснила, що знала ОСОБА_6 , він надав на
її ім'я доверіність та вона виконувала
волю ОСОБА_6

Згідно ст. 233 ЦК України - правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
N 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» - правочин може
бути визнаний судом недійсним, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин. Особа має вчиняти такий
правочин добровільно, без наявності
насильства, обману чи помилки. Особа,
яка оскаржує правочин, має довести, що
за відсутності тяжкої обставини
правочин не було б вчинено взагалі або
вчинено не на таких умовах.

Представником позивача не наведено
суду доказів, що обставина хвороби
ОСОБА_6 спричинила вчинення договору
дарування на вкрай невигідних для
нього умовах.

Крім того у судовому засіданні свідки
ОСОБА_18,ОСОБА_19, які працюють лікарями у
Керченської лікарні,та лікували ОСОБА_6
підтвердили суду, що він був осудною
особою та ніяких препаратів, які б
впливали на свідомість ОСОБА_6 йому не
призначали. Тобто обставина хвороби
ОСОБА_6 ніяким чином не вплинула на його
здатність розуміти значення своїх дій.
Крім того суд враховує, що представник
позивача у судовому засіданні пояснив,
що відмовляється від доводів
викладених у позові, в частині не
осудності ОСОБА_6

Тобто у суду не має сумнівів, що ОСОБА_6
розумів, що він робить, коли підписував
довіреність.

Відповідно ст.60 ЦПК України - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.
Представник позивача просив суд при
винесенні рішення застосовувати як
норми ЦК 1963 року так і норми ЦК 2003 року,
однак суд вважає, що вірним
застосовувати при розгляді спору про
визнання договору дарування недійсним
від 2013 року, норми ЦК 2003 року.

Згідно ст. 235 ЦК України - удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Тому посилання представника позивача,
що договір слід визнати недійсним на
підставі також ст.235 ЦПК не були
доведені суду.

З пунктів 13,14,15,16,17,-21 оспорюваного
договору вбачається, що сторони у
договорі однаково розуміють
зазначення та умови укладеного
договору та його правові наслідки,
підтверджують дійсність намірів при
його укладенні, а також те, що він не
носить характеру фіктивного та
удаваного правочину, укладається не
під впливом помилки, обману або
насильства, і не є результатом впливу
тяжких для Дарувальника обставин ,
сторони не обмежені у праві укладати
правочини, не визнанні у встановленому
порядку недієздатними чи обмежено
дієздатними, волевиявлення є вільним,
усвідомленим і відповідає їх
внутрішній волі, умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін. Сторони
розуміють, що за своєю природою договір
дарування є безоплатним, а тому
дарувальник не має право вимагати від
обдарованої здійснення на свою користь
яких-небудь дій майнового або
немайнового характеру, зі змістом
статей ЦК, СК, ЖК ЗК ознайомлені
сторони . Договір складено та після
читання тексту договору підписано у
двох примірниках, що мають однакову
юридичну силу, дарувальник на
підтвердження факту відчуження житла
отримує нотаріально засвідчену
фотокопію цього договору. Особи
громадян, які підписали договір,
встановлено, їх дієздатність
перевірена, а також повноваження
представника та належність ОСОБА_6
відчужуваного житлового будинку
перевірена.

Враховуючи зміст вищенаведених
положень договору та з огляду на те, що
приватний нотаріус пояснила письмово
суду, що під час укладення оспорюваного
договору вона не допускала порушень
законодавства, а саме діяла на
підставі закону, роз'яснювала зміст
правочину, перевіряла дієздатність
сторін, в неї не виникло сумнів в
дійсності намірів сторін та в тому, що
дарувальник добре усвідомлювала
значення своїх дій, суд вважає, що
підстав, за наявності яких відповідно
до статей 229, 233,235 Цивільного кодексу
України можливо визнати договір
дарування від 09 жовтня 2013 року
недійсним, немає.

Інші доводи представника позивача не
мають правового значення при вирішенні
цієї справи в межах заявлених позовних
вимог.

Розглянувши дану цивільну справу за
участю усіх заінтересованих осіб, у
рамках заявлених вимог, на основі
дотримання принципів диспозитивності,
змагальності і справедливості
судочинства, всебічного та повного
дослідження обставин справи, перевірки
їх наданими сторонами доказами,
оцінивши їх у сукупності, виконавши
вимоги процесуального закону, суд
дійшов висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» ст. ст.
10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст. ст.
203, 215, 229, 233,235 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа
приватний нотаріус Керченського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування будинку АДРЕСА_1, укладеного
09 жовтня 2013 року, між ОСОБА_5, яка діяла
на підставі довіреності від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд м.Феодосії Автономної
Республіки Крим через Керченський
міський суд Автономної Республіки Крим
у порядку та строки, передбачені ст. ст.
294-296 ЦПК України.

Суддя-