Справа № 463/2505/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо
Провадження № 22-ц/783/1132/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,
Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівського
державного університету фізичної
культури на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 26 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Львівського державного університету
фізичної культури, треті особи -
Львівська міська рада, Відділ
Держземагентства у м. Львові, про
встановлення постійного земельного
сервітуту, -

в с т а
н о в и л а:

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
відповідача Львівського державного
університету фізичної культури (ЛДУФ),
третіх осіб - Львівська міська рада,
Відділ Держземагентства у м. Львові,
який у встановленому законом порядку
уточнив, просить ухвалити рішення, яким
визнати за ним право на обмежене
безоплатне користування земельною
ділянкою площею 0,0224 га, яка перебуває у
постійному користуванні ЛДУФК у складі
земельної ділянки площею 1,2199 га, та
знаходиться за адресою м. Львів вул.
Черемшини, 17, для забезпечення заїзду
транспортних засобів на належну йому
земельну ділянку, площею 0,0625 га, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
усунення перешкод у проведенні
будівництва та подальшої безпечної
експлуатації житлового будинку на цій
ділянці, відведення стічних вод з
суміжної земельної ділянки, а також для
укріплення та обслуговування
існуючого крутого схилу від зсуву
ґрунту зі сторони суміжної земельної
ділянки у наступних межах: від точки А
до Б землі загального користування,
АДРЕСА_1: 10,361 м., кут 109°02'39"; від точки Б
до В - землі ЛДУФК: 6,28 м., кут 125°51'39"; 24,078
м., кут 203°48'10"; 7,323 м., кут 204°01'56"; 1,133 м.,
кут 288°13'10"; від точки В до А -землі
ОСОБА_2: 12,335 м., кут 010°24'23"; 12,605 м., кут
358°39'15"; 11,115 м., кут 344°07'37", та встановити
на цю ділянку постійний земельний
сервітут. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що він,
відповідно до Державного акту серія ЯМ
№ 104334, являється власником земельної
ділянки площею 0,0625 га по АДРЕСА_1, яка
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
08.08.2013 року Управлінням архітектури
Департаменту містобудування
Львівського міськвиконкому йому було
видано будівельний паспорт, після чого
в Інспекції держархбудконтролю у
Львівській області зареєстровано
повідомлення про початок виконання
будівельний робіт від 04.09.2013 року.
Згідно цього Державного акту, його
земельна ділянка від точки Б до В межує
із землями ЛДУФК, і місце розташування
його земельної ділянки, її
конфігурація та рельєф місцевості
створюють серйозні перешкоди для
проведення будівництва житлового
будинку та влаштування заїзду
транспортним засобам. Зазначає, що його
земельна ділянка розташована внизу
крутого схилу, який входить до складу
земель відповідача, і по неодноразових
спостереженнях було зя?совано, що
дощові води із спортивного майданчика
ЛДУФК по схилу стікають на його
земельну ділянку, що додатково змушує
його влаштувати підпорну стіну по межі
сусідніх ділянок з гідроізоляцією та
відводом стічних вод, у тому числі з
проведенням інженерної підготовки
території для запобігання зсуву
існуючого схилу. Крім цього,
конфігурація земельної ділянки у
точках від А до Б, що є землями
загального користування по АДРЕСА_1, не
дають можливості влаштувати по ній
заїзд з АДРЕСА_1 на його земельну
ділянку, і за пропозиціями
будівельників та архітекторів, такий
заїзд можливий лише за умови
обмеженого користування земельною
ділянкою, яка належить відповідачу.
Вказує, що на його звернення,
Львівський державний відділ ЛРФ ДП
«Центр державного земельного
кадастру» обстежив та видав
кадастровий план земельної ділянки,
яким передбачено конфігурацію
земельної ділянки загальною площею 0,0224
га з визначеними розмірами по
периметру, і враховуючи те, що
нормальне використання його земельної
ділянки, з огляду на викладені
обставини, неможливе без обмеження
сервітутом сусідньої земельної
ділянки площею 0,0224 га, яка належить
відповідачу та визначена кадастровим
планом, просить встановити земельний
сервітут. У свою чергу, за умови
встановлення такого сервітуту,
зобов'язується за власні кошти
забезпечити зрізання сухих високих
тополь, що знаходяться на крутому схилі
сусідньої ділянки і можуть загрожувати
життю людей у випадку стихійного лиха,
а також провести благоустрій території
на влаштування заїзду на територію
спортивного майданчика ЛДУФК.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Встановлено постійний, безоплатний
земельний сервітут щодо користування
ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0224
га, яка перебуває у постійному
користуванні ЛДУФК у складі земельної
ділянки площею 1,2199 га, яка знаходиться
за адресою м. Львів вул. Черемшини, 17 для
забезпечення заїзду транспортних
засобів на належну ОСОБА_2 земельну
ділянку, площею 0,0625 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1; усунення перешкод у
проведенні будівництва та подальшої
безпечної експлуатації житлового
будинку на цій ділянці; відведення
стічних вод з суміжної земельної
ділянки, а також для укріплення та
обслуговування існуючого крутого
схилу від зсуву ґрунту зі сторони
суміжної земельної ділянки у наступних
межах: від точки А до Б - землі
загального користування, АДРЕСА_1: 10,361
м., кут 109°02?39 ? ?; від точки Б до В - землі
ЛДУФК: 6,28 м., кут 125°51?39? ?; 24,078 м., кут
203°48?10 ? ?; 7,323 м., кут 204°01?56 ? ?; 1,133 м., кут
288°13?10 ? ?; від точки В до А - землі ОСОБА_2:
12,335 м., кут 010°24?23 ? ?; 12,605 м., кут 358°39?15 ? ?;
11,115 м., кут 344°07?37 ? ?.

Рішення суду оскаржив Львівський
державний університет фізичної
культури. Вважає, що таке ухвалене з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
спірна земельна ділянка площею 0,0224 га є
неужитком, являє собою крутий схил з
підніжжям до нього, не
використовується і природно не може
використовуватись за цільовим
призначенням, зокрема в якості
спортивного майданчика, проте укріпити
схил, влаштувати підпірну стінку для
запобігання попадання стічних вод на
земельну ділянку позивача Львівський
державний університет фізичної
культури не має можливості через
відсутність будь-якого фінансування на
такі цілі. Відповідно ЛДУФК не має
можливості провести інженерну
підготовку спірної земельної ділянки
для запобігання зсуву існуючого схилу.
Просить скасувати рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 26 грудня 2013 року та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення їм
рекомендованих поштових відправлень
(а.с. 45-49), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що при встановленні
даного земельного сервітуту, права
відповідача порушуватись не будуть, а
нормальне господарське використання
земельної ділянки позивача без
встановлення земельного сервітут є
неможливим та вказав, що такий варіант
встановлення земельного сервітуту,
крім того, що не буде порушувати прав
відповідача, є для нього ще й найменш
обтяжливим, зазначивши при цьому, що
повноважний представник відповідача
погодився з цим в судовому засіданні.
Також вказав, що оскільки пропозиції
щодо встановлення плати за сервітут
від сторони відповідача не надходило,
суд встановлює безоплатний сервітут, а
з врахуванням мети його встановлення
постійний сервітут.

Такі висновки районного суду
ґрунтуються на наявних в справі
матеріалах та відповідають вимогам
закону.

Районним судом встановлено, що на
підставі державного акту серії ЯМ №
104334 (а.с. 4 та на звороті) позивач
являється власником земельної ділянки
площею 0,0625 га, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1. Це підтверджується
також договором купівлі-продажу
земельної ділянки від 1 листопада 2012
року (а.с. 51).

З плану даної земельної ділянки (а.с. 4)
вбачається, що вона межує із земельною
ділянкою, яка належить відповідачу на
підставі Державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою серії ЯЯ № 175839 від 28.05.2008 року
(а.с. 5, 6).

Листом Комунального підприємства
Львівської обласної ради «Центр
просторового розвитку» від 11.11.2013 року
№ 50 (а.с. 10) ОСОБА_2 повідомлено, що під
час обстеження його земельної ділянки,
на якій ведеться будівництво
індивідуального житлового будинку,
виявлено її незручну конфігурацію та
місце розташування, яке не дозволяє
забезпечити до неї під'їзд транспорту,
прокладання водопроводу та кабельних
ліній електропередачі, і для
відведення стічних вод та укріплення
існуючого крутого схилу від сповзання
ґрунтів зі сторони території, що
належить ЛДУФК, необхідним є вжиття
відповідних заходів, що змушують
виконувати будівельні роботи по
спорудженню окремих елементів
благоустрою поза межами його земельної
ділянки. З метою поліпшення умов
використання цієї земельної ділянки,
доцільним є встановлення постійного
земельного сервітуту за рахунок
сусідньої земельної ділянки, тобто
ділянки ЛДУФК, який не спричинить йому
шкоди за умови облаштування цієї
земельної ділянки лише з
інженерно-планувальних мотивів без
права капітального будівництва.

Кадастровим планом земельної ділянки
(а.с. 31), відповідно до якого позивач
просить встановити земельний сервітут,
проти якого не заперечив представник
відповідача, передбачено конфігурацію
земельної ділянки з визначеними
розмірами по периметру від точки А до Б
10,36 м., від точки Б до В 6,28 м., 24,08 м., 7,32 м.,
1,13 м., від точки В до А 12,33 м., 12,6 м., 11,11 м.
Загальна площа земельної ділянки
становить 0,0224 га.

Відповідно до ст. 401 ЦКивільного
кодексу Уакраїни право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій особі,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Таким чином, сервітут - це право
обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту
виникає у тих випадках, коли власник
майна не може задовольнити свої
потреби будь-яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту
є відсутність у будь-якої особи, у тому
числі і у власника майна, можливості
задовольнити свої потреби іншим
способом, як встановлення права
користування чужим майном -сервітуту.

Статтею 404 ЦК України, зокрема,
визначено правові підстави права
користування чужою земельною ділянкою,
а саме, право користування чужою
земельною ділянкою або іншим нерухомим
майном полягає у можливості проходу,
проїзду через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки. а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно із ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 99 вказаного Кодексу
передбачено види права земельного
сервітуту, зокрема, право проходу,
право проїзду на транспортному засобі
по наявному шляху та інші земельні
сервітути.

Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, що
потребує використання суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
обумовлені місцем розташування або
природним станом.

Між сторонами не досягнуто
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови.

З огляду на вид права земельного
сервітуту, враховуючи розмір земельної
ділянки необхідної для його
встановлення, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги та встановив позивачу земельний
сервітут.

З матеріалів справи та доводів
апеляційної скарги видно, що спірна
земельна ділянка площею 0,0224 га є
неужитком, являє собою крутий схил, не
використовується відповідачем і
природно не може використовуватись за
цільовим призначенням, зокрема в
якості спортивного майданчика, проте
укріпити схил, влаштувати підпірну
стінку для запобігання попадання
стічних вод на земельну ділянку
позивача Львівський державний
університет фізичної культури не має
можливості через відсутність
будь-якого фінансування на такі цілі.

Також з матеріалів справи вбачається,
що встановлення позивачу сервітуту на
спірній суміжній земельній ділянці в
межах: від точки А до Б - землі
загального користування, АДРЕСА_1: 10,361
м., кут 109°02?39 ? ?; від точки Б до В - землі
ЛДУФК: 6,28 м., кут 125°51?39? ?; 24,078 м., кут
203°48?10 ? ?; 7,323 м., кут 204°01?56 ? ?; 1,133 м., кут
288°13?10 ? ?; від точки В до А - землі ОСОБА_2:
12,335 м., кут 010°24?23 ? ?; 12,605 м., кут 358°39?15 ? ?;
11,115 м., кут 344°07?37 ?`?, є необхідною умовою
для забезпечення належного
користування останнім своїм майном, а
саме - для забезпечення заїзду
транспортних засобів на належну ОСОБА_2
земельну ділянку, площею 0,0625 га, а також
для усунення перешкод у проведенні
будівництва на даній земельній
ділянці, власником якої він є, та
подальшої безпечної експлуатації
житлового будинку на цій земельній
ділянці, відведення позивачем стічних
вод з суміжної земельної ділянки, яка є
в користуванні Львівського державного
університету фізичної культури, а
також для укріплення та обслуговування
існуючого крутого схилу від зсуву
ґрунту зі сторони вказаної суміжної
земельної ділянки.

Враховуючи, що позивач є власником
земельної ділянки, а відповідач
належним землекористувачем своєї
земельної ділянки, Львівська міська
рада, як власник земельної ділянки не
заперечує проти встановлення даного
сервітуту, колегія суддів погоджується
з висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Будь-яких належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету фізичної
культури - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 26 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.