Справа № 541/3357/13-ц
Номер провадження 2/541/57/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року. Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області
в складі : головуючого - судді Чернюк
В.Д.,

при секретарі
Міщанін Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миргороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за розпискою ,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд з цим позовом до
відповідача ОСОБА_2, посилаючись на
порушення своїх прав через
неповернення грошової суми за
договором позики.

Під час розгляду цієї справи по суті
ОСОБА_3 заявлений позов підтримав,
просив задовольнити його та стягнути з
відповідача суму позики за розпискою, а
також понесені по справі судові
витрати по оплаті судового збору та
витрати на правову допомогу в сумі 4037
гривень 44 копійки. При цьому позивач
пояснив, що 29 листопада 2012 року він
позичив 20000 гривень відповідачу ОСОБА_2,
який видав йому боргову розписку та
обіцяв повернути ці кошти до 01 червня
2013. У обумовлений строк грошові кошти
позивачу не повернуто.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4, яка діє на підставі відповідної
довіреності / а.с. 33 /, заявлений позов не
визнали, просили відмовити у його
задоволенні.

З пояснень сторони відповідача
вбачається, що той дійсно одержував від
позивача грошові кошти в сумі 20000
гривень, проте не для власних потреб, а
для придбання для позивача будівельних
матеріалів, які в подальшому і були
придбані. При цьому допитаний, як
свідок, за клопотанням його
представника, відповідач ОСОБА_2 суду
показав, що на прохання позивача та на
підтвердження раніше одержаних
грошових коштів, він дійсно
власноручно написав на капоті свого
автомобіля в м. Полтаві та видав
позивачу відповідну розписку.

Заслухавши пояснення сторін,
представника відповідача, показання
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, надані ними на засадах
змагальності і диспозитивності, суд
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення зі слідуючих обгрунтувань.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики ) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з копії розписки від 29
листопада 2012 року, оригінал якої
оглянуто судом під час розгляду справи,
відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача
в позику 20000 гривень, які підлягали
поверненню ним до 01 червня 2013 року / а.с.
8 /.

Факт та обставини одержання
відповідачем від позивача грошової
суми в позику підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
які зазначили, що передача грошових
коштів відповідачу відбулася в їхню
присутність і саме в їхню присутність
той написав позивачу боргову розписку.

За повідомленням слідчого та згідно
копії постанови органу досудового
розслідування від 25 грудня 2013 року
кримінальне провадження за фактом
крадіжки будівельних матеріалів з
домогосподарства ОСОБА_2 закрито за
відсутністю складу кримінального
правопорушення, що побічно підтверджує
наявність між сторонами по справі саме
цивільного спору / а.с. 76, 50 /.

В ході розгляду справи стороною
відповідача, в супереч вимогам ст. ст. 10,
60 ЦПК України та у строки, імперативно
встановлені частиною 2 ст. 27 ЦПК
України, суду не надано належних і
допустимих доказів, які б
спростовували заявлені позовні вимоги
та вказували на те, що відповідна
грошова сума відповідачем не
одержувалася або видана ним позивачу
розписка є безгрошовою.

При викладених обставинах, виходячи з
положень ст. 1049 ЦК України, відповідач
ОСОБА_2, як позичальник, має повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що була передана йому позивачем
та використана ним на свій розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Отже, витрати позивача,
пов'язані з оплатою ним судового збору
в сумі 229 гривень 40 копійок / а.с. 1 /, слід
присудити до стягнення з відповідача
ОСОБА_2.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування судових витрат по оплаті
правової допомоги, то при вирішенні цих
вимог суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Під час розгляду цієї справи позивачем
не заявлялось клопотань про допуск до
участі в справі на його стороні особи,
яка б надавала йому правову допомогу у
судовому засіданні. З огляду на це
правова допомога, можливість та
граничний розмір компенсації якої
передбачена згаданим Законом, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді конкретною
особою, в тому числі зі сторони
представника ТОВ „КПЦ „Юрстандарт -
2012", позивачу не надавалася, а відтак і
не підлягає компенсації. Таким чином, в
цій частині заявлених позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 62, 64, 88, 208, 209,
214, 215 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК
України, ст. 1 Закону України „Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах", суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 в рахунок боргу за
договором позики 20000 ( двадцять тисяч)
гривень та в рахунок відшкодування
судових витрат 229 ( двісті двадцять
дев'ять ) гривень 40 копійок.

Всього стягнути з відповідача на
користь позивача 20229 гривень 40 копійок.

В іншій частині заявлених
позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Миргородський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду
Чернюк В.Д.