Провадження № 6/752/41/14
Голосіївський районний суд міста
в складі: головуючого судді
секретаря Коркіної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг» про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню,-
заявник звернувся до Голосіївського
районного суду із заявою про визнання
виконавчого листа № 2-178211, виданого
Голосіївським районним судом м. Києва
від 21.05.2012 року про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг» на
користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі
420 162грн 00к. таким, що не підлягає
виконанню, та зобов'язання державного
виконавця винести постанову про
закінчення виконавчого провадження. З
підстав, викладених у заяві ( т.3 а.с.239-242)
просив задовольни її у повному обсязі.
Представник заявника підтримав
у судовому засіданні заяву та просив її
Представник стягувача заперечив
проти задоволення заяви, надав
письмові заперечення (т.4 а.с.48-52) та з
викладених у них підстав просив
відмовити у задоволенні заяви.
Представник ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції у м.Києві
в судове засідання не з'явився, про
місце і час судового розгляду
повідомлявся належним чином. Жодних
клопотань про відкладення розгляду
завчасно до суду не надходило.
Вислухав учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується подана
заява, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи, суд
вважає, що заява задоволенню не
підлягає з наступних підстав.
З обставин, наведених у позовній
заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не
підлягають доказуванню, оскільки
визнані сторонами, судом встановлено,
що 21.05.2012 року Голосіївським районним
судом м.Києва видано два виконавчих
листа за рішенням суду від 23.11.2011 року,
які було пред'явлено до примусового
виконання до Відділу ДВС
Голосіївського районного управління
Відповідно ч.2 ст.369 ЦПК України суд,
який видав виконавчий лист може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.
За ч.4 ст.369 ЦПК України суд ухвалою
вносить виправлення до виконавчого
листа, а у разі якщо його було видано
помилково або якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин, суд
визнає виконавчий лист таким, що не
підлягає виконанню повністю або
Судом встановлено, що 10.10.2012 року
боржником було перераховано для
передачі ОСОБА_1 грошових коштів у сумі
420 162грн 00к. на депозит приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, що
підтверджується відповідною
Порядок виконання судових рішень,
визначений Законом України «Про
виконавче провадження».
Відповідно до ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа для виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
Державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання
рішення про примусове виселення
боржника - у строк до п'ятнадцяти
днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Судом встановлено, що боржником була
отримана постанова про відкриття
виконавчого провадження 02.06.2012 року та
оскільки з боку боржника на адресу
Відділу ДВС Голосіївського районного
управління юстиції не було надано
підтвердження про добровільне
виконання рішення суду, то розпочалось
його виконання в примусовому порядку у
спосіб, передбачений Законом України
«Про виконавче провадження».

Ст.32 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від
інших осіб; звернення стягнення
на заробітну плату (заробіток),
доходи, пенсію, стипендію боржника;
вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи,
передбачені рішенням.

В силу положень ст.45 зазначеного
Закону грошові суми, стягнуті з
боржника, зараховуються державним
виконавцем на відповідний рахунок
органу державної виконавчої служби.
За письмовою заявою стягувача -
фізичної особи чи його представника
(за наявності відповідних
повноважень) стягнуті грошові суми
можуть бути перераховані державним
виконавцем на зазначений ним
рахунок у банку або в іншій фінансовій
установі чи надіслані на адресу
стягувача поштовим переказом, що
здійснюється за його рахунок, крім
переказу аліментних сум.

Разом з тим, відповідно ст.537 ЦК
України боржник має право виконати
свій обов'язок шляхом внесення
належних з нього кредиторові грошей
або цінних паперів у депозит нотаріуса,
нотаріальної контори в разі:
відсутності кредитора або
уповноваженої ним особи у місці
виконання зобов'язання, ухилення
кредитора або уповноваженої ним особи
від прийняття виконання або в разі
іншого прострочення з їхнього боку;
відсутності представника
недієздатного кредитора.

Проте, в конкретному випадку зазначені
підстави відсутні, оскільки у
стягувача в місці виконання
зобов'язання наявний представник, про
що боржник був поінформований, тому
питання щодо виконання судових рішень
повинно регулюватися виключно нормами
Закону України «Про виконавче
провадження».

Суд не приймає до уваги посилання
заявника представника ТОВ «Приват
Лізинг» на те, що ні державний
виконавець, ні стягувач не повідомили
номер рахунку, на який можуть бути
перераховані кошти, оскільки вказаним
законом не визначений обов'язок
державного виконавця повідомляти
зазначений рахунок боржнику, а
повідомлення його стягувачем - є лише
його правом.

Ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
обов'язок боржника щодо утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення.
Особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма
наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в
повному обсязі вчинення виконавчих
дій.

Враховуючи викладене, за відсутності
підстав, передбачених ч.4 ст.369 ЦПК
України для визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг».

Вимога щодо зобов'язання державного
виконавця винести постанову про
закінчення виконавчого провадження є
похідною від первісної вимоги та
згідно положень з ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» не
відноситься до компетенції суду.

Керуючись ст..292, 369 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг» про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя
Н.М. Сальникова