Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/401/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Щенюченко С.В.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2014

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

головуючої судді - Дьомич
Л.М.

суддів -
Єгорової С.М.; Пищиди М.М.

з участю секретаря -
Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 11
грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ
„ПриватБанк") звернулося з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення 22828,11 грн.
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23
травня 2008 року з відповідачем був
укладений кредитний договір, на
виконання умов якого Банк надав
позичальнику кредит в сумі 30 000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 зобов'язання щодо погашення
суми боргу та відсотків у встановлені
договором строки не виконала,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, розмір якої станом на
14 жовтня 2013 року складає 22 828,11 грн., яка
складається з:

-2804 грн. - заборгованість за кредитом;

- 11740,87 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 6720,00 грн. - заборгованість по комісії
за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1063,24 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ст.ст.525, 526, 530, ч. 2 ст. 1050
ЦК України Банк просив задовольнити
його вимоги та стягнути з відповідача
зазначену суму боргу та судові витрати
по справі.

Рішенням Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 11
грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 5.608
(п'ять тисяч шістсот вісім) гривень у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором б/н від 23.05.2008 р.,
яка складається з наступного: 2.804 грн. -
заборгованість за кредитом; 2.804 грн. -
заборгованість за прострочення
зобов'язання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 49 коп. у
рахунок відшкодування судових витрат у
справі.

В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Приватбанк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду змінити в частині відмови у
стягненні заборгованості за кредтиним
договором в повному обсязі і ухвалити
нове рішення, яким вимоги банку
задовольнити. Відповідач рішення суду
не оскаржив.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у
разі якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновків щодо
неоскарженої частини ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
визначено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між
сторонами укладено кредитний договір,
який складається із заяви, умов та
правил надання банківських послуг
(а.с.8-12). Відповідно до умов зазначеного
договору, відповідач отримала кредит у
розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом в розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Позивачем зобов'язання за кредитним
договором були виконанні в повному
обсязі та передано ОСОБА_2 кредит у
розмірі 3000 грн. (а.с. 8).

Відповідач належним чином
зобов'язання не виконувала, станом на 14
жовтня 2013 року утворилась
заборгованість на загальну суму 22.828,11
грн., яка складається з:

- 2804 грн. - заборгованість за кредитом;

- 11740,87 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 6720,00 грн. - заборгованість по комісії
за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1063,24 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

За змістом статті 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 позов
визнала (а.с.29-30), але зазначила, що
згодна сплатити лише суму основного
боргу, решту не має змоги, оскільки
перебуває у скрутному майновому стані.

Відповідно до п. 5.2. договору та ч. 2 ст.
1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення суми кредиту, в тому числі,
порушення строків сплати будь-яких
платежів за кредитним договором є
право позивача достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

Згідно п. 8.6 Договору, укладеного
сторонами, при порушенні позичальником
строків платежів по будь-якому з
грошових зобов'язань, передбачених
Договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від
суми заборгованості.

За умовами кредитного договору базова
процентна ставка складає 2% на місяць, а
щомісячна комісія 3,5%. Оскільки умовами
кредитного договору зазначені платежі
передбачені, то вони підлягають
стягненню.

Таким чином, згідно умов договору
відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася
сплатити банку отриману суму кредиту,
проценти за користування кредитом,
щомісячну комісію, а також штрафи у
разі порушення зобов'язань відповідно
до п.8 вказаного договору.(а.с.9-11).

Судом першої інстанції правильно
вирішені вимоги щодо стягнення суми
основного боргу, Відносно вимог про
стягнення процентів, комісії та штрафу,
обумовлених зобов'язанням, зменшив
стягнення до 2840,00 грн., на підставі
положень ст. 616-617 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком суду про
зменшення розміру заборгованості до
суми основного боргу за рахунок
відсотків за користування кредитом,
комісії за користування кредитом,
штрафу обумовленого умовами
зобов'язання фіксованої частини і
процентної складової. Положення про
зменшення розміру заборгованості може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються за умовами договору і
які мають іншу правову природу.
Проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.
Таким чином, згідно умов договору
відповідач зобовязалася сплатити
банку отриману суму кредиту, проценти
за користування кредитом, щомісячну
комісію, а також штрафи, що становить
умови зобовязання..

Відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст.
314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 11 грудня 2013 року в частині
відмови у стягненні заборгованості по
відсоткам за користування кредитом,
комісії за користування кредитом,
штрафів та розподілу судових витрат -
скасувати з ухваленням в цій частині
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" : 11740,87 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
6720,00 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина); 1063,24 грн. - штраф
(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" судові витрати у розмірі
351,20 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: