Справа № 133/2159/13-ц Провадження №
22-ц/772/539/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний О. Є.Категорія:
27Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Міхасішин І.В.,
Стадник І.М.,

при секретарі: Куленко О.В.

за участю: представника апелянта
Мартинюк А.М.

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства « Райффайзен Банк Аваль» на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 25.12.2013
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль », ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
іпотеки, зняття заборони на відчуження
квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

17.07.2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з
позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору іпотеки, зняття
заборони на відчуження квартири.

У позові позивач посилається на те, що
28.12.2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № 014/035-051385, за
умовами якого останньому був наданий
кредит на споживчі цілі в сумі 30 600
доларів США строком до 28.12.2017 року зі
сплатою 14 %. З метою забезпечення
виконання вказаного кредитного
зобов'язання між банком і ОСОБА_6 28.12.2007
року укладений договір іпотеки, згідно
з яким ОСОБА_6 передала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. Взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_7 не виконав,
внаслідок чого виникла заборгованість.
В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором Банк звернувся до
суду з позовом у якому просив звернути
стягнення на предмет іпотеки, ? частки
квартири якої на підставі відоцтва про
право власності виданого Козятинською
міською радою 05.05.2003 року належить
ОСОБА_6 та ? частки якої належить ОСОБА_5
на підставі рішення апеляційного суду
Вінницької області від 23.12.2010 року.
Оскільки при укладені договору іпотеки
ОСОБА_5, як співвласник квартири згоди
на його укладення не надавав і взагалі
не знав про його існування він
звернувся до суду за захистом своїх
прав та просив визнати недійсним
договір іпотеки від 28.12.2007 року та
скасувати заборону на відчуження
квартири, вилучити запис з Єдиного
реєстру іпотек. .

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 25.12.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним
договір іпотеки квартири АДРЕСА_1,
укладений 28.12.2007 року між ПАТ «
Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, яка
діяла як майновий поручитель за
зобов'язаннями ОСОБА_7 за кредитним
договором № 014/035-05/51385 від 28.12.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Козятинського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 28.12.2007 року за № 170.
Скасовано заборону на відчуження
квартири АДРЕСА_1 та вилучено запис № 171
про заборону відчуження квартири
АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру іпотек.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач ПАТ «
Райффайзен Банк Аваль» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
повністю, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи і неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта та представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно
встановлені обставини, які не
оспорюються сторонами, що 27.01.1998 року в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено актовий запис № 15 про
розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /
а.с. 7/

28.12.2007 року між ВАТ « Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_6, яка діє як
майновий поручитель за зобов'язаннями
ОСОБА_7 укладено договір іпотеки,
згідно з яким відповідач передала
банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.
/а.с.10-13/

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 23.12.2010 року квартиру
АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано за
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності по ?
частці квартири кожному./а.с.8,9/

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив з того, що передаючи
в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка є
спільною сумісною власністю без згоди
на те співвласника ОСОБА_5 ОСОБА_6 та
Банк порушили права позивача, які
підлягають захисту у спосіб визначений
ним у позовній заяві.

Колегія судів погоджується із
вказаним висновком суду у зв'язку з
наступним.

На підставі наявних в матеріалах
справи доказів судом першої інстанції
достовірно встановлено, що
перебуваючи у шлюбі з 24.01.1975 року по
27.01.1998 року подружжя ОСОБА_5 придбали в
ЖБК « Поділля» квартиру АДРЕСА_1.

На підставі довідки, виданої
кооперативом про повне погашення
пайових внесків ОСОБА_6 в квітні 1996 року
видано реєстраційне свідоцтво, в якому
зазначено, що вона є власником
вищезазначеної квартири.

У 2003 році право власності на зазначену
квартиру було зареєстровано в органах
БТІ за ОСОБА_6 та видано свідоцтво про
право власності.

Згідно п.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 23.12.2010 року спірна квартира
була визнана спільною сумісною
власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки
кошти за кооперативну квартиру були
повністю виплачені в період
перебування сторін у шлюбі.

Та обставина, що у свідоцтві про право
власності на квартиру власником
вказано лише ОСОБА_6 не спростовує
презумпції належності квартири до
спільної сумісної власності подружжя.

Посилання апелянта на те, що
встановлення факту належності спірної
квартири на праві спільної сумісної
власності пов»язується з набранням
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції ( 23.12.2010 року), а
тому дана обставина не могла бути
врахована при укладанні договору
іпотеки ( 28.12.2007 року) колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки судом
не був встановлений новий факт, а було
відновлено порушене у 2003 році ( при
видачі свідоцтва про право власності )
право власності ОСОБА_5

На забезпечення виконання кредитного
зобов'язання за договором між Банком та
ОСОБА_6 28.12.2007 року було укладено
оспорюваний договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Козятинського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим N 171.

Відповідно до статті 578 ЦК України та
статті 6 Закону України "Про іпотеку"
майно, що є у спільній власності, може
бути передане у заставу (іпотеку) лише
за згодою усіх співвласників.

Згідно п.4 ст.369 ЦК України правочин,
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин , необхідних
повноважень.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5
відповідачка ОСОБА_6 не мала
повноважень на укладення правочинів з
розпорядження спільним майном (
договору іпотеки), на здійснення якого
потрібна нотаріальна засвідчена згода
іншого співвласника.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів приходить висновку, що вірно
визначивши момент виникнення права
власності позивача на спірну квартиру
(квітень 1996 року - повне внесення
пайового внеску на квартиру), а також
відсутність згоди ОСОБА_5 на укладення
договору іпотеки квартири, яка на час
його укладення була спільною
власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_5, суд першої
інстанції дійшов правильного та
такого, що ґрунтується на вимогах
чинного законодавства висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, постановивши рішення з
додержанням вимог закону, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню
.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства « Райффайзен
Банк Аваль» відхилити, а рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 25 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль », ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
іпотеки, зняття заборони на відчуження
квартири - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
Голота Л.О.

Судді:
/підпис/ Міхасішин І.В.

/підпис/
Стадник І.М.

З оригіналом вірно: