Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області
Справа № 191/3302/13-ц
Провадження № 2/191/69/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Синельниківський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
головуючого - судді Бондаренко
при секретарі - Козловій Т.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя,-
Позивач звернувся до суду з позовом ,
посилаючись на те, що він з
відповідачкою перебував в
зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2000
року. Шлюб був зареєстрований в
виконавчому комітеті Іларіоновської
селищної ради Синельниківського
району Дніпропетровської області,
актовий запис № 24.
Від шлюбу мають малолітню дитину -
доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
За час шлюбу сторонами за спільні кошти
придбали наступне майно: трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 72,4
кв.м., вартістю 144 540 грн., предмети
домашнього вжитку: спальний гарнітур
(шафа 3-х створчата із дзеркалом, комод,
стіл туалетний, два ліжка, дві тумби
приліжкові) - вартістю 2500 грн.; меблевий
гарнітур для вітальні - вартістю 1500
грн.; м'які меблі для вітальні "Оазис»
(диван, два крісла) - вартістю 3000 тис.
грн.; диван для дитячої кімнати -
вартістю 1800 грн.; меблевий гарнітур для
дитячої кімнати (стінка, крісло) -
вартістю 900 грн.; кухонний гарнітур -
вартістю 1000 грн.; кухонний куток
«Мираж» (кутовий диванчик, стіл, 2
табурети) -вартістю 600 грн.; кондиціонер
Midea MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.;
телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA-Bapтістю 2600 грн.;
телевізор Toshiba Bomba 21 - вартістю 700 грн.;
музичний центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000
грн.; DVD-програвач Pioner 5758-вартістю 400
грн.; плитка газова Electrolux ЕКК 513511X -
вартістю 3000 грн.; холодильник Днепр-2-
вартістю 800 грн.; мікрохвильова піч Samsung
CE1073AR-S - вартістю 800 грн.; кухонна витяжка
Fagor - вартістю 900 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA
213Е - вартістю 800 грн.; пилосос Samsung -
вартістю 400 грн.; монітор комп'ютерний LG
W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютер
(системний блок) - вартістю 3000 грн.;
фотоапарат Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900
грн.; люстра для вітальні - вартістю 700
грн., а всього предметів домашнього
вжитку на загальну суму 31,300 грн.
В подальшому позивач надав суду заяву
про уточнення позовних вимог, в порядку
ст.31 ЦПК України, та не змінюючи
предмету та підстав позову просив суд
визнати за ним, ОСОБА_1, право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_2, як на
майно сумісно набуте подружжям за час
перебування у шлюбі, а також стягнути з
ОСОБА_2, на його користь, компенсацію
вартості ? частини спільно сумісно
нажитого майна подружжя, а саме
предметів домашнього вжитку - в розмірі
Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали повністю, просили їх
Додатково позивач суду пояснив, що з
часу фактичного припинення з колишньою
дружиною - ОСОБА_2 шлюбних відносин (в
серпні 2012 року) він виїхав зі спірної
квартири та мешкає спільно зі своїми
батьками за адресою: АДРЕСА_3. З
вказаного періоду до теперішнього часу
будь-якого вільного доступу до
колишнього помешкання та речей, які
належать позивачу та його колишній
дружині на праві спільної власності
він не має, тому можливість
контролювати додержання його прав як
власника майна у позивача відсутня. На
сьогодні, у вказаній спірній квартирі
проживає його колишня дружина з його
У зв'язку з тим, що в попередньому
судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 заявила суду, що зазначене
ОСОБА_1 у позові спільне майно, яке
позивач просив передати йому в натурі
на теперішній час у квартирі відсутнє -
він був вимушений 30.08.2013 року
звернутися до Синельниківського MB ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області с заявою про скоєння злочину,
яка була зареєстрована у матеріалах
ЖЕО № 4107. Згідно висновку працівників
міліції опитана ОСОБА_2 не надала
органам внутрішніх справ жодних
пояснень за цим фактом, посилаючись на
ст. 63 Конституції України.
Позивач вважає, що відповідачка умисно
відчужує чи приховує спільне майно, що
може свідчити про фальсифікацію
доказів, а саме виключення спірного
майна з розподілу шляхом доказування,
що майно ніколи не існувало або
відчужено до його розподілу в
Саме на цих підставах ним були уточнені
позовні вимоги, в частині стягнення
компенсації вартості ? частини майна,
яке було придбано, як спільне майно
Крім того, позивач надав суду пояснення
про те, що все майно, яке зазначено в
позовній заяві було придбано в період
шлюбу за спільні сумісні кошти в
інтересах подружжя, та
використовувалося ними під час
спільного проживання.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, пояснили суду, що
спірна трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2
була придбана 30 жовтня 2003 року батьком
відповідачки ОСОБА_7 за кошти, які він
взяв в борг, а потім віддавав за рахунок
власник накопичень та за рахунок
коштів, які були отримані батьками
відповідачки від продажу будинку
АДРЕСА_4, який належав бабусі
відповідачки. Спірна квартира
придбалась для батька відповідачки,
але оформлювалась на ім'я ОСОБА_2, т.я. у
батьків в той час були складні стосунки
і батько не хотів, щоб квартиру потім
прийшлося ділити. Батько відповідачки
дозволив їх подружжю, оскільки у них в
той час була маленька дитина, тимчасово
Інше майно, на яке позивач заявив свої
права, дійсно було придбано в період
шлюбу за спільні сумісні кошти.
Відповідачка підтвердила перелік
майна, зазначений в позовній заяві, але
заявила, що не згодна з вартістю майна,
яке було зазначено в позові, оскільки
подружжя тривалий час ним
користувалося, та майно суттєво
Крім того, відповідачка заявила суду,
що те майно, яке позивач в первісній
позовній заяві просив виділити йому в
натурі - на момент розгляду справи у
квартирі відсутнє, оскільки коли
ОСОБА_1 в серпні 2012 року виїхав із
квартири, то забрав с собою все
В судове засідання 6 та 11 лютого 2014 року
відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, хоча
про час та місце судового засідання
повідомлена належним чином, про що
свідчать розписки про отримання
судового виклику (а.с.193) та заява від 11
лютого 2014 року (а.с.196) в якій
відповідачка просила відкласти
судовий розгляд у зв'язку з хворобою
З урахуванням того, що сторони по
справі надали суду особисті пояснення,
в присутності сторін та їх
представників були допитані свідки по
справі, відповідно до вимог частини 4
ст.169 ЦПК України, за згодою позивача та
його представника судом було ухвалено
провести судовий розгляд за
відсутності відповідачки та її
Суд заслухав пояснення сторін,
представника позивача, представника
відповідача, свідків, дослідив
матеріали справи та встановив
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
18.08.2000 року, що підтверджується
свідоцтвом про одруження, серія НОМЕР_1
Під час шлюбу у сторін народилась дочка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що
підтверджується копією свідоцтва про
народження, серія НОМЕР_2 (а.с.8).
Згідно рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12.08.2013 року шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с.72).
В рішенні Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12.08.2013 року зазначено, що
сторони припинили подружні стосунки та
ведення спільного господарства в
серпні 2012 року, з цього часу позивач
виїхав із квартири і мешкає окремо.
На (а.с.154-177) матеріалів справи
міститься звіт про оцінку побутової,
комп'ютерної та фототехніки в
кількості 8-ми найменувань, яка
перебуває за адресою: квартира АДРЕСА_2,
з якого вбачається, що станом на 28.10.2013
рік ринкова вартість об'єктів оцінки з
урахуванням обмежувальних умов і
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Суд приймає до уваги те, що первісно
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання права власності на майно,
розподіл майна та виділення частки
цього майна в натурі. Після того, як
відповідачка заявила, що визначене
позивачем майно, а саме: кондиціонер Midea
MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізор
Samsung UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичний
центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.;
мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S - вартістю
800 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е - вартістю
800 грн.; монітор комп'ютерний LG W2346 -
вартістю 1000 грн.; комп'ютер (системний
блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарат Canon
PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн. - відсутнє,
то позивач уточнив свої позовні вимоги
та просив стягнути компенсацію
Судом встановлено, і ця обставина не
заперечувалася відповідачкою, що
подружжям під час шлюбу було придбано
майно, а саме: предмети домашнього
вжитку: спальний гарнітур (шафа 3-х
створчата із дзеркалом, комод, стіл
туалетний, два ліжка, дві тумби
приліжкові); меблевий гарнітур для
вітальні; м'які меблі для вітальні
"Оазис» (диван, два крісла); диван для
дитячої кімнати; меблевий гарнітур для
дитячої кімнати (стінка, крісло);
кухонний гарнітур ; кухонний куток
«Мираж» (кутовий диванчик, стіл, 2
табурети); кондиціонер Midea MSG- 12HR Inverter;
телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA; телевізор Toshiba
Bomba 21; музичний центр Panasonic SC-VK650;
DVD-програвач Pioner 5758; плитка газова Electrolux
ЕКК 513511X; холодильник Днепр-2;
мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S; кухонна
витяжка Fagor; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е;
пилосос Samsung; монітор комп'ютерний LG W2346;
комп'ютер (системний блок); фотоапарат
Canon PowerShot SX 100 IS; люстра для вітальні.
Зазначене майно належить подружжю на
праві спільної сумісної власності.
Правовий статус та процедура розподілу
такого майна врегульовані статтями 60,
61,63,69,70,71 Сімейного кодексу України та
статтями 364, 370 Цивільного кодексу
Відповідно до ст.370 ЦК України -
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Суд приходить до висновку, що
обставини, які можуть вплинути на
розмір часток сторін, як це передбачено
ст.ст. 70 та 71 СК України, судом не
встановлено.

Суд проаналізував пояснення сторін,
які підтвердили факт придбання
спірного майна під час шлюбу; звернення
позивача до Синельниківського МВ ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області в серпні 2013 року (а.с.57),
висновок Синельниківського МВ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області в
серпні 2013 року від 09.08.2013 року (а.с.59) в
якому зазначено, що відповідачка
ОСОБА_2 пояснила, що відмовляється від
надання пояснень з цього приводу, на
підставах, передбачених статтею 63
Конституції України.

Крім того, суд враховує пояснення
свідків, допитаних судом в ході
судового розгляду:

Свідок ОСОБА_8, який був допитаний судом
в ході судового розгляду 12.11.2013 року
пояснив, що позивач є його рідним
братом, який разом зі своєю родиною
проживав в м. Синельникове. Спочатку
брат з дружиною проживав в орендованій
квартирі, а в 2003 році він з дружиною
купив квартиру в м. Синельникове,
причому батьки позивача давали йому
гроші у сумі 750 доларів США. Під час
шлюбу брат та його дружина придбали
побутову техніку та меблі, які
знаходились в квартирі, йому про це
відомо, тому що у нього є автомобіль і
він неодноразово допомагав брату
доставляти куплені речі в квартиру.
Коли брат пішов від дружини, то він
приїхав до батьків в с. Іларіоново,
приїхав електричкою і у нього при собі
були тільки особисті речі та документи;
ніяких речей із квартири він не забирав
і не привозив.

Свідок ОСОБА_9 надав суду пояснення про
те, що він є другом позивача ОСОБА_1 і
хресним батьком його доньки ОСОБА_3.
Вони товаришують давно, разом працюють.
Часто бував у них в гостях, бачив, як
обстановка в квартирі змінювалася на
краще - позивач купував нову побутову
техніку та меблі. Техніка купувалася
через Інтернет - магазини і свідок
часто допомагав доставляти нові речі в
квартиру. Навів перелік предметів
домашнього вжитку, які були куплені
сторонами. Крім того, свідок повідомив,
що як хресний батько доньки позивача
він був присутнім на дні народженні
дівчинки в серпні 2012 року, вже після
того, як позивач пішов із квартири, але
обстановка в квартирі не змінилася.

Свідок ОСОБА_10 була допитана судом в
ході судового засідання 22 січня 2014
року, пояснила суду, що позивач по
справі є її меншим сином. Він був
одружений і проживав разом з дружиною
та донькою в м. Синельникове. 11 серпня
2012 року син приїхав до неї електричкою -
у нього були при собі тільки особисті
речі, приїхав з сумочкою та пакетом,
інших речей у нього при собі не було.

Інші свідки з боку позивача, за
клопотанням позивача судом не
допитувалися.

Суд вважає, що позиція відповідачки
ОСОБА_2 спрямована на приховування
спірного майна від його розподілу в
судовому порядку .

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши
принцип змагальності сторін, гарантує
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, рівні процесуальні
можливості з метою захисту їх
порушених, оспорюваних чи невизнаних
прав та законних інтересів, в тому
числі й щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.
Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до цієї норми кожна сторона
та інша особа, яка бере участь у справі,
повинна довести суду ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач ОСОБА_1
обґрунтував свої позовні вимоги та
надав суду належні та допустимі докази,
на підтвердження своїх позовних вимог.

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 не
проявляла процесуальну активність,
спрямовану на доказування своїх
заперечень, тому суд вважає, що
відповідачкою не були надані достатні,
належні та допустимі докази
відсутності у неї спірного майна на
момент розгляду справи в суді, а також
того, що спірне майно було вилучено
саме позивачем; також, суду не
представлені докази, які б ставили під
сумнів обґрунтування вартості
спірного майна, яке було надано
позивачем. Відповідачка та її
представник не навели суду жодного
аргументу на спростування доказів
наданих позивачем, та не заявляли про
необхідність вчинення будь-яких
процесуальних дій для встановлення
невідповідності заявлених позивачем
доказів обставинам справи; не заявляли
суду про наявність у них інших доказів
на підтвердження їх заперечень.

Статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені
принципи рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом
та здійснення судочинства на засадах
змагальності. Аналогічні положення про
принцип рівності закріплені в статті 129
Конституції України. Змагальність
полягає в тому, що сторони у
процесуальній формі доводять перед
судом свою правоту, за допомогою
доказів переконують суд у правильності
власної правової позиції. Принцип
змагальності передбачає покладання
тягаря доказування на сторони,
покладання на них відповідальності за
доведеність їхніх вимог чи заперечень,
звільнення суду від обов'язку збирання
доказів.

Принцип змагальності вимагає від
сторін ініціативи та активності в
реалізації їхніх процесуальних прав,
тобто обумовлює мотивацію поведінки
сторін під час розгляду справи.
Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України
сторони та інші особи учасники процесу
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами - це
і є проявом змагальності та
диспозитивності сторін. Оскільки суд
зобов'язаний попередити про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій, ризик настання цих наслідків
покладається на сторони та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК
України: суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Рівність прав кожного із подружжя
на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК
України .

З урахуванням того, що судом
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2
приховує частину спільного сумісного
майна подружжя , а саме: кондиціонер Midea
MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізор
Samsung UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичний
центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.;
мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S - вартістю
800 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е - вартістю
800 грн.; монітор комп'ютерний LG W2346 -
вартістю 1000 грн.; комп'ютер (системний
блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарат Canon
PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн. від
розподілу, суд вважає за необхідне
врахувати вартість цього майна при
поділі.

У зв'язку з тим, що відповідачкою не
надані докази, які б спростовували
вартість майна, зазначену позивачем,
відповідачкою та її представником не
заявлено про призначення та проведення
товарознавської експертизи для
визначення вартості спірного майна -
при вирішенні спору в частині
стягнення компенсації вартості майна
суд виходить із доказів, наданих
позивачем, а саме із звіту №1031
складеного ТОВ « С-ТИМАТИКА» станом на
28.10.2013 року (а.с.154-177), виходячи із якого
вартість кондиціонера Midea MSG- 12HR Inverter -
вартістю 3000 грн.; телевізора Samsung
UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичного
центра Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.;
мікрохвильової пічки Samsung CE1073AR-S -
вартістю 800 грн.; м'ясорубки Moulinex DKA 213Е -
вартістю 800 грн.; монітору комп'ютерного
LG W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютеру
(системний блок) - вартістю 3000 грн.;
фотоапарату Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900
грн., всього загальною вартістю 13058,00
грн.

При цьому суд вважає за необхідне
застосувати положення статті 364 ЦК
України, якою передбачено-якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
іншого співвласника грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Положеннями ст. ст. 3,4 ЦПК України
передбачено право особи на звернення
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних чи оспорюваних прав, свобод
чи інтересів, які захищаються судом у
способи, визначені законами України.
Загальний перелік таких способів
захисту визначено в ст. 16 ЦК України .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Таким чином, позивачем був обраний
спосіб захисту права, встановлений
законом.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 24.12.2003
року за № 2418220, квартира АДРЕСА_2:
зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом
Синельниківського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_11,
30.10.2003 року ВАР № 541478 р.2819. (а.с.9).

Також в матеріалах справи є в наявності
копія договору купівлі-продажу
посвідченого 30.10.2003 року, приватним
нотаріусом Синельниківського міського
округу ОСОБА_11 (а.с.9.) відповідно до
якого відповідач ОСОБА_2 придбала
квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, в матеріалах справи є
технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2
виданий на ім'я ОСОБА_2 (а.с.110-113).

На а.с.11-32 матеріалів справи міститься
звіт про оцінку 3-х кімнатної квартири
АДРЕСА_2, з якого вбачається, що станом
на 05.07.2013 рік ринкова вартість об'єкта
оцінки становить 144540 грн.00 коп.

Для вирішення позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2, для
з'ясування обґрунтованості заперечень
відповідачки ОСОБА_2, в судовому
засіданні 05 лютого 2014 року, судом за
клопотанням відповідачки були
допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_16,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він є
батьком відповідачки. В 2003 році у нього
склалися конфліктні стосунки з
дружиною і він вирішив придбати собі
квартиру у м. Синельникове. Для цього
він взяв в борг у своєї куми ОСОБА_13 1500
доларів США, та трохи грошей у нього
було своїх. Всього за квартиру він
заплатив десь 2800 доларів США. Для того
щоб запобігти в подальшому поділу цієї
квартири зі своєю дружиною - він
вирішив оформити квартиру на доньку
ОСОБА_2 і дозволив тимчасово проживати
їй в квартирі разом з чоловіком та
онукою. Сам свідок в квартирі ніколи не
жив, але бував часто, ніколи в цій
квартирі не прописувався. Одразу після
придбання квартири він почав робити в
квартирі ремонт, в тому числі
установлювали автономну систему
опалення, для чого він наймав слюсаря.
Сам свідок не бачив, як позивач вивозив
речі із квартири, але бачив, що майно в
квартирі відсутнє.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що
наприкінці 2003 року він продавав
належну йому квартиру АДРЕСА_2,
документи на квартиру оформлювалися на
відповідачку ОСОБА_2, гроші за квартиру
передавав її батько. Коли дивились
квартиру, то батько сказав: «ОСОБА_2,
дивись, подобається тобі квартира - чи
ні. Тобі тут жити».

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в 2003 році
вона дала в борг своєму кумові ОСОБА_7
1500 доларів США, т.я. він хотів для себе
придбати квартиру, оскільки вони
сварилися з жінкою і він хотів жити в
квартирі. Потім, в 2006 році гроші
повернув.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що в 2003
році на прохання свідка ОСОБА_7 він
виконував в квартирі роботи по
влаштуванню автономного опалення.
Гроші за роботу йому платив ОСОБА_7 - 4000
грн. В квартирі свідок бачив
відповідачку ОСОБА_2. Позивача бачив в
квартирі один раз.

Свідок ОСОБА_14 надала суду пояснення,
що відповідачка ОСОБА_2 - є її донькою. В
2003 році вона з чоловіком ОСОБА_7 хотіла
розлучатися і чоловік вирішив купити
цю квартиру. Потім все наладилося, а в
квартирі залишилася проживати їх
донька ОСОБА_2. За час проживання в
шлюбі донька та її чоловік купували
майно, але зараз частина речей
відсутня, донька сказала , що позивач
вивіз речі. Свідок вважає, що у позивача
є ключі і він сам вивіз речі із
квартири. Гроші на придбання квартири
чоловік позичив у куми, а потім вони
продали будинок матері свідка і
повернули гроші. Свідок вважає, що її
чоловік ОСОБА_7 хотів залишити квартиру
доньці ОСОБА_2.

Таким чином, заперечення відповідачки
зводились до того, що спірна квартира
була придбана її батьком за власні
кошти, для нього, і не є спільною
сумісною власністю подружжя.

Однак, суд приймає до уваги те, що
зустрічний позов про визнання квартири
АДРЕСА_2 особистою власністю ОСОБА_2 -
заявлений не був.

Крім того, самостійні вимоги третіх
осіб щодо предмету спору, будь-якого
характеру, в тому числі про визнання
частково недійсним договору купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_2 від 30 жовтня
2003 року та переведення прав покупця -
суду не заявлялося.

Також, суд приймає до уваги те, що за
поясненнями сторін та свідків
встановлено, що одразу після придбання
спірної квартири в 2003 році на ім'я
відповідачки - сторони вселились в
квартиру, користувалися нею, в
інтересах родини робили ремонт і
поліпшення.

Позивач зареєстрований в спірній
квартирі 26 жовтня 2004 року, що
підтверджується копією паспорта на
ім'я ОСОБА_1 (а.с.5); відповідачка ОСОБА_2
зареєструвалась у спірній квартирі 25
лютого 2004 року, що підтверджується
копією її паспорта (а.с.7).

Суд вважає за необхідне застосувати до
спірних правовідносин частину 1 ст.60 СК
України, яка визначає, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що спірна
квартира АДРЕСА_2 - є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Суд, також, враховує те, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до
положень ЦК, оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Тобто, право позивача ОСОБА_1 на ?
частину спірного нерухомого майна
підлягає захисту шляхом визнання права
власності на належну позивачу частину
спільного сумісного майна.

Таким чином, встановивши обставини
справи, суд приходить до висновку , що
позовні вимоги позивача щодо визнання
за ним права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_2, а також на предмети
домашнього вжитку - обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88,174, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України,
ст..364,370 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_2, як на майно сумісно набуте
подружжям за час перебування у шлюбі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, компенсацію вартості ?
частини спільно сумісно нажитого майна
подружжя , а саме предметів домашнього
вжитку - в розмірі 13058 (тринадцять тисяч
п'ятдесят вісім) гривень.

На заочне рішення протягом десяти
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області позивачем може бути подано
апеляційну скаргу на рішення суду.

Заочне рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після закінчення
розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку, строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: Г. В. Бондаренко