УХВАЛА

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, за
касаційною скаргою товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК
«Кредо») звернулось до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 30 травня
2008 року застрахувало цивільно-правову
відповідальність водіїв належного на
праві власності
ОСОБА_4 автомобіля «Мерседес»,
державний номерний знак НОМЕР_1.
10 липня 2008 року на 164 км траси
Київ-Одеса сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю зазначеного автомобіля
під керуванням водія ОСОБА_3, який не
справився з управлінням автомобіля і
зіткнулась з металевою огорожею. ТДВ
«СК «Кредо» виплатило ОСОБА_4
страхове відшкодування у розмірі 235 605
грн 82 коп. Позивач просив на підставі
ст. 27 Закону України «Про страхування»
та ст. 993 ЦК України у
порядку регресу стягнути з ОСОБА_3 суму
виплаченого відшкодування та судові
витрати.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 4 червня 2013 року
у задоволенні позову ТДВ «СК «Кредо»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ТДВ «СК «Кредо»
відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ТДВ «СК «Кредо»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
ТДВ «СК «Кредо» пропустило строк
позовної давності, про застосування
якого заявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи у задоволенні позову з
інших правових підстав, апеляційний
суд виходив із того, що на ОСОБА_3
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення його керування
всіма видами транспортних засобів
строком на чотири місяці за порушення
п. 12.1 Правил дорожнього руху України та
зазначена відповідальність за скоєне
правопорушення не підпадає під перелік
правопорушень, що визначений у п. 38.1.1
ст. 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», що позбавляє
ТДВ «СК «Кредо» права на звернення до
суду з регресним позовом до
відповідача.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки їх суд дійшов із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Підпунктом 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підп. 33.1.2. п. 33.1. ст. 33
цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особам, які беруть участь у
справі, в реалізації їхніх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційної гарантією (ст. 129
Конституції України).

Судом установлено, що 30 травня 2008 року
ТДВ «СК «Кредо» застрахувало
цивільно-правову відповідальність
водіїв належного на праві власності
ОСОБА_4 автомобіля «Мерседес»,
державний номерний знак НОМЕР_1. 10
липня 2008 року на 164 км траси Київ-Одеса
сталася дорожньо-транспортна пригода
(далі - ДТП) за участю зазначеного
автомобіля під керуванням водія
ОСОБА_3, який не справився з управлінням
автомобіля і зіткнулась з металевою
огорожею. Постановою Токмацького
районного суду Запорізької області від
29 липня 2008 року на ОСОБА_3 накладено
адміністративне стягнення у вигляді
позбавлення права керування всіма
видами транспортних засобів строком на
чотири місяці за порушення
п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
ТДВ «СК «Кредо» виплатило ОСОБА_4
страхове відшкодування у розмірі 235 605
грн 82 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТДВ «СК
«Кредо» посилалось на те, що майнові
інтереси ОСОБА_4, що пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням застрахованим
транспортним засобом на момент ДТП
були застраховані у ТДВ «СК «Кредо» за
указаним договором добровільного
страхування наземного транспорту,
пошкодження у ДТП застрахованого
транспортного засобу було визнано
страховим випадком та на підставі
заяви страхувальника виплачено ОСОБА_4
страхове відшкодування.
ТДВ «СК «Кредо» просило
задовольнити позов з підстав,
передбачених ст. 27 Закону
України «Про страхування» та ст. 993 ЦК
України.

Так, згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993
ЦК України до страховика до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже, відшкодувавши за договором
добровільного страхування збитки
своєму страхувальнику, страховик в
межах суми відшкодування має право
вимагати повернення цієї суми з
винного в ДТП.

Посилання апеляційного суду на Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (ст. 38) безпідставне та у
порушення вимог ст. 11
ЦПК України є виходом за межі позовних
вимог, які обґрунтовувались Законом
України «Про страхування», нормами ЦК
України та договором добровільного
страхування, а не зазначеним вище
Законом.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
апеляційний суд наведені положення
закону не врахував, доводів сторін не
перевірив, фактичні обставини справи
не встановив, не визначився, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин і яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, у судовому рішенні не
навів мотивів відхилення зазначених
доводів.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Кредо» на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська