Справа № 541/3366/13-ц
Номер провадження 2/541/61/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року.
Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Міщанін Т.М.,

з участю адвокатів: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миргороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області, ОСОБА_5 про визнання частково
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
державного акту про право власності на
землю,-

в с т а н о в и
в :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до
відповідачів Гаркушинської сільської
ради Миргородського району та ОСОБА_5,
посилаючись на порушення його прав.

Під час розгляду цієї справи по суті
позивач, так само, як і його представник
- адвокат ОСОБА_1, що діє на підставі
відповідних повноважень / а.с. 39, 40 /,
заявлений позов підтримали, просили
задовольнити його, а також стягнути з
відповідачки понесені судові витрати,
які документально підтверджені.

З пояснень цієї сторони вбачається, що
ОСОБА_3 є власником домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1, до складу
якого входять два гаражі 1985 та 1990 років
забудови. За зверненнями позивачки, в
липні 2013 року державним інспектором
сільського господарства в Полтавській
області встановлено, що частина гаража
позивача знаходиться на земельній
ділянці відповідачки ОСОБА_5 площею 0,0007
га. Як стверджувала сторона позивача,
будівництво гаража, а відтак і
користування відповідною частиною
земельної ділянки відбувалося за
згодою відповідачки ОСОБА_5 ще до
здійснення нею приватизації землі. На
момент приватизації відповідачкою
землі особисто позивач ОСОБА_3 не
підписував акту погодження суміжних
меж. З пояснень сторони позивача
вбачається, що рішенням 12 сесії 23
скликання Гаркушинської сільської
ради Миргородського району від 28
квітня 2000 року передано безкоштовно у
приватну власність відповідачки
ОСОБА_5 земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд площею 0,46
гектара, що суперечило нормам ч. 5 ст. 17
ЗК України, в редакції чинній на день
прийняття такого рішення, оскільки для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд передано у
власність земельну ділянку площею
більшою, ніж передбачалося ст. 67 ЗК
України - не більше 0,25 га в сільських
населених пунктах. Крім того, при
винесенні такого рішення не було
враховано даних бюро технічної
інвентаризації і фактично без
належного вилучення передано земельну
ділянку, яка перебувала у фактичному
користуванні позивача під частиною
його гаража. При видачі оскаржуваного
державного акта його оформлено на
більшу площу (0,4626 га), ніж про те йдеться
у оскаржуваному рішенні органу
місцевого самоврядування (0,46 га). Перед
видачею такого акту не було відновлено
межі земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за наявними планово -
картографічними матеріалами та не
закріплено їх довгостроковими
межовими знаками.

Представник відповідача від
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району - її сільський
голова Кобильченко О.І. / а.с. 41 /
заявлений позов ОСОБА_3 вважав
безпідставним оскільки відповідне
рішення в частині передачі у власність
земельної ділянки ОСОБА_5 прийнято
відповідно до виключної компетенції
відповідача, на основі чинного
законодавства та відповідно до того, як
фактично склалося землекористування
сторін через складності у
землевпорядкуванні за відсутності
необхідної техніки.

Відповідачка ОСОБА_5, так само, як і її
представник - адвокат ОСОБА_2, яка діє на
підставі відповідних повноважень / а.с.
52, 53 - 54 /, заявлений позов не визнали,
просили відмовити у його задоволенні, в
тому числі і з підстав застосування
строків позовної давності. В своїх
поясненнях ця сторона наголосила на
тому, що рішенням 12 сесії 23 скликання
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району від 28 квітня 2000
року передано безкоштовно у приватну
власність відповідачки ОСОБА_5 для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд земельну ділянку
площею 0,46 гектара. Частина цієї землі
знаходиться в полі. З пояснень
відповідачки слідує, що позивач дійсно
спорудив один із гаражів на земельній
ділянці, яка в подальшому була нею
приватизована, проте з відповідним
позовом в суд вона звернулася лише
нещодавно. Судове рішення за цим спором
не прийняте. Щодо розміру земельної
ділянки, яка підлягала приватизації та
зазначення її цільового призначення у
оскаржуваних рішенні органу місцевого
самоврядування та державному акті,
пояснити нічого не змогла, вважаючи це
компетенцією Гаркушинської сільської
ради Миргородського району.

Заслухавши пояснення сторін і їх
представників, дослідивши письмові
докази по справі, надані на засадах
змагальності і диспозитивності,
оглянувши оригінал оскаржуваного
рішення Гаркушинської сільської ради
Миргородського району, наданий
архівним органом, проаналізувавши всі
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що заявлений позов
слід задовольнити зі слідуючих
обгрунтувань.

Згідно з Свідоцтвом на право особистої
власності на домоволодіння позивач
ОСОБА_3 є власником домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1 / а.с. 6 /.

Як вбачається зі змісту технічного
паспорту на житловий будинок
приватного житлового фонду, до складу
цього довомолодіння входять два гаражі
відповідно 1985 та 1990 років забудови / а.с.
10 - 12 /.

На підставі договору дарування жилого
будинку від 23 липня 1996 року
відповідачка ОСОБА_5 набула право
власності на жилий будинок з
господарчими та побутовими спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1 / а.с. 7 - 8 /, яке
суміжно межує з домогосподарством
позивача.

Рішенням 12 сесії 23 скликання
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району від 28 квітня 2000
року передано безкоштовно у приватну
власність відповідачки ОСОБА_5
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,46 гектара / а.с. 15, 56 /.

Оригінал такого рішення оглянуто судом
і його зміст відносно передачі
безкоштовно у приватну власність
відповідачки ОСОБА_5 земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд площею 0,46
гектара підтверджено / а.с. 69 /.

При цьому копія такого рішення в
оглянутій технічній документації,
наданій відповідачкою ОСОБА_5 вочевидь
не відповідає оригіналу за розмірами
та цільовим призначенням / а.с. 43, 60 /.

На підставі згаданого рішення 14 січня
2003 року Гаркушинською сільською радою
відповідачці ОСОБА_5 видано державний
акт на земельну ділянку площею 0,4626 га з
цільовим призначенням, як вказано в
цьому документі, для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та ведення особистого
підсобного господарства / а.с. 9 /.

При співставленні змісту рішення 12
сесії 23 скликання Гаркушинської
сільської ради Миргородського району
від 28 квітня 2000 року та змісту
державного акту від 14 січня 2003 року
встановлено, що розмір земельної
ділянки, який передано у приватну
власність позивачки не співпадає з
розміром, який підлягав передачі. Крім
того, ці документи містять різне
цільове призначення, в тому числі і те,
яке не передбачалося чинним на момент
виникнення відповідних правовідносин
ЗК України. За приписами ч. 5 ст. 17 ЗК
України, чинного на день прийняття
відповідного рішення, для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд передано у
власність відповідачки ОСОБА_5
земельну ділянку площею більшою, ніж
передбачалося ст. 67 ЗК України( 0,25 га в
сільських населених пунктах).

Як встановлено при розгляді справи з
пояснень сторін, на момент спорудження
позивачем одного із гаражів в його
домогосподарстві ( літ."В"), спорудження
такого гаража відбувалося фактично за
їх взаємною згодою, оскільки
відповідачка ОСОБА_5 не оспорювала
відповідних дій. Таким чином, позивач
ОСОБА_3 користувався і до цього часу
користується тією земельною ділянкою,
на якій розташований цей гараж.

За повідомленням Державної інспекції
сільського господарства України в
Полтавській області на ім'я
відповідачки ОСОБА_5, 31 липня 2013 року
відповідним інспектором проведена
позапланова перевірка, за наслідками
якої встановлено факт самовільного
зайняття та використання земельної
ділянки площею 0,0007 га по АДРЕСА_2 яка
належить відповідачі на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії II - ПЛ № 028800 /
а.с. 14 /.

Наявність такого повідомлення
фактично підтверджує не виконання
органом місцевого самоврядування
перед видачею державного акту
відповідачці ОСОБА_5 вимог пунктів 1.13,
2.1, 2.3 чинної на час такої видачі
Інструкції про порядок складення,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди, затвердженої наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43.

Суд приходить до переконання про те, що
саме з цього часу, в момент проведення
відповідної перевірки, позивач
дізнався про порушення його права, а
відтак і не пропустив строку на
звернення в суд з відповідним позовом.

Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться - до
початку розгляду справи по суті.

В супереч цих вимог закону та вимог
ст. 60 ЦПК України стороною відповідача
Гаркушинською сільською радою
Миргородського району суду не надано
належних і допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували
законність оскаржуваного рішення
Гаркушинської сільської ради від 28
квітня 2000 року в частині завищення
норми передачі у власність
відповідачки ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0,46 га замість 0,25 га, а також
збільшення такої площі у виданому
державному акті до 0,4626 га і доповнення
в ньому цільового призначення не
передбаченого земельним
законодавством (ведення особистого
підсобного господарства).

Відповідно до пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 року № 7 „Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ", розглядаючи позови про захист
власників земельних ділянок і
землекористувачів (про усунення
перешкод у користуванні ними тощо), суд
має перевірити законність рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки іншій особі без
вилучення (викупу) її в позивача в
установленому порядку і за наявності
для цього підстав ухвалити рішення про
його недійсність.

Відтак наявні правові підстави до
задоволення заявленого позову.

Понесені позивачем судові витрати по
оплаті позову судовим збором, які
документально підтверджені, в
загальній сумі 664,03 гривни / а.с. 1, 2 /,
підлягають до відшкодування з обох
відповідачів в дольовому виразі на
підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 62, 64, 88, 208,
209, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 152, 153, 158
Земельного кодексу України, п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року № 7 „Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним рішення 12 сесії 23
скликання Гаркушинської сільської
ради народних депутатів
Миргородського району Полтавської
області від 28 квітня 2000 року в частині
передачі безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0,46 га для обслуговування
житлового будинку та погосподарських
споруд.

Визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю
серії II - ПЛ № 028800, виданий ОСОБА_5 14
січня 2003 року Гаркушинською сільською
радою Миргородського району
Полтавської області на земельну
ділянку площею 0,4626 га на території с.
Гаркушинці Гаркушинської сільської
ради для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
підсобного господарства,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 783.

Стягнути з Гаркушинської сільської
ради Миргородського району
Полтавської області та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 по 332 (триста тридцять
дві гривни) 01 копійці з кожного в
рахунок відшкодування судових витрат
по оплаті позову судовим збором.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Миргородський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення в цей же
термін - з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду
Чернюк В.Д.