Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєв А. М.
Справа № 407/6743/13-ц
Провадження № 22ц/782/646/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області в складі:

головуючого - Медведєва А. М.,

суддів: Заіки В.В., Лозко Ю.
П.,

при
секретарі - Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 21 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Антрациті Луганської області про
перерахунок страхових виплат, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Антрациті
Луганської області про перерахунок
страхових виплат, в якому просила суд
зобов'язати відповідача перерахувати
призначені їй у зв'язку із нещасним
випадком на виробництві страхові
виплати, починаючи з грудня 2001 року, у
зв'язку із підвищенням розміру
мінімальної заробітної плати.

Оскаржуваним рішенням
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 21 січня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
було відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з рішенням
суду не згодна, просить його скасувати
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення було ухвалено судом першої
інстанції з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 1969 року ОСОБА_2 працювала
маляром-штукатуром в Антрацитівському
відділі робочого постачання
виробничого об'єднання «Антрацит»
(потім - Антрацитівське орендне
торгівельно-промислове підприємство).

Згідно з довідкою ВТЕК з 15 січня 1992 року
ОСОБА_2 було встановлено 40 % втрати
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням та визнано
інвалідом ІІІ групи.

Наказом директора Антрацитівського
ОТПП № 50 від 24 лютого 1993 року, у зв'язку
із підвищенням розміру мінімальної
заробітної плати, ОСОБА_2 був
здійснений перерахунок відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виконанням трудових обов'язків.
Заробітна плата з 01 серпня 1992 року
складала 5 761 крб. 17 коп., втрата
професійної працездатності - 40 %,
підвищення заробітної плати здійснено
на коефіцієнт 3.15 (а. с. 5). У зв'язку із
продовженням втрати працездатності
позивачка отримувала виплату
регресних сум відповідно до наказів
1993-1995 років (а. с. 6-13).

Ухвалою Арбітражного суду Луганської
області від 21 листопада 2000 року
Антрацитівське орендне
торгівельно-промислове підприємство,
де працювала ОСОБА_2 на час
встановлення інвалідності, було
ліквідовано без визначення
правонаступника.

У грудні 2001 року ОСОБА_2
звернулася до ФССНВ з заявою про
продовження виплат по відшкодуванню
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виконанням трудових обов'язків, до якої
додала необхідні документи: довідку
МСЕК, копію трудової книжки, архівні
копії наказів підприємства, в
останньому з яких (№ 40 від 27 жовтня 1995
року) був зазначений розмір регресних
виплат за період з 01 вересня 1995 року по
01 лютого 1996 року - 1710000 крб. (а. с. 13).

Постановою Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Антрациті
Луганської області № 5588 від 29 грудня 2001
року було вирішено продовжувати
виплачувати ОСОБА_2 раніше призначену
щомісячну грошову суму по
відшкодуванню втраченого позивачкою
заробітку у зв'язку з втратою
професійної працездатності у тому ж
розмірі, що зазначений у вищевказаному
наказі підприємства, - 17,10 грн. (а.
с. 3).

З 01 березня 2013 року і по теперішній час
ВВД ФССНВ виплачує позивачу страхові
виплати в розмірі 137 грн. 75 коп. з
урахуванням перерахунків відповідно
до ст. 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на коефіцієнт
зростання середньої заробітної плати у
галузях національної економіки, про що
ОСОБА_2 було роз'яснено листом № 02/4586
від 07 листопада 2013 року (а. с. 18-19).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог, суд виходив з того, що
позивач просила зобов'язати ВВД ФССНВ
перерахувати призначені їй у зв'язку із
втратою професійної працездатності
страхові виплати, починаючи з грудня 2001
року, у зв'язку з неправильним
встановленням відповідачем розміру
заробітної плати, однак ФССНВ цей
розмір не міг визначати і
встановлювати, а продовжував виплату
регресу в розмірі, зазначеному в
останньому наказі підприємства, на
якому працювала позивач ОСОБА_2,
проводячи щорічно перерахунок цього
розміру на коефіцієнт зростання
середньої заробітної плати у галузях
національної економіки.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи і вимогам закону з
наступних підстав.

Відповідно до абз. 2 п. 1-2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року на час
виникнення у позивача права на
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, діяли Правила
відшкодування власником підприємства
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, які
затверджені Постановою КМУ.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
набрав чинності з 01 квітня 2001 року і
зворотної дії не має.

Згідно зі ст. 2 розділу І та ст. 3 Розділу
ХІ вищевказаного Закону Фонд сплачує
страхові виплати та надає соціальні
послуги працівникам (членам їх сімей),
які потерпілі на виробництві до 01
квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати у розмірі, визначеному
підприємством.

Частина 2 ст. 2 цього Закону не містить
вимог щодо перерахунку регресних
виплат до 2001 року, а передбачає, що
особи, яким раніше були призначені
страхові виплати, мають право на
забезпечення по страхуванню
відповідно до цього Закону, тобто
продовжувати отримувати страхові
виплати.

Таким чином, ВВД ФССНВ не проводило і не
мало права проводити перерахунок
середнього заробітку позивачки, а
продовжувало виплачувати їй страхові
виплати у розмірі, визначеному у наказі
підприємства, на якому працювала
ОСОБА_2

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» № 6
від 27 березня 1992 року при вирішенні
спорів щодо перерахування розміру
страхових виплат судам необхідно мати
на увазі, що воно провадиться лише з
підстав і в порядку, передбачених ст. 29
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Суди не можуть
провадити або зобов'язувати провадити
перерахування сум щомісячних
страхових виплат і витрат на медичну й
соціальну допомогу з інших підстав,
зазначених позивачем.

Крім того, в абз. 5 п. 22 вищевказаної
постанови зазначено, що вимога про
перерахунок сум щомісячних платежів,
раніше призначених судом або
роботодавцем, підлягає задоволенню за
період, що не перевищує трьох років.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» трирічний строк
застосовується лише для виплат, які
призначені, але не отримані потерпілим
своєчасно.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 отримує страхові
виплати у зв'язку з втратою
працездатності. При цьому, якщо справи
про страхові виплати розглядаються
вперше по закінченню трьох років з дня
втрати потерпілим працездатності,
страхові виплати проводяться з дня
звернення.

Враховуючи те, що висновки суду
відповідають матеріалам справи,
вимогам закону і не спростовуються
доводами апеляційної скарги, судова
колегія не вбачає підстав для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги протягом 20-ти днів з
дня її проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: