Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого судді
САВЛУК Т.В.

при секретарі
Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

в с т
а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2, мотивуючи
тим, що з 10 квітня 1993 року сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
від шлюбу подружжя має двох дітей:
повнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільне життя з
відповідачем не склалось, у зв'язку з
тим, що під час спільного подружнього
життя виявилась несумісність їх
характерів, відсутність
взаєморозуміння та спільних інтересів,
різним світоглядом, діаметрально
протилежними поглядами на шлюб та
сім'ю, що призвело до втрати почуття
любові та поваги один до одного, ці
обставини перешкоджають подальшому
існуванню подружжя, як повноцінного
союзу жінки та чоловіка, тривалий час
подружжя сімейно-шлюбних стосунків не
підтримують, спільного господарства не
ведуть, проживають окремо, позивач
вважає, що шлюб існує формально, у
зв'язку з чим просить розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, позивач подала заяву про розгляд
справи у її відсутність, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
їх задовольнити. (а.с. 41)

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, подав до суду
нотаріально посвідчену заяву, в якій
просив розглядати справи у його
відсутність, позов визнає в повному
обсязі. (а.с. 42)

Відповідно до положень частини
четвертої статті 174 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд приходить
до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного
кодексу України, шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та членами сім'ї на
почуттях взаємної любові, поваги,
дружби, взаємодопомоги. Дружина та
чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім'ї за
свою поведінку в ній. ( ст.55 Сімейного
кодексу України).

Згідно положень частини третьої та
четвертої ст. 56 Сімейного кодексу
України кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Як убачається з матеріалів справи,
підтверджується наявними у справі
доказами, з 10 квітня 1993 року сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
від шлюбу подружжя має двох дітей:
повнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сімейне життя
подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що
вони мають різні погляди на життя, не в
змозі дійти до єдиної думки при
вирішенні сімейних та побутових
проблем, тривалий час сімейно-шлюбні
відносини не підтримують, спільного
господарства не ведуть, проживають
окремо, поновлювати сімейно-шлюбні
відносини сторони бажання не мають,
висловлюють обопільне бажання
розірвати шлюб, заперечують щодо
надання судом строку на примирення, при
цьому суд враховує позицію
відповідача, який в межах розгляду
даної справи визнав позов, не
заперечував факт припинення
сімейно-шлюбних відносин між
подружжям, тому у відповідності до
положень ч.1 ст.61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, визнанні сторонами, які
беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що рішення позивача про
розлучення є виваженим та свідомим,
причини з яких позивач наполягає на
розірванні шлюбу є обґрунтованими,
подальше спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стали не можливими,
оскільки тривалий час сторони не
підтримують сімейно-шлюбних стосунків,
спільного господарства не ведуть,
поновлювати сімейно-шлюбні відносини
сторони наміру не мають, разом з тим
суд не має права примушувати жінку або
чоловіка до підтримання, відновлення
або продовження сімейних відносин, а
вільність та рівність цих стосунків та
можливість припинення шлюбу є їх
основою, що законодавчо закріплено у
нормах Сімейного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
24, 55, 56, 69, 110, 112 Сімейного кодексу
України, ст.ст.1, 4, 10, 58, 60, 61, 88, 174, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і
ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Мінського районного управління
юстиції м. Києва 10 квітня 1993 року
(актовий запис №269) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище
чоловіка залишити «ОСОБА_2», прізвище
дружини залишити «ОСОБА_1».

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва,
яка подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я