Номер провадження № 22-ц/785/310/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи -
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради, як орган опіки
та піклування, Служба у справах дітей
Одеської міської ради, про вселення,
усунення перешкод у володінні та
користуванні квартирою шляхом
виселення, за апеляційними скаргами
Служби у справах дітей Одеської
міської ради, ОСОБА_5 на заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 вересня 2013 року,

встановила:

В вересні 2012 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним уточненим в
подальшому позовом (Т. 1, а. с. 1 - 2, 38 - 39), в
якому на підставі ст. ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 115, 116 ЖК
України, остаточно просив: 1) вселити
його у квартиру АДРЕСА_1; 2) зобов'язати
ОСОБА_5, осіб які мешкають з нею разом,
усунути йому перешкоди у здійсненні
капітального ремонту і реконструкції
квартири АДРЕСА_1; 3) виселити ОСОБА_5 з
її сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивував тим, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 09.10.91 р. він є власником квартири
АДРЕСА_1 (далі - Квартира). ОСОБА_5
проживає у спірній квартирі з 1989 р..
Вона та її син - ОСОБА_6 зареєстровані у
спірній квартирі на підставі рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 26.08.09 р., яке було в подальшому
скасовано рішенням апеляційного суду
Одеської області. Попередніми судовими
рішенням встановлено, що квартира
перебуває в аварійному стані, потребує
проведення капітального ремонту.
Відповідачі перешкоджають йому у
користуванні квартирою, проведенні її
обстеження і ремонту.

Зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування спірною квартирою від
22.01.13 р. (Т. 1, а. с. 98 - 101) ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.09.13 р. (Т. 2, а. с. 62) було залишено без
розгляду.

Сторони та інші особи, які приймають
участь у розгляді справи, в судове
засідання не з'явилися. Від позивача
надійшла заява про підтримку позову, з
проханням розглядати справу за його
відсутності. Позивач не заперечував
проти ухвалення заочного рішення. Інші
особи, які приймають участь у розгляді
справи, причини своєї неявки суду не
повідомили.

Суд першої інстанції вважав можливим
розглянути справу в заочному порядку.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 10.09.13 р. (Т. 1,
а. с. 63 - 65) позов ОСОБА_4 задоволений.
Вселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_5 та осіб, які
мешкають з нею разом, припинити усі дії,
які перешкоджають ОСОБА_4 у здійсненні
обстеження, замовлення технічної
документації та виконанню
капітального ремонту квартири АДРЕСА_1.
Виселено ОСОБА_5, 1964 з сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири АДРЕСА_1 з
наданням тимчасового житла за адресою -
АДРЕСА_4.

Ухвалою Приморського районного суду
м. Одеси від 25.11.13 р. (Т. 2, а. с. 181 - 182) заяву
ОСОБА_5 від 11.11.13 р. (Т. 2, а. с. 77) про
перегляд заочного рішення
Приморського районного суду м. Одесі
від 10.09.13 р. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Служба у
справах дітей просить заочне рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на те,
що заочне рішення ухвалено при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими: -
помилковим є висновок суду у зв'язку з
необхідністю проведення ремонту.
Технічний стан квартири приведено до
належного стану за рахунок ОСОБА_5; -
матеріали справи не містять доказів
аварійного стану квартири; - не
обґрунтовано на підставі яких норм
матеріального права задоволено позов; -
не досліджено, до якого фонду і на якій
підставі належить житлове приміщення,
до якого виселяються ОСОБА_5 разом з
малолітнім сином; - порушені права
малолітньої дитини.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
заочне рішення суду першої скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким: 1)
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі; 2) визнати громадянина
США ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1
стягнути з ОСОБА_4 на її користь: - кошти
за проведення капітального ремонту
покрівлі спірної квартири, вивезення
будівельного сміття, на загальну суму -
12 000 грн.; - відшкодування моральної
шкоди у сумі - 20 000 грн.. ОСОБА_5
посилається на те, що заочне рішення
суду першої інстанції ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального (ст. ст.
26, 47 Конституції України, ст. ст. 116, 151, 156,
157, 175 ЖК України, ст. 29 ЦК України, ст. 25
Закону України «Про основи
містобудування», ст. ст. 3, 5 Закону
України «Про свободу пересування та
вільного вибору місця проживання в
Україні», Закон України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», Закон України «Про
імміграцію», ст. 26 Закону України «Про
охорону дитинства», ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», ст. ст. 2, 4, 5 Декларації ООН про
права дітей та процесуального (ст. ст. 61,
213 ЦПК України) права: - суд не надав
належну оцінку наданим нею доказам в
обґрунтування її заперечень проти
позову. Доводи позивача про
необхідність проведення ремонту
спростовуються Актами ЖКС, листом
Приморської райадміністрації Одеської
міської ради. Квартира знаходиться в
задовільному стані, позовні вимоги про
усунення перешкод в проведені ремонту
є надуманими; - не надано декларації про
початок проведення будівельних робіт,
проектну документацію, дозволу
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради.
ОСОБА_4 є громадянином США, а тому
державні органи України, в тому числі
Інспекція державного
будівельно-архітектурного контролю, не
можуть розглядати його заяви; - у
позивача відсутні підстави для
звернення до суду з позовом по даній
справі, оскільки спір між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав вже був вирішений судом.
Попереднім рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 15.10.10 р. та
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 11.02.11 р. були встановлені
підстави вселення її, як члена сім'ї, та
її сина у спірну квартиру. Тому
відсутні підстави для виселення за
вимогою власника. Користування спірною
квартирою не є необхідним для ОСОБА_4,
оскільки він постійно мешкає в США; -
порушені права малолітньої дитини; - не
розглянуто її зустрічний позов про
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилася. Про час і місце розгляду
справи сповіщена належним чином.
Надала суду клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із хворобою.
Приймаючи до уваги положення ст. ст. 303,
303-1, 305 ЦПК України, дотримуючись
балансу інтересів як апелянта, так і
інших осіб, які беруть участь у справі,
колегія суддів ухвалила розглядати
справу за відсутності апелянта. При
цьому, колегія суддів виходила з того,
що: - по-перше, апеляційна скарга ОСОБА_5
містить дуже ретельні доводи; -
по-друге, ОСОБА_5 подала клопотання до
апеляційного суду через свого
представника, що в свою чергу не
позбавляло її можливості направити
свого представника і в судове
засідання; - по-третє, до клопотання не
додано жодного належного та
допустимого доказу поважності причин
неявки у судове засідання.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Одеської міської ради в
судовому засіданні підтримав доводи та
вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі Служби у справах дітей Одеської
міської ради. Вважав, що апеляційна
скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 письмових заперечень на
скаргу не надав. В судовому засіданні
він та його представник вважали
необхідним апеляційні скарги
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін. ОСОБА_4
послався на те, що спірна квартира - це
родинна квартира, в якій мешкали його
батьки, він. В ній пройшло його
дитинство, юність, в ній він мешкав
після смерті батьків. За договором
купівлі-продажу, укладеним з Одеської
міської радою, він придбав цю квартиру
у власність. Деякий час він проживав
разом з ОСОБА_5. З його дозволу вона
поселилася у квартиру. Потім протягом
деякого часу, він у квартирі не мешкав,
перебував у США. Протягом цього часу у
квартирі з його дозволу залишилася
проживати ОСОБА_5. За час її проживання,
квартира прийшла до занедбаного стану.
Відповідачка за час їх окремого
проживання народила сина. Вона
перешкоджає йому користуватися його
власністю, проживати у квартирі,
провести ремонт квартири. Щоб
забезпечити ОСОБА_5 та її сина житлом на
час проведення ремонту він придбав
іншу квартиру, яка знаходиться в межах
м. Одеса, знаходиться в належному стані.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
сповіщений про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши осіб, які прийняли участь в
судовому засіданні, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи заочне рішення про
задоволення позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
власником спірної квартири АДРЕСА_1. Як
власник спірної квартири ОСОБА_4 має
право вимагати усунення будь-яких
перешкод у здійсненні ним повноважень
щодо володіння, користування та
розпорядження належним йому майном.
Спірна квартира знаходиться в
аварійному стані. Необхідність
проведення капітального ремонту
спірної квартири встановлено як
довідкою від 08.12.12 р., актами обстеження
від 10 та 15 січня 2011 р., так і рішенням
апеляційного суду Одеської області від
11.02.11 р.. Тому наявні підстави для
виселення відповідачки разом із її
сином на період проведення
капітального ремонту спірної квартири
з наданням іншого тимчасового житла (Т.
2, а. с. 64 - 65).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
задоволення позову ОСОБА_4. Висновки
суду в цій частині відповідають
обставинам справи, нормам
матеріального (ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 319, 322, 386, 391 ЦК України,
ст. ст. 150, 151, 155 ЖК України) та
процесуального (ст. ст. 179, 213 ЦПК
України) права.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожний має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян.

За правилами, передбаченими ст. ст. 319,
386, 391 ЦК України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.
Власність зобов'язує. Власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить. Держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтями 150, 151, 155 ЖК України
передбачено, що громадяни, які мають в
приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на власний розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати, інші не заборонені
законом угоди. Громадяни, які мають в
приватній власності квартиру,
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, проводити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт.
Безгосподарне утримання громадянином
належної йому квартири тягне за собою
наслідки, передбачені ЦК Україну.
Власника не може бути позбавлено права
користування квартирою, крім випадків,
встановлених законодавством.

Судом правильно встановлено, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Приморської районної ради від
06.09.91 р., договору купівлі-продажу від
09.10.91 р. (Т, 1, а. с. 72 - 74, Т. 2, а. с. 44- 46)
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.
Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15.10.10 р., рішенням
апеляційного суду Одеської області від
11.02.11 р. (Т. 1, а. с. 125 - 132) встановлено, що
ОСОБА_5 вселилася до спірної квартири
АДРЕСА_1 як член сім'ї власника - ОСОБА_4.
ОСОБА_5 та її син - ОСОБА_6 постійно
проживають у вказаній спірній
квартирі, зареєстровані в ній. ОСОБА_4
та його донька ОСОБА_8 у спірній
квартирі не мешкають (Т. 1, а. с. 52, 68, 69, 70,
171). ОСОБА_5 знаходиться на квартирному
обліку - в загальній черзі за № 5328,
першочерговій за № 2217 (Т. 1, а. с. 108, 109).
Відповідно до рішення Приморської
районної ради від 15.12.78 р. (Т. 1, а. с. 81 - 85)
житловий будинок по АДРЕСА_1 є ветхим.
Згідно актів, складених протягом 2010 - 2012
р. р. службою у справах дітей Одеської
міської ради, КУ «Служба у справах
реагування на надзвичайні ситуації»,
середньою загальноосвітньою школою №
10 в м. Одесі, КП «ЖКС «Фонтанський»,
довідки КП «ЖКС «Фонтанський» (Т, 1, а. с.
19, 20, 21, 22, 27, 52,70, 96, ) ремонт у квартирі не
проводився більше ніж 20 років. Спірна
квартира знаходиться в аварійному
стані (обвалилася стеля на вході у
квартиру, провисла стеля у спальній та
ванній кімнатах, в квартирі наявні
сирість та грибок). ОСОБА_5 у
запереченнях на позов (Т. 1, а. с. 60 - 67)
також вказує, що будинок по АДРЕСА_1 є
ветхим. Внаслідок несвоєчасного
проведення капітального та поточного
ремонту в спірній квартирі впала стеля,
дерев'яне перекриття. В апеляційній
скарзі ОСОБА_5 вказує тільки про ремонт
покрівлі. Таким чином, судом правильно
встановлено, що квартира потребує
проведення ремонту, без виселення
ОСОБА_5 разом з сином - ОСОБА_6 неможливо
провести капітальний ремонт спірної
квартири. Про аварійний стан квартири,
необхідність проведення ремонту
квартири ОСОБА_5 заявляла під час
розгляду її апеляційної скарги по
іншій справі (Т. 1, а. с. 130).

На підставі договору купівлі-продажу
від 01.08.07 р. ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_4 (Т. 2, а. с. 47 - 48, Т. 3, а. с.119-120 ).
Відповідно до вказаного договору та
технічного паспорту на вказану
квартиру (Т. 3, а. с.125-126 ) ОСОБА_4 належить
182/1000 ч. вказаної квартири. Квартира
знаходиться в межах м. Одеса,
відповідає санітарним та технічним
нормам.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про виселення відповідачки
разом із її сином на період проведення
капітального ремонту спірної квартири
з наданням іншого тимчасового житла
зроблені на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, при повному, всебічному і
об'єктивному з'ясуванні обставин, на
які посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, обґрунтувавши свої
висновки в мотивувальній частині
рішення щодо необхідності виселення
ОСОБА_5 разом із її сином на період
проведення капітального ремонту
спірної квартири з наданням іншого
тимчасового житла за адресою - АДРЕСА_4,
суд першої інстанції в резолютивній
частині рішення не вказав про
виселення із спірної квартири до
іншого житлового приміщення на час
проведення ремонту. Також, відповідно
до наявних у справі доказів на час
ухвалення заочного рішення, та
відповідно до наданих ОСОБА_5 довідки
ОСОН «Дзержинський» від 11.12.13 р. (Т. 3, а.
с. 79) та ОСОБА_4 оригіналів документів (Т.
3, а. с.120, 122-126), вбачається, що квартири
АДРЕСА_4 не існує. ОСОБА_4 є власником
квартири АДРЕСА_4. Таким чином, в
частині визначення терміну виселення
та місцезнаходження житлового
приміщення, до якого підлягають
виселенню ОСОБА_5 разом із сином,
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні. ОСОБА_5 та її сина - ОСОБА_6
необхідно виселити на час проведення
капітального ремонту із квартири
АДРЕСА_4 з наданням тимчасового житла
за адресою: квартира АДРЕСА_4.

Доводи Служби у справах дітей
Одеської міської ради про відсутність
доказів аварійного стану квартири,
відсутності правового обґрунтування
рішення, не дослідження доказів щодо
належності житлового приміщення, до
якого виселяються ОСОБА_5 разом з
малолітнім сином, до відповідного
житлового фонду, порушені прав
малолітньої дитини є такими, що не
відповідають вищевказаним матеріалам
справи щодо аварійного стану квартири
та належності квартири АДРЕСА_4. Суду
першої інстанції було надано копії
договору купівлі-продажу від 01.08.07 р.,
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 17.09.07 р.,
відповідно до яких квартира АДРЕСА_4
знаходиться у приватній власності
ОСОБА_4 (Т. 2, а. с. 47 - 48). Апеляційним судом
були досліджені оригінали вказаних
документів.

Згідно із ст. 101 ЖК України при
проведенні капітального ремонту
жилого будинку державного або
громадського житлового фонду, коли
ремонт не може бути проведено без
виселення наймача, наймодавець
зобов'язаний надати наймачеві та
членам його сім'ї на час проведення
капітального ремонту інше жиле
приміщення, не розриваючи при цьому
договору найму на ремонтоване жиле
приміщення. У разі відмовлення наймача
від переселення в інше жиле приміщення
наймодавець може вимагати переселення
його у судовому порядку.

Статтею 165 ЖК України передбачено, що
при проведенні капітального ремонту
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності, коли ремонт
не може бути проведено без виселення
наймача, власник квартири вправі
вимагати його виселення. Власник
квартири не зобов'язаний надавати
виселюваному на час ремонту інше жиле
приміщення.

Хоча ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є наймачами
житлового приміщення у розумінні ст.
ст. 101, 165 ЖК України, однак їх права є
похідними від прав ОСОБА_4 на спірну
квартиру. На ОСОБА_4, як власника
квартири, покладено обов'язок із
забезпечення її схоронності,
проведення за його власний рахунок
поточного і капітального ремонту. На
нього покладено тягар утримання майна
(ст. ст. 319, 322 ЦК України). За
безгосподарне утримання ним квартири
можуть настати негативні для нього
наслідки, передбачені ЦК Україну.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є власником
спірної квартири, він може вчиняти
відносно свого майна будь-які дії, в
тому числі проведення поточного та
капітального ремонту. Тому, за
аналогією Закону ОСОБА_5, ОСОБА_6
підлягають виселенню із спірної
квартири на час проведення ремонту із
наданням іншого житлового приміщення.

Доводи ОСОБА_5 про те, що суд не дав
належну оцінку наданим нею доказам,
доводам позивача про необхідність
проведення ремонту спростовується
вищевказаними дослідженими судом
доказами.

Доводи ОСОБА_5 про те, що користування
спірною квартирою не є необхідним для
ОСОБА_4, оскільки він постійно мешкає в
США, ненадання ОСОБА_4 декларації про
початок проведення будівельних робіт,
проектної документації, дозволу
Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
а також про те, що ОСОБА_4 є громадянином
США, а тому державні органи України, в
тому числі Інспекція державного
будівельно-архітектурного контролю, не
можуть розглядати його заяви є
неспроможними. Відповідно до ч. 2 ст. 317
ЦК України на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Крім того,
апеляційному суду ОСОБА_4 надав
закордонний паспорт громадянина
України. Відповідно до п. п. 5, 6, 11, 12, 13
Переліку будівельних робіт, на
виконання яких не вимагається дозвіл,
який додається до Порядку надання
дозволу на виконання будівельних
робіт, затвердженого постановою КМУ
від 30.09.09 р. № 1104, не вимагається надання
дозволу на виконання будівельних робіт
у разі перепланування квартир у
багатоквартирних житлових будинках, із
збереженням несучої конструкції, без
перевищення допустимих навантажень на
перекриття, стіни та фундамент за умови
дотримання існуючих
архітектурно-планувальних вимог,
державних будівельних норм, місцевих
правил забудови. Відновлення або
посилення чи поліпшення окремих
конструкцій будівель та споруд,
зокрема таких, що перебувають в
аварійному стані, без зміни їх
функціонального призначення і
архітектурного вигляду.
Переустановлення обладнання в межах
приміщення. Улаштування чи закриття
дверних або віконних прорізів.
Збільшення житлової чи допоміжної
площі шляхом демонтажу перегородок,
комор, печей, камінів, грубок, вітрин,
засклення балконів і лоджій.

Доводи ОСОБА_5 про відсутність у
позивача підстав для звернення до суду
з позовом по даній справі не
заслуговують на повагу, оскільки
попередні рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 15.10.10 р. та
апеляційного суду Одеської області від
11.02.11 р. були ухвалені у справі між цими
сторонами, але за інших підстав позову
та іншим предметом спору.

Доводи ОСОБА_5 про порушення прав
малолітньої дитини є неспроможними,
оскільки по даній справі не
вирішувалося питання щодо укладання
правочину відносно майна, право
власності або користування на яке
належить дитині (ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»).
Безпідставним є посилання ОСОБА_5 на
порушення судом першої інстанції ст. 26
Закону України «Про охорону
дитинства», оскільки вона не регулює
відношення сторін по даній справі. Крім
того, ОСОБА_5 та її син - ОСОБА_6
обмежується правом користування
спірною квартирою тимчасово - на час
проведення ремонту, із спірної
квартири ні вона, ні її син не
знімаються з реєстрації.

Зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування спірною квартирою
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 10.09.13 р. (Т. 2, а. с. 62) було
залишено без розгляду. Вказану увалу
ОСОБА_5 не оскаржила. Тому доводи та
вимоги її апеляційної скарги про
ухвалення апеляційним судом рішення
про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування спірною квартирою,
стягнення з ОСОБА_4 на її користь коштів
за проведення капітального ремонту
покрівлі спірної квартири, вивезення
будівельного сміття, відшкодування
моральної шкоди не засновані на
вимогах, передбачених ст. 303 ЦПК
України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення суду першої
інстанції. Підставою для зміни рішення
суду є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду обставинам справи
призвели до неправильного вирішення
справи в частині визначення терміну
виселення та місцезнаходження
житлового приміщення, до якого
підлягають виселенню ОСОБА_5 разом із
сином - ОСОБА_6, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає зміні.
Підстави для скасування, зміни решти
заочного рішення, в межах доводів
апеляційних скарг Служби у справах
дітей Одеської міської ради та ОСОБА_5,
відсутні. Тому, в решті заочне рішення
суду першої інстанції необхідно
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги Служби у справах
дітей Одеської міської ради та ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 10 вересня 2013 року в частині
виселення ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_6
із квартири АДРЕСА_4 з наданням
тимчасового житла за адресою: АДРЕСА_4 -
змінити.

Виселити ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_6
на час проведення ремонту із квартири
АДРЕСА_4 з наданням тимчасового житла
за адресою: квартира АДРЕСА_4.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко