Справа № 6-98/10
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/793/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.,

суддів: Мусіної Т.Г. Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: Брикайло М.В.,

та участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 15 листопада 2010 року у справі
за поданням Сихівського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про примусове проникнення до
житла,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою подання
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до житла ОСОБА_2
задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції примусове
проникнення до житла, а саме квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4
для проведення виконавчих дій.

Ухвалу суду оскаржено ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те,
що оскаржувана ухвала є незаконна з
таких підстав. Позивач, як орган
державної влади, звернувся до суду з
метою реалізації повноважень, наданих
йому ст. 5 ЗУ «Про виконавче
провадження». Таким чином, у справі
виник спір за зверненням суб'єкта
владних повноважень із приводу
реалізації наданих йому законом
функцій, а тому розгляд має проводитись
за правилами адміністративного
судочинства.

Просить ухвалу Сихівського районного
суду м. Львова від 15.11.2010 року скасувати
та закрити провадження у справі. В
судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять скасувати ухвалу суду та
відмовити в задоволенні подання
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до житла.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак ухвала суду не
відповідають зазначеним вимогам.

Задовольняючи подання, суд
виходив з того, що виходив з того, що
боржник добровільно не допускає
працівників виконавчої служби у
житлове приміщення для проведення
виконавчих дій.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Встановлено, що Сихівський ВДВС
ЛМУЮ звернувся до суду з поданням, в
якому просив вирішити питання про
примусове проникнення до житла, а саме
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 з метою перевірки наявності
майна, належного боржнику в рахунок
забезпечення виконання рішення
Сихівського районного суду м. Львова.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право безперешкодно входити до
приміщень і сховищ, що належать
боржникам або зайняті ними, проводити
огляд зазначених приміщень і сховищ, у
разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища.

Встановлено, що суд взяв до уваги те, що
з актів державного виконавця
Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ від 08
квітня 2010 року, 04 червня 2010 року
вбачається, що боржник не відчиняв
дверей, що перешкодило запланованому
опису майна.

Однак за матеріалами справи суд не
встановив, хто проживає в квартирі, про
примусове проникнення у яку вніс
подання головний державний виконавець.

Так в засіданні судової колегії
встановлено, що в квартирі проживає
ОСОБА_2, ОСОБА_3

Крім того, при розгляді
справи суд не встановив, чи є
необхідним вказаний спосіб виконання
грошової вимоги, виходячи із суми
грошового стягнення, оскільки, як
пояснила ОСОБА_2 погасила всі борги. На
той час вона не знала саме про
стягнення цього боргу.

З представленої копії постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 1.07.2011 року вбачається,
що вказаний борг 43 399 грн. ОСОБА_2
сплачено.

Судова колегія враховує і те, що
Питання про примусове проникнення до
житла повинно вирішуватися не інакше
як шляхом прийняття вмотивованої
ухвали суду з додержанням принципу
верховенства права.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено у
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави у права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Ураховуючи те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судом не
встановлені, ухвала суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, тому її слід
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою в задоволенні поданням
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до житла ОСОБА_2
відмовити.

Крім цього, із матеріалів справи
встановлено, що в оскаржуваній ухвалі
Сихівського районного суду м. Львова
від 15 листопада 2010 року допущено
помилку в написанні імені боржника
ОСОБА_2 та вказано в першому абзаці
вступної та резолютивної частини
оскаржуваної ухвали ОСОБА_2.

У відповідності до ч. 1 ст. 219 ЦПК України
суд може з власної ініціативи або за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
виправити допущені у судовому рішенні
описки чи арифметичні помилки.

При цьому судова колегія вважає, що
слід вважати правильне ім'я по батькові
боржника ОСОБА_2.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, п.6 ч.1
ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х
в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного
суду м. Львова від 15 листопада 2010 року
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою в задоволенні поданням
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до житла ОСОБА_2
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили

Головуючий :
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.