Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/454/14
Головуючий у 1-й інстанції: Савченко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 05 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 і прокурора Ленінського району
м. Запоріжжя до ОСОБА_3, треті особи:
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, орган опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському району, про позбавлення
батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 . звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 про позбавлення батьківських
прав. В позові зазначила, що є матір'ю
колишнього чоловіка відповідачки
ОСОБА_3, яка 01.02.1997 року зареєструвала
шлюб з її сином - ОСОБА_5. Від даного
шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась дочка - ОСОБА_6..

26 травня 2005 року шлюб між батьками
неповнолітньої ОСОБА_6 розірвано,
відповідачка ОСОБА_3 виїхала на
постійне місце проживання до іншого
чоловіка, залишивши дитину на батька та
на неї, бабусю, які виховували і
повністю утримували дитину, аліментів
від відповідачки не вимагали і не
отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько дитини ОСОБА_5
помер. Неповнолітня ОСОБА_6
залишилась проживати з нею.

З 2004 року ОСОБА_6 навчається в
Запорізькому класичному ліцеї, вона,
бабуся, та її син приймали активну
участь у житті класу та ліцею, активно
цікавились учбовим та позаучбовим
життям дитини, відвідували всі
позакласні заходи, збори, оплачували
навчання, екскурсії, працювали в
батьківському комітеті.

Відповідачка з 2004 року фактично не
опікувалась дитиною, ухиляючись від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню та
забезпеченню своєї неповнолітньої
дочки. Після смерті батька дитини
ОСОБА_3 не звертала уваги на моральні
страждання дочки, не намагалась
зблизитись з нею, не підтримувала
матеріально - нечисленні придбання
предметів одежі та взуття оплачувались
з пенсії дитини по втраті годувальника.

В кінці 2012 року, за пропозицією
відповідачки ОСОБА_6 погодилась
проживати разом з нею, сподіваючись
налагодити нормальні стосунки з
матір'ю, але спроба виявилась невдалою,
оскільки у неповнолітньої виникли
проблеми в стосунках з вітчимом,
поведінку якого вона розцінювала як
сексуальні домагання. Відповідачка не
бажала допомогти дочці в розв'язанні
виниклих проблем, не знайшла з дитиною
спільної мови, виявивши байдужість і
відсутність материнських почуттів.

Неповнолітня ОСОБА_6 за власним
бажанням повернулась проживати до неї
і висловила прохання, щоб вона
звернулась до суду з позовом про
позбавлення відповідачки батьківських
прав.

У зв'язку з вищевикладеним позивачка
ОСОБА_4 просила позбавити батьківських
прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітньої
дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4
підтримала позовні вимоги з тих же
підстав.

Неодноразово допитана в судовому
засіданні неповнолітня ОСОБА_6
наполягала на позбавленні
відповідачки батьківських прав і ці
вимоги були підтримані прокурором,
який вступив у справу на боці
неповнолітньої ОСОБА_6, і просив
позбавити відповідачку батьківських
справ.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала,
пояснила, що заперечує проти
позбавлення батьківських прав
відносно її неповнолітньої дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснивши, що вона
ніколи не . ухилялась від виконання
своїх обов'язків по утриманню та
вихованню дитини, зокрема передавала
позивачці всю пенсію, яку вона
отримувала на дочку в зв'язку з втратою
годувальника, за рахунок цих коштів
купувала дочці одежу та взуття. Деякий
час дочка за власним бажанням
проживала з нею, але нормальні стосунки
з вітчимом у неї не склалися, крім того
ОСОБА_6 негативно сприйняла спробу
відповідача зменшити її спілкування з
приятелем - ОСОБА_7, 1993 року народження,
який відволікав її від занять. Разом з
тим відповідачка не заперечувала, що не
відвідувала позашкільні заходи (ранки,
концерти), де приймала участь її донька,
не підтримувала зв'язок з викладачами в
ліцею, не оплачувала навчання та
відпочинок дочки, оскільки позивачка
та колишній чоловік про допомогу не
просили.

Представник відділу по Заводському
району служби (управління) у справах
дітей ЗМР Шиян Н.В. позов підтримала,
вважала, що є всі підстави для
позбавлення відповідачки батьківських
прав відносно неповнолітньої дитини,
оскільки вона не виконує батьківських
обов'язків по відношенню до дитини.

Представник відділу по Ленінському
району служби (управління) у справах
дітей ЗМР Євтушенко Є.В. вирішення
позову залишив на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні позов
підтримав, вважав, що є достатньо
підстав для позбавлення відповідачки
батьківських прав відносно
неповнолітньої дитини, оскільки вона
протягом тривалого часу не виконує
батьківських обов'язків по відношенню
до дитини, внаслідок чого не може
знайти з дочкою спільну мову. Дитина
вкрай негативно ставиться до матері,
наполягає на позбавлення останньої
батьківських прав і, відповідно до
Конвенції про права дитини, думка
неповнолітньої ОСОБА_6 повинна бути
врахована, інакше ситуація, що склалася
може негативно відбитися на дитині.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 05 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 і прокурора Ленінського району
м. Запоріжжя до ОСОБА_3, треті особи:
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, орган опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському району, про позбавлення
батьківських прав - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав
відносно її неповнолітньої дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції норм обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд зокрема повинен
вирішити питання про те, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Ухвалене у справі судове рішення
зазначеним вимогам закону в повному
обсязі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд вважав
доведеним ухилення ОСОБА_3 від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини та таке її ставлення
до дитини, яке обумовлює застосування
такого крайнього заходу впливу на
відповідачку як позбавлення його
батьківських прав.

Однак з таким висновком суду
погодиться неможливо.

За нормами ст.164 СК України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він,
зокрема: ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 р.,
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, тому суд може у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось із батьків або
їх обох з урахуванням її характеру,
особи батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

За тими ж роз'ясненнями, позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і грунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

За п.16 зазначеної постанови, особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав тільки з підстав, передбачених ст.
164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У даному випадку особа, яка подала
позов про позбавлення батьківських
прав з підстав, передбачених ст. 164 СК
України, повинна довести, що я як мати
ухилялася або ухиляюся від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Проте замість належних і достовірних
доказів сторона позивача оперувала
лише власними оціночними судженнями.

Замість фактів, з яких складається
дійсність, замість подій і вчинків суду
були надані вже готові оцінки дій і
вчинків, що начебто мали місце.

Доказуванню існування цих самих фактів
сторона позивача ніякої уваги не
приділила, з якихось причин вважаючи,
що її голослівні твердження повинні
прийматися на віру без будь-яких
застережень.

Суд некритично поставився до власних
оціночних суджень позивачки, надавши
їм наперед встановлену силу.

Так, під час судового розгляду
позивачка основну увагу звертала, а суд
взяв до уваги, що відповідачка
ухилялася від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо дочки
ОСОБА_6, не піклувалась про її фізичний
і духовний розвиток, не займалась
утриманням та вихованням дитини.

Проте суд не зважив на те, що своєчасне
виконання всіх батьківських обов'язків
для відповідачки було неможливе в силу
існування перешкоди фізичного
характеру - донька проживає окремо від
матері. .

До речі, її проживання у бабусі стало
наслідком згоди між матір'ю,бабусею і
дитиною, що апріорі виключає в діях
відповідачки прояви якогось тиску на
дитину, підкорення її власній волі і
т.ін., про що також розповідала
позивачка.

Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Ленінському району як
орган опіки та піклування у своєму
висновку (а.с.32,33) зазначила про те, що
мати не в повному обсязі виконує свої
батьківські обов'язки, але ніяких дій
чи бездіяльності зі сторони матері, з
яких виникають підстави для
позбавлення батьківських прав в
порядку ст. 164 Сімейного кодексу
України, виявлено не було»..

Згідно з ч. 4 ст.19 СК України при
розгляді судом спорів про позбавлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування, який
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи (ч. 5
ст. 19 СК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону
України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування
має бути оформлений на бланку
державних адміністрацій районів,
районів міст Києва та Севастополя,
виконавчих органів міських чи районних
у містах, сільських, селищних рад,
підписаний головою (заступником
голови) та скріплений печаткою. Також
до висновку органу опіки та піклування
мають бути додані документи, зазначені
у ч. З ст. 253 ЦПК України.

Суд першої інстанції ухвалив рішення
про позбавлення батьківських прав за
відсутності письмового висновку
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Заводському району, як
органу опіки та піклування, який
визначений указаним законом.

Суд першої інстанції у рішенні
послався на те, що кожна спроба
спілкування матері з дочкою викликає у
дитини психологічну травму.

При цьому суд не зазначив, на підставі
яких саме доказів він дійшов такого
висновку (крім, пояснень в цій частині
позивачки).

Проте у психолого-педагогічній
характеристиці (а. с. 86, 87) нічого не
сказано про будь-які психологічні
травми доньки після спілкування зі
мною.

Навпаки, в ній зазначено, що
мінімальна загроза розриву усталених
відносин та умов проживання дівчинки
провокує достатньо високий рівень
тривожності, вона сприймає це як
чергову, після смерті батька втрату.

Що стосується матеріального
забезпечення дитини, надані сторонами
пояснення і докази свідчать про те, що,
усі матеріальні потреби дитини були
забезпечені призначеною на неї пенсією
по втраті годувальника, а в разі
виникнення додаткових витрат під час
перебування дитини в лікарні,
відповідачка відшкодувала їх з
допомогою поштового переказу коштів (а.
с.114).

Також відповідачка самостійно
звернулась до Запорізького міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді з метою підвищення
виховного потенціалу і на даний момент
знаходиться під соціальним супроводом,
про що свідчить лист цього центру
(а.с.104)

Жодних посилань на будь-які винні дії
відповідача, які тягнуть застосування
такого крайнього заходу впливу як
позбавлення батьківських прав, у
справі не міститься.

Судова колегія вважає, що
вищенаведене, як і показання свідків у
справі, не можуть бути достатньою
підставою для застосування такого
крайнього заходу впливу як позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав.

Отже, виходячи з відсутності на час
розгляду справи достатніх підстав для
задоволення позову про позбавлення
відповідача батьківських прав, судова
колегія рішення суду про задоволення
цього позову скасовує і ухвалює нове
про відмову у його задоволенні.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у цій
справі скасувати і ухвалити нове
рішення наступного змісту:

«У задоволенні позову ОСОБА_4 і
прокурора Ленінського району м.
Запоріжжя про позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав щодо неповнолітньої
дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, відмовити».

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

судді: