АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/676/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В.В. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 листопада 2013 року та постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя (а.с.62-63).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 листопада 2013 року задоволені позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

Суд поділив майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 та визнав за ОСОБА_3 право
власності на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 -
житловий будинок житловою площею 33,4
кв.м, загальною площею 54,6 кв.м, Б - літня
кухня цегла, В - лазня цегла, Г - сарай
цегла, Д - гараж цегла, Е - сарай глинов.,
Ж - сарай глинов., З - вбиральня цегла, И -
вольєр, Л - навіс, К 1-14, І - споруди,
розташоване на земельній ділянці 800,0
кв.м та визнав за ОСОБА_3 право
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,0800 га, яка розташована
на АДРЕСА_1, цільове призначення якої
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 1 107,66 грн.
(а.с.56-58).

Як на підстави апеляційної скарги,
ОСОБА_2 посилається на те, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, а також неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи (а.с.62-63).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони у цій справі перебували у шлюбі
з 13 серпня 2005 року; рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.
Дніпропетровська від 16.05.2012 року шлюб
припинений внаслідок його розірвання.

Подружжя має неповнолітню дитину - сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання
якого за домовленістю між батьками
дитини визначено разом із матір'ю.

У період шлюбу подружжя набуло у
власність наступне майно:
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з: А-1 - житловий будинок житловою площею
33,4 кв.м, загальною площею 54,6 кв.м, Б -
літня кухня цегла, В - лазня цегла, Г -
сарай цегла, Д - гараж цегла, Е - сарай
глинов., Ж - сарай глинов., З - вбиральня
цегла, И - вольєр, Л - навіс, К 1-14, І -
споруди, розташоване на земельній
ділянці 800,0 м.кв. та земельну ділянку
площею 0,0800 га, яка розташована на
території АНД району м.
Дніпропетровська, вул. Петрозаводська,
б. 390, цільове призначення якої
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Право власності на дане нерухоме майно
зареєстровано за відповідачем,
відповідно до нотаріально посвідченої
заяви від 21.12.2006 року ОСОБА_3 надала
згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2
домоволодіння та земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 за
ціну та на умовах на його розсуд,
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі.

Як встановлено судом сторони не
досягли згоди про поділ майна в
позасудовому порядку, доказів про
укладення між подружжям шлюбного
договору суду надано не було, як й не
було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59
ЦПК України про придбання зазначеного
вище нерухомого майна за рахунок
коштів, що були особистою власністю
відповідача.

За таких обставин, в силу діючого
законодавства, а саме: ч.3 ст. 368 ЦК
України, ст.ст. 60,61,65,69,70 СК України, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача і
правомірно поділив майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_3
право власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та право
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,0800 га, цільове
призначення якої обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що майно, яке є предметом позову,
придбавалося ним за власні кошти є
необґрунтованими та нічим об'єктивно
не підтверджуються.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що для покупки будинку та
земельної ділянки він взяв у борг
грошові кошти в розмірі 166 146,00 грн. за
договором позики, який був укладений в
простій письмовій формі між ним та його
матір'ю - ОСОБА_5, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки вказані доводи не
спростовують висновку суду першої
інстанції про те, що вказані гроші не є
його особистою приватною власністю.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції в оскарженій
частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: