справа № 274/6561/13-ц
н/п № 2/0274/222/14
Рішення

Іменем України

26.02.2014 р. Бердичівський міськрайонний
суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Щербака Д.С, при
секретарі Поступайло Х.О., сторін,
свідків, представників, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Бердичева цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визначення порядку
користування квартирою та розподіл
особових рахунків між співвласниками
квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом
про визначення порядку користування
квартирою та розподіл особових
рахунків між співвласниками квартири,
просить встановити порядок
користування трьохкімнатною
квартирою: АДРЕСА_1 між її
співвласниками - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4, виділивши позивачу у
користування кімнату-9, що має житлову
площу розміром - 11,5 кв.м. з лоджією
площею 1,8 кв.м., а відповідачам виділити
у користування кімнату-4, що має житлову
площу розміром 18,3 кв.м. та балконом
площею 2,2 кв.м., а також кімнату-5, що має
житлову площу розміром 10,0 кв.м.; місця
загального користування - коридор-1,
кладову-2, кухню-3, шафу-6, ванну кімнату-7
з вбиральнею-8 залишити в загальному
користуванні співвласників, а також
просить суд розподілити особові
рахунки між сторонами, уклавши окремі
договори про надання
житлово-комунальних послуг та
утримання будинку і прибудинкової
території.

Позовні вимоги мотивовані
наступними обставинами.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований,
проживає та є власником 1/4 частини
трьохкімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 24.01.2008 року
та . Співвласниками квартири є також
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
яким належить по 1/4 частини кожному
вказаної квартири.

Відповідно до технічного паспорту
на житло, квартира складається з трьох
кімнат житловою площею 39,8 кв.м., та має
загальну площу розміром - 69,5 кв. м.

Між співвласниками зазначеної
квартири склався конкретний порядок
користування, відповідно до якого
позивач користуються разом з дружиною
ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_7 житловою
кімнатою-5 площею 10,0 кв.м., що, на його
думку, є не достатньою для проживання
сім'ї. Позивач звернувся до
відповідачів, щоб вони погодилися
виділити йому для користування більшу
кімнату, але отримав відмову.

Місця загального користування
використовуються співвласниками
спільно. Позивач регулярно сплачує
свою частину комунальних послуг.

Останнім часом між сторонами наявний
конфлікт щодо користування спільною
площею та оплати комунальних послуг,
утримання квартири та будинку і
прибудинкової території.

Оскільки з сторонами позивач не може
дійти згоди щодо порядку оплати
комунальних послуг, утримання квартири
та будинку і прибудинкової території
за фактом порядку користування житлом,
який фактично склався, позивач просить
спір в судовому порядку.

Підтримавши в судовому засіданні
позовні вимоги з наведених підстав,
позивач та його представник на
підставі угоди про надання правової
допомоги від 16.10.2013 року ОСОБА_8 просили
суд задовольнити позов.

Відповідач-1 ОСОБА_2 в судове
засідання з'явилася, позовні вимоги не
визнає, надавши суду заперечення та
просила суд відмовити в задоволені
позову.

Відповідач-2 ОСОБА_3, яка також
представляє в суді інтереси
неповнолітнього ОСОБА_4, в судове
засідання з'явилася, позовні вимоги не
визнає, надавши суду заперечення та
просила суд відмовити в задоволені
позову.

Представник відповідача-2 на
підставі довіреності від 16.12.2013 року
ОСОБА_9 в судове засідання з'явилася,
позовні вимоги не визнає, надавши суду
заперечення та просила суд відмовити в
задоволені позову.

Своє заперечення на позов
обґрунтовується тим, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 24.01.2008 року, виданого Управлінням
ЖКГ та з питань НС, вказана квартира
була передана у власність ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Набуте право
власності на виконання вимог ст. 182
Цивільного кодексу України було
зареєстровано ними у встановленому
законом порядку в КП «Бердичівське
МБТІ» з визначенням часток у розмірі ?
за кожним співвласником. Житлова площа
спірної квартири становить 39,8 кв.м.
Таким чином, на кожного співвласника
припадає приблизно по 9,9 кв.м. житлової
площі.

Позивач займає кімнату-5 згідно
технічного паспорта, житлова площа
якої становить 10,0 кв.м, що відповідає
його частці у вказаній квартирі. В
кімнаті-4, житловою площею 18,3 кв.м,
проживають інші два співвласники -
ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Кімнату-9, житловою
площею 11,5 кв.м, куди бажає переселитись
позивач з сім'єю, на даний час займають
ОСОБА_3 разом з малолітньою донькою
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та співмешканцем -
ОСОБА_11, який відповідно до положень ч.2
ст.64 Житлового кодексу УРСР є членом її
сім'ї, так як вони проживають разом та
ведуть спільне господарство.

При вселенні у вказану квартиру,
позивач спершу відмовився від
проживання у найбільшій за площею
житловій кімнаті і до середини літа 2013
року питання про збільшення житлової
площі для його сім'ї не піднімалося.
Окрім того, з власної ініціативи
відповідачів позивачу було виділено
частину шафи для розміщення його речей.

Крім того, у 2010 році спільними
зусиллями та за спільні кошти ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було здійснено ремонт усієї
квартири та замінено вікна у кімнаті-5
та кімнаті-4, замінено двері до
кімнати-9, здійснено також заміну
підлоги. Жодної допомоги (ані
матеріальної, ані трудової) при
проведенні вказаних робіт від позивача
не було надано, хоча про роботи він
знав, так як неодноразово приходив у
гості.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що вона є дружиною позивач,
проживають з ним в вказаній вище
квартирі з квітня 2013 року, а саме
кімнаті-5 площею 10,0 кв.м. разом з їхньою
дитиною, проте з вересня 2013 року
виявили бажання збільшити житлову
площу, домовитись щодо викупу їх
частини квартири співмешканці не
можуть, має несприятливі житлові умови,
оскільки у займані ним кімнаті вони
змушені поставити холодильник, сушити
одяг, також існують неприязні стосунки
з відповідачами.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснив, що перебуває в
цивільному шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3, вони користуються кімнатою-9, в
якій за свої кошти зробили ремонт,
участі в ремонті даної квартири
позивач не приймав, взагалі проживають
в зазначеній квартирі більше 10 років,
позивач та його сім'я почали
користуватися кімнатою-5 з квітня 2013
року, але з вересня 2013 року вирішили
користуватися іншою кімнатою, а саме
кімнатою-9, в якій вони разом з
відповідачем ОСОБА_3 зробили ремонт за
власний кошт.

Свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснив, що працює разом з
ОСОБА_11, допомагав робити ремонт
вказаної квартири, всі матеріали
купляв ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснив, що є кумом відповідача ОСОБА_3,
допомагав робити ремонт в квартирі, всі
матеріали купляв ОСОБА_11 та відповідач
ОСОБА_3

Вивчивши обставини, викладені в
позовній заяві, заслухавши сторони та
їх представників, а також свідків,
дослідивши наявні у справі докази, суд
дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі з
наступних підстав.

З наявних в матеріалах справи
доказів вбачається, що позивач - ОСОБА_1
є співвласником частини
трьохкімнатної квартири: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 24.01.2008 року йому
належить 1/4 частина вказаної вище
квартири (а.с.4,5).

Також співвласниками вказаної вище
квартири є відповідачі - мати ОСОБА_2,
сестра ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4, яким
належить по 1/4 частині трьохкімнатної
квартири: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до технічного паспорту
на житло, квартира складається з трьох
кімнат житловою площею 39,8 кв.м., та має
загальну площу розміром - 69,5 кв. м.
(а.с.6-9).

Житловий будинок і вказана квартира
перебувають на балансі МК ВЖРЕП №7.

В судовому засіданні сторони не
заперечують,що між ними склався
фактичний порядок користування,
відповідно до якого позивач - ОСОБА_1 та
його сім'я користуються житловою
кімнатою-5 площею 10,0 кв.м., а відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 користуються житловою
кімнатою-4 площею 18,3 кв.м, інший
співвласник - відповідач ОСОБА_3 разом з
співмешканцем ОСОБА_11 та малолітньою
дитиною ОСОБА_10 користується жилою
кімнатою-9, що має площу - 11,5 кв.м., а
місця загального користування
використовуються співвласниками
спільно.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

При цьому жодних доказів щодо
перешкоджання такому користуванню
позивачем суду не надано.

Статтею 360 ЦК України встановлено,
що співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереженні спільного майна, у сплаті
податків, зборів, обов'язкових
платежів, а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

При цьому варто зазначити, що
лоджія не являється житловим
приміщенням. Більш того, відповідно до
ст. 152 Житлового кодексу УРСР
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Дозволів на переобладнання лоджії
У житлову кімнату жоден із
співвласників не отримував.

Відповідно до ст. 151, ч. З ст. 156
Житлового кодексу УРСР громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(квартиру), а також члени їх сімей, які
проживають разом з ними у будинку
(квартирі), що належать таким
громадянам, зобов'язані забезпечувати
схороність такого будинку (квартири),
провадити за свій рахунок поточний і
капітальний ремонт, утримувати в
порядку прибудинкову територію.

Відповідно до ст. 179 ЖК України
користування будинками (квартирами)
приватного житлового фонду та їх
утримання здійснюється з обов'язковим
додержанням Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 10 "Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572
передбачений порядок поділу плати за
житлово-комунальні послуги між
співвласниками квартири в разі, якщо
між ними відсутня згода щодо оплати.

У матеріалах справи відсутні
докази не згоди між сторонами щодо
оплати комунальних послуг, утримання
квартири та будинку і прибудинкової
території. Крім того, в позовних
вимогах позивачем не зазначено кого
саме суд має зобов'язати розподілити
особові рахунки та з ким укласти окремі
договори про надання
житлово-комунальних послуг та
утримання будинку і прибудинкової
території.

Відповідно до ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» до
житлово-комунальних послуг належать
послуга з централізованого постачання
холодної та гарячої воли,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізованого
опалення, вивезення побутових відходів
та послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» договір на надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Позивач, маючи бажання здійснювати
оплату житлово-комунальних послуг
окремо має звернутись до відповідних
виконавців та виробників таких послуг
із відповідними заявами на укладання
договорів.

Як слідує з положень ст. 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» відповідачі не являються
зазначеними виконавцями або
виробниками. Окрім цього, позивачем не
доведено факт створення перешкод в
укладанні таких угод та власне, відмова
відповідних організацій у підписанні
договорів.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 15, 16, 358, 360 ЦК України,
ст.179 ЖК України, ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», п. 10
«Правил користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинковими
територіями", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України, ст. ст. 3, 10,
11, 57-61, 79, 81, 88, 208- 210, 212-215, 218, 223, 294, 367 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визначення порядку користування
квартирою та розподіл особових
рахунків між співвласниками квартири
відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду.

СУДДЯ: