Суддя: Попова В. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2014 року
Центрально-Міський районний суд м.
Горлівки Донецької області у складі:
головуючого судді -
Попової В.О.

при секретарі судового засідання
- Лисенко В.В.

відповідача -
ОСОБА_1

представника відповідача
- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Горлівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
названим позовом мотивуючи тим,
що 16.06.2009 року між ним та
ОСОБА_1 укладено письмовий
договір позики, за яким він
позичив ОСОБА_1 4000 доларів США,
а відповідач зобов'язалася
повернути вказану суму через
один місяць, тобто до 16 липня
2009 року, що підтверджується підписаним
власноруч ОСОБА_1 договором позики.
На протязі тривалого часу / з дати
спливу строків повернення боргу та по
теперішній час/ він неодноразово
звертався до відповідачки ОСОБА_1 з
проханням повернути борг, але
відповідачка гроші в повному обсязі
не повернула. З урахуванням
сплачених ОСОБА_1 сум, просив
стягнути з останньої на його користь
грошові кошти, еквівалентні 3000
доларів США за курсом НБУ - 23969,40
гривень з урахуванням
індексу інфляції - 4 622,87 гривні,
3% річних на суму позики - 1828,20 гривні,
а також понесені ним судові
витрати в розмірі 305 гривень.

До судового засідання позивач надав
заяву, в якій просить справу розглядати
у його відсутність, вказавши, що
позовні вимоги підтримує та просить
задовольнити позов.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої доводи
аналогічно викладеному в позовній
заяві та пояснив, що 16.06.2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено
письмовий договір позики, за
яким ОСОБА_3 позичив ОСОБА_1 4000
доларів США, які остання
зобов'язалася повернути через
один місяць, проте навіть на
момент розгляду справи судом
відповідач гроші в повному обсязі не
повернула. Конкретизував, що
позивач не ставить питання про
стягнення зазначених в розписці
процентів на суму боргу в розмірі
2800 доларів США. Враховуючи сплачені
відповідачем 1000 доларів США, просив
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_3 грошові кошти, еквівалентні 3000
доларів США, що за курсом НБУ складає
23969,40 грн. - сума позики; 4622,87 - сума
індексу інфляції; крім того, 3% річних-
1828,2грн., а також просить суд стягнути з
відповідача користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 305 грн.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала,
обґрунтовуючи свої заперечення
проти позову тим, що грошові кошти
в сумі 4000 доларів США, які були
позичені нею у позивача, повернуто
останньому в повному обсязі, а
саме 1000 доларів США з вказаної суми
було повернуто ОСОБА_3 нею особисто,
а решту грошових коштів повертали
останньому продавці торгових точок,
проте не оспорювала, що договір
позики укладався саме між нею та
позивачем.

Представник відповідача просив
відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Між сторонами склалися
цивільно-правові правовідносини за
договором позики.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Так, згідно ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

На підтвердження укладеного договору
позики позивач надав договір
від . 16.06.2009 року , з якого випливає, що
відповідач ОСОБА_1 отримала у борг від
позивача суму 3000 доларів США та
зобов'язався повернути суму боргу до 16
липня 2009 року. . Вказана розписка
відповідає встановленій формі
договору позики, згідно ст. 1047 ЦК
України. У розписці зазначені:
сторони, зобов'язання (позикодавець та
позичальник), грошова сума, яка
передається, строк повернення боргу та
особистий підпис позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів позики й розписка свідчить
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Розписка, написана власноручно
відповідачем, є фактом укладення
договору позики між нею та позивачем
та фактом передачі їй грошових коштів.

Оригінал вказаного документу від
16.06.2009 року долучений позивачем до
матеріалів справи.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Вказаний борг у зазначений в договорі
строк відповідачем повернутий не був.

Суд не приймає заперечення
відповідача ОСОБА_1 щодо повернення
суми боргу позивачу ОСОБА_3 з
наступних підстав.

Як вказує відповідач ОСОБА_1, гроші у
позивача в сумі 4000 доларів США вона
позичала, але повернула йому в
повному обсязі, а саме 1000 доларів
США з вказаної суми було повернуто
ОСОБА_3 нею особисто, а решту
грошових коштів повертали
останньому інші особи (продавці
торгових точок).

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Проте, оригінал боргової розписки,
який знаходився у позивача, що не
заперечується сторонами, долучений до
матеріалів справи, а тому вважати, що
гроші позивачу за договором займу
повернуті відповідачем - не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Належних доказів, які б підтверджували
повернення боргу відповідачем суду не
надано.

Відповідно до частин 1,2 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми: 3000 х 3% = 90 :
365 х 928 = 228,82 доларів США- розмір трьох
відсотків річних від простроченої
суми, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, що за
курсом НБУ складає 1828,20 гривень .

Разом з тим, внаслідок
знецінення лише грошова
одиниця України (гривня) підлягає
індексації, а іноземна валюта,
яка була предметом позики, не
підлягає. Така правова
позиція підтверджена
рішеннями Верховного суду
України , в яких зазначено, що
індекс інфляції - це показник
, який характеризує динаміку
загального рівня цін на
товари і послуги… Ціни
в Україні встановлюються в
національній валюті, тому
зазначена норма ЦК може
бути застосована лише
у випадку прострочення
грошового зобов'язання у
гривні.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях, а якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

На підставі викладеного, суд
вважає, належним задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_3 в частині
стягнення з відповідача суми
позики (боргу) та трьох процентів
річних від простроченої суми .

Питання судових витрат
вирішити відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 80, 84, 88, 131, 213, 215, 221, 223
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу за договором
позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
суму боргу у розмірі 25797 (двадцять
п'ять тисяч сімсот дев'яносто
сім ) гривень, 60 копійок; витрати по
оплаті судового збору в сумі 258
гривень.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Центрально - Міський
районний суд м. Горлівки протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В. О. Попова