У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,Іваненко
Ю.Г.,розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві, про
усунення від спадкування та визнання
права власності в порядку спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення
від права на спадкування за законом та
визнання за ОСОБА_6 права власності в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер дядько позивача
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою було
відкрито спадкову справу за № 1499. Із
заявами про прийняття спадщини
звернулись племінниця померлого
ОСОБА_6 та донька померлого ОСОБА_7
Проте у зв'язку тим, що ОСОБА_7 ухилялась
від надання допомоги спадкодавцеві,
ОСОБА_6 просила суд усунути відповідача
від спадкування та визнати за нею права
власності на спадкове майно.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 10 жовтня 2013 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем не надано доказів того, що
відповідач ухилялась від надання
допомоги спадкодавцеві.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року помер ОСОБА_8 у віці 84 роки, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 23 листопада 2008
року Відділом реєстрації смерті у м.
Києві.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася
спадщина у вигляді грошових вкладів у
філії Головного управління АТ
«Ощадбанк» м. Києва та Київської
області № 10026/01, у філії -
Шевченківського відділення № 5441 ТВБВ
№ 5441/0137, у філії Солом'янського
відділення - 5445 ТВБВ № 5445/045, грошових
вкладів, що знаходяться у ПАТ
«УкрСиббанк» та квартири 98,
розташованої у будинку 32 по вул.
Урицького в м. Києві.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи № 1499
вбачається, що в установлений ч. 1
ст. 1270 ЦК України строк із заявою про
прийняття спадщини за законом
звернулась донька померлого ОСОБА_7, а
ОСОБА_6 звернулась з заявою про
прийняття спадщини за заповітом.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 жовтня 2011 року
визнано недійсним заповіт ОСОБА_8,
складений 16 лютого 2007 року на ім'я
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 547. Також
цим судовим рішенням визнано недійсним
заповіт ОСОБА_8, складений 09 червня 2008
року на користь ОСОБА_10, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за № 2356.
Визнано недійсним договір довічного
утримання, укладений 24 жовтня 2008 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, посвідчений
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори і зареєстрований в реєстрі за
№ 4-2525. Рішення суду не скасовано,
набрало законної сили та є чинним.

Крім того, рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від
20 жовтня 2011 року встановлено, що ОСОБА_8
на момент підписання заповітів 16
лютого 2007 року та 09 червня 2008 року також
договору довічного утримання 24 жовтня
2008 року страждав хронічним стійким
психічним розладом у формі органічного
ураження головного мозку сочетанного
ґенезу з вираженим психоорганічним
синдромом та у зв'язку зі своїм
психічним станом не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, судами вірно встановлено,
що спадкоємцем за законом першої черги
після померлого ОСОБА_8 є його дочка -
ОСОБА_7

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України
та з урахуванням роз'яснень, наданих у
п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №
7 «Про судову практику у справах про
спадкування», положення ч. 5 ст. 1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід розуміти
стан особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення
особи від права на спадкування повинен
установити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
України має значення сукупність таких
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання; перебування спадкодавця в
безпорадному стані; потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Проте як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_7 є інвалідом 1 групи
загального захворювання. Згідно з
медичною довідкою № 02/904 від 02
липня 2013 року, виданою Центром
первинної медико-санітарної допомоги
№ 3 м. Маріуполя відповідачу 25 березня
2010 року було проведено операцію:
трансплантація печінки.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано дійшли висновку, що
відсутні докази умисного ухилення
відповідачем від надання допомоги
спадкодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 05 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня
2013 року, оскільки судові рішення
законні та обґрунтовані, а доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 10 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:
О.І.
Євтушенко

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г.Іваненко