Справа № 1304/1134/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1085/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Богонюка М.Я.,
Ванівського О.М.

при секретарі:
Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"ФОЛЬКСБАНК" на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 02 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 02 грудня 2013
року задоволено частково позов ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
"ФОЛЬКСБАНК", третя особа - ОСОБА_3, про
визнання договору поруки недійсним.

Визнано недійсним договір поруки №
KF53684/S-3 від 08.12.2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством "ФОЛЬКСБАНК".

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "ФОЛЬКСБАНК" на користь
ОСОБА_2 судові витрати по справі в
розмірі 3492 (три тисячі чотириста
дев'яносто дві) гривні 90 копійок.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство "ФОЛЬКСБАНК".

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції було винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без повного та всебічного
з'ясування всіх обставин справи. В
апеляційній скарзі зазначає, що
районним судом досліджувався тільки
один доказ, а саме висновок
судово-почеркознавчої експертизи №2574,
а інші докази, які містились в
матеріалах справи, всупереч вимог ст.212
ЦПК України при винесенні рішення не
досліджувалися. На думку апелянта,
судово - почеркознавча експертиза
проведена з порушенням Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
року № 53/3. Апелянт також вважає, що
покликання в судовому рішенні на те, що
у відповідача було достатньо часу
представити суду додаткові докази, не
відповідають дійсності, оскільки з
висновком почеркознавчої експертизи
представник "ФОЛЬКСБАНК" зміг
ознайомитись лише за декілька днів до
судового засідання, в якому було
ухвалено оскаржуване рішення, що не
давало можливості заявити
обґрунтованого клопотання про
проведення повторної судової
почеркознавчої експертизи.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і представника апелянта, котрі
належним чином відповідно до вимог
ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про
час та місце розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2
просила визнати недійсним договір
поруки № KF53684/S-3 від 08.12.2011 року,
покликаючись на те, що вона його не
укладала та не підписувала.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірною, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням у
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності
правочину(зокрема зміст правочину не
може суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним).

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 553 за договором
поруки поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку. Поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Районним судом встановлено, що 08.12.2011
року між ПАТ "ФОЛЬКСБАНК" та особою,
вказаною у договорі як ОСОБА_2, було
укладено договір поруки №KF53684/S-3,
згідно якого ця особа зобов'язалась
перед ПАТ "ФОЛЬКСБАНК" відповідати за
порушення зобов'язань ОСОБА_3, які
випливають з кредитного договору №KF53684
від 13.11.2008 року, укладеного між ПАТ
"ФОЛЬКСБАНК" та ОСОБА_3

Відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 2574
від 22.10.2013 року підписи від імені ОСОБА_2
розташовані в лінійках «Поручитель» в
нижній частині кожної з трьох сторінок
договору поруки №KF53684/S-3 від 08.12.2011 року,
а також на 3-ій сторінці цього ж
договору в графі «Поручитель» розділу
« 8. Місцезнаходження (місце
проживання), реквізити та підписи
сторін:», виконані не ОСОБА_2, а іншою
особою.

Районним судом також встановлено, що
позивач категорично заперечував факт
укладення нею оспорюваного договору
поруки та у неї не було жодних намірів
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків згідно
оспорюваного договору, а також жодного
погодження щодо укладення цього
договору з відповідачами. Окрім того,
їй нічого не було відомо про вказаний
договір до липня 2012 року.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
районний суд виходив з того, що
оспорюваний договір поруки №KF53684/S-3 від
08.12.2011 року укладений з порушенням
вимог цивільного законодавства
України, а тому є недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.12
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 5.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
необхідно звернути увагу судів, що зі
змісту абзацу другого частини першої
статті 218 ЦК не може доводитися
свідченнями свідків не лише
заперечення факту вчинення правочину,
або оспорювання окремих його частин, а
й факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо(частина друга ст.937,
частина третя ст.949 ЦК).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що доводи апелянта про те, що
02.12.2013 року районний суд відхилив
клопотання представника відповідача
про оголошення перерви в судовому
засідання для можливості надання нових
доказів, а саме залучення свідків, які
були присутні при підписання ОСОБА_2
оспорюваного договору поруки і могли б
засвідчити укладення даного договору,
не свідчать про незаконність
оскаржуваного рішення, а тому не можуть
бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Безпідставними, на думку судової
колегії, є твердження апелянта і про те,
що суд не дав належної оцінки доказам
по справі, так як оцінюючи зібрані по
справі докази, суд дотримався
встановленого ст.212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ФОЛЬКСБАНК"
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 02 грудня 2013 року залишити
без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: