Справа №
Провадження № 2/521/1146/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого: судді - Поліщук І.О.

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що відповідно до
свідоцтва про право власності,
виданого Управленням
житлово-комунального господарства
Одеської міської Ради 26 січня 2006 року,
їй разом з відповідачами на праві
спільної часткової власності належить
квартира АДРЕСА_1. У зазначеному
свідоцтві власницею квартири також
вказана їхня мати - ОСОБА_5, яка при
житті розпорядилася своєю часткою,
подарувавши позивачці належну їй 1/5
частину у спірній квартирі. Таким чином
ОСОБА_1 є власницею 2/5 частин квартири,
де зареєстрована, але фактично
проживає у чоловіка за адресою:
АДРЕСА_2. Далі в своєму позові
позивачка вказує, що при житті ОСОБА_5,
їхньої з ОСОБА_2 матері, вона без
перешкод відвідувала спірну квартиру,
де в одній із кімнат мешкала їхня мати.
Після смерті матері у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
з сестрою зіпсувалися відносини і
остання перешкоджає позивачці в
користуванні належної їй часткою
квартири, не видає їй ключі від
квартири та під'їзду будинку АДРЕСА_1.
Оскільки всі відповідачі чинять їй
перешкоди у користуванні належними їй
2/5 частинами спірної квартири, а
відповідачка ОСОБА_2 не дає ключів від
вхідної двері до квартири та під'їзду,
вона вимушена звернутися з наступним
позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала з підстав
викладених у позовній заяві, та просила
суд прийняти рішення, яким зобов'язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити
перешкоди у користуванні належними їй
2/5 частинами квартири АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання відповідачів солідарно
звільнити належну їй частину житлового
приміщення, зобов'язати відповідачку
ОСОБА_2 видати їй ключі від квартири
АДРЕСА_1, заборонити відповідачам
перешкоджати позивачці у подальшому у
здійсненні права користування,
володіння та розпорядження належними
їй 2/5 частинами квартири АДРЕСА_1.
Стягнути солідарно з відповідачів
моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не
визнала та показала суду, що позивачка
по справі є її рідною сестрою,
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 її
чоловік та донька. На підставі
свідоцтва про право власності на житло
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради 26 січня 2006 року,
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в рівних
частках. ОСОБА_5, їхня мати, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті, коли
стало питання щодо прийняття спадщини,
з'ясувалося, що при житті мати
подарувала свою частку квартири
позивачці. Вона вважає, що сестра
скористалася хворобою матері і умовила
її зробити договір дарування на частку
квартири. Оскільки позивачка
непорядно вчинила з нею, приховувала,
що на підставі договору дарування їй
належать 2/5 частини квартири, тому вона
проти того, щоб остання приходила до
квартири де мешкає її сім'я. ОСОБА_2
пояснила суду, що не хоче передавати
ключі від вхідної двері квартири та
під'їзду позивачці, тому що не має
бажання, щоб остання в їхню відсутність
знаходилася в квартирі, так як не
довіряє їй. Що стосується позовних
вимог щодо зобов'язання звільнення
належних позивачці 2/5 частини квартири,
показала, що спірна квартира
складається з трьох кімнат, ще при
житті матері був встановлений порядок
користування квартирою, їхня сім'я
постійно займала дві кімнати, а
кімната в якій проживала мати, є
вільною, там ніхто не мешкає, тому і не
має підстав для задоволення позову і в
цієї частини. Моральну шкоду не визнає,
тому що позивачка, навпаки своїми діями
завдала їй цієї шкоди.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов ОСОБА_1 не
визнали та повністю підтримали
заперечення на які послалася ОСОБА_2 в
судовому засіданні. Відповідачі ОСОБА_4
та ОСОБА_3 пояснили, що не чинять ніяких
перешкод позивачці в користуванні
квартирою.

Представник відповідачів адвокат
ОСОБА_6 в судовому засіданні звернув
увагу суду, що правова позиція ОСОБА_1
не ґрунтується на законі, тому що між
сторонами взагалі відсутній предмет
спору. Його довірителі не чинять ніяких
перешкод в користуванні власністю
належній позиваці, тому в задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі.

Дослідивши всі матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про
право власності на житло від 26 січня 2006
року, виданого згідно з розпорядженням
(наказом) № 191830, Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради, зареєстрованого
і записаного у реєстрову книгу за №
3-23304, наявної в матеріалах справи,
квартира АДРЕСА_1 належить на правах
спільної часткової власності в рівних
частках ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1, виданого 01 березня
2013 року, відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у місті Одесі,
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції.

Згідно з договором дарування,
укладеного 04 серпня 2009 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_1, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1
прийняла в дар належну дарувальнику 1/5
частину квартири АДРЕСА_1. Даний
договір посвідчено Бичіхіною О.Ю.
державним нотаріусом П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори та
зареєстровано в реєстрі за № 2-1865.

З зазначених вище підстав, суд вважає,
що позиваці ОСОБА_1 належить на праві
власності 2/5 частини квартири АДРЕСА_1
та її право власності на зазначену
частку ніким не оспорюється.

З Довідки (виписки із домової книги о
складі родини та реєстрації) №1802 від
30.05.2013 року, виданій ОСОБА_2 вбачається,
що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована
позивачка ОСОБА_1. На цій площі також
зареєстровані та проживають ОСОБА_2
(сестра), ОСОБА_4 (чоловік сестри), ОСОБА_3
(племінниця).

В ході розгляду справи встановлено та
оспорювалося сторонами, що позивачка
ОСОБА_1 в спірній квартирі, де їй на
праві власності належить 2/5 частки
нерухомого майна, фактично не проживає.
З червня 2013 року після з'ясування
відносин с сестрою ОСОБА_2, позивачка
позбавлена можливості доступу до
вищевказаної квартири, тому що не має
ключів від вхідної двері та двері
під'їзду. Відповідачка ОСОБА_2
відмовляється видати позивачці ключі
від квартири та під'їзду, про що прямо
заявила в судовому засіданні, яке
відбулося 21 січня 2014 року.

Статтею 41 Конституції України
регламентовано, що кожен має право
володіти, користуватися своєю
власністю, і ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
що не суперечать закону.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Таким чином суд вважає, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи зазначені норми права, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість заявлених позивачкою
вимог до ОСОБА_2 в частині усунення
перешкод в користуванні спірною
квартирою, оскільки позивачка є
власницею 2/5 частин спірної квартири і
з вини відповідачки ОСОБА_2, вона
позбавлена права користування
квартирою, і зазначені обставини є
доведеними, виходячи з пояснень самої
ОСОБА_2. Судом не можуть бути враховані
заперечення відповідачки ОСОБА_2, про
те, що позивачка оманним шляхом
примусила їхню покійну мати оформити
на неї належну матері частку у
квартирі, що угода дарування була
укладення таємно від неї, що це стало
причиною для образ на сестру, тому що
викладені відповідачкою обставини не
можуть бути підставою для відмови
позивачці в позові про усунення
перешкод в користуванні власністю. З
зазначених вище підстав суд
задовольняє позов про усунення
перешкод у користуванні належною
ОСОБА_1 частиною квартири, який
заявлений в цієї частині тільки до
ОСОБА_2, шляхом зобов'язання
відповідачки ОСОБА_2 не чинити їй
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, зобов'язавши ОСОБА_2 надати
їй ключі від вхідних дверей вказаної
квартири та під'їзду будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд вважає що позовні
вимоги ОСОБА_1 до всіх відповідачів про
усунення перешкод в користуванні
власністю, шляхом зобов'язання
відповідачів солідарно звільнити
належні їй 2/5 частини квартири, про
заборону відповідачам перешкоджати їй
у подальшому у здійсненні права
користування, володіння та
розпорядження належними їй 2/5
частинами квартири АДРЕСА_1,
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.356 ЦК України
власність двох або більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

В процесі судового розгляду
встановлено, підтверджено наданими до
суду документами та не заперечувалося
учасниками процесу, що сторонам на
праві спільної часткової власності
належить спірна квартира, в якої 2/5
частки належить позивачці ОСОБА_1, 1/5
частка - відповідачці ОСОБА_2, 1/5 частка
- відповідачу ОСОБА_4, 1/5 частка -
відповідачці ОСОБА_3

Відповідно до статті 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про прядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною часткової
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. В контексті ст.358 ЦК України
співвласники можуть домовитися про
прядок володіння та користування
майном, що є у спільній частковій
власності. За відсутності згоди
порядок володіння так користування
майном визначається судом за позовом
одного або декількох співвласників.

В судовому засіданні відповідачі
пояснили, що з моменту заселення до
даної квартири, їхня сім'я займала дві
кімнати, третю кімнату займала мати
позивачки та відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідачі пояснили що при житті
матері між ними склався порядок
користування квартирою, а після її
смерті, кімната матері залишається
вільною, нею ніхто не користується.
Позивачкою доводи відповідачів в цієї
частини не спростовувалися. З
зазначених вище підстав, суд відмовляє
в задоволенні позову до ОСОБА_2,
ОСОБА_4,ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
зобов'язання відповідачів солідарно
звільнити належні позивачці 2/5 частини
квартири, тому що між сторонами як
співвласниками не визначений порядок
володіння та користування спірним
нерухомим майном, не з'ясовано де саме,
знаходяться у спірній квартирі,
належні позивачці 2/5 частини, чи
займають їх відповідачі.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися в суд
за захистом свого цивільного права у
випадку його порушення з вимогою про
припинення дії, яка порушує право.
Статтею 16 ЦК України чітко визначений
спосіб захисту цивільного права, і
причини за наявності яких особа може
звернутися до суду. З цих підставі суд
вважає необґрунтованими позовні
вимоги ОСОБА_1 до всіх відповідачів про
заборону перешкоджати їй у подальшому
у здійсненні права користування,
володіння та розпорядження належними
2/5 частинами квартири АДРЕСА_1, тому що у
відповідності до вимог ст.16 ЦК України
не існує такого способу захисту
цивільного права як заборона вчиняти
певні дії на майбутнє, тому що не можна
стверджувати, що буде мати місце
порушення прав позивачки з боку
відповідачів у подальшому.

Щодо стягнення з відповідачів в
солідарному порядку моральної шкоди,
суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої в результаті порушення
її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 України моральна
шкода завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовуються
особою, яка завдала цієї шкоди за
наявності її вини.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, з урахуванням
розумності, справедливості та
адекватності.

Враховуючи, що вимоги про
відшкодування моральної шкоди є
похідними від задоволення позову про
усунення перешкод в користуванні
власністю, то суд відмовляючи в
задоволенні позовних вимог заявлених
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відмовляє і в
задоволенні позову, заявленого до них в
частині стягнення моральної шкоди.

Як зазначено в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до ст.137
ЦПК у позовній заяві про відшкодування
моральної (не майнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат не
майнового характеру, за яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяні, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд, приймаючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про усунення перешкод в користуванні
власністю, зобов'язавши ОСОБА_2 надати
їй ключі від замків до двері квартири
АДРЕСА_1, разом з тим не вбачає підстав
для задоволення позову про стягнення
моральної шкоди. Відмовляючи в
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди з ОСОБА_2, суд враховує,
що позивачка та відповідачка є рідними
сестрами, ОСОБА_1 не має можливості
користуватися своєю власністю з липня
2013 року, 21.08.2013 року звернулася до суду
зазначеним позовом, в ході розгляду
справи по суті категорично відмовилася
про обговорення можливих варіантів
мирової угоди. Крім того, позивачка
ставила вимоги про стягнення моральної
шкоди солідарно з трьох відповідачів у
сумі 1000 гривень, однак нічим не
обґрунтувала заявлений до стягнення
розмір грошової суми.

На підставі ст.ст. 319, 321, 356, 358, 391, 1267 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 64, 158, 209,
212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення
перешкод в користуванні власністю -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди
ОСОБА_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1, шляхом надання їй ключів від
замків до двері зазначеної квартири та
під'їзду будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області на
протязі десяти днів шляхом подання
апеляційної скарги через Малиновський
районний суд м. Одеси.

Головуючий: