Справа № 229/5211/13-ц
Провадження № 4-с/229/7/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р. Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участю заявника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області, зацікавлена особа - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державної виконавчої служби в якій зазначає, що з нього рішенням суду від 29.12.2000р на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку.

На підставі виконавчого листа № 2-1291/2000 12.01.2001р відкрито виконавче провадження відділом державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції.

Рішенням суду від 12.12.2011р розмір стягнутих з нього аліментів був зменшений до 1/6 частки і виданий новий виконавчий лист № 2-1305 від 12.12.2011р.

26.09.2011р Дружківським ВДВС був здійснений розрахунок його заборгованості по аліментах перед ОСОБА_3 в період з 21.12.2000р по 26.09.2011р в сумі 27 163,61грн, яка ним повністю сплачена. Розрахунок проводився виходячи з середньої заробітної плати в м.Дружківка.

19.12.2011р за вимогою ОСОБА_3 ВДВС здійснює розрахунок його заборгованості за той же період, а також з 01.10.2011р по 19.12.2011р на суму 231 797,75грн, але виходячи із валового доходу, який він отримав в якості фізичної особи - підприємця, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Не погодившись з даним розрахунком він неодноразово звертався до суду. Після оскарження ним в судовому порядку розрахунків заборгованості по аліментах, є два, ніким не скасовані розрахунки: від 19.12.2011р на суму 231 797,75грн та від 02.12.2012р на суму 5 816,82грн.

08.04.2013р він перерахував ОСОБА_3 заборгованість в сумі 5816,82грн за розрахунком від 02.12.2012р.

В липні 2013року звернувся до виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна. 21.08.2013року йому відмовили, мотивуючи тим, що він має заборгованість по аліментах в сумі 225 980,93грн, також повідомлено про арешт його майна та роз"яснено право на оскарження дій ВДВС.

04.09.2013р ВДВС він отримав копію постанови про арешт майна від 16.08.2011р і повідомлення ВРЕР м.Краматорськ від 19.08.2011р про накладення арешту на його автомобіль НОМЕР_1.

12 вересня 2013року він звернувся із заявою до ВДВС, щоб повідомили, чи виносилася постанова про накладення арешту (повторне) на його майно, в тому числі і на зазначений автомобіль, у зв"язку з перерахуванням заборгованості по аліментах від 19.12.2011 в сумі 231 797,75грн та 02.12.2012 в сумі 5816,82грн.

04.10.2013р отримав відповідь, що повторний арешт не накладався і за ним існує заборгованість в сумі 225 980,93грн.

05 листопада 2013р він звернувся до ВДВС з клопотанням про виконання постанови від 05.01.2012р, яким виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1291 закінчено та скасований арешт на його майно. 23 листопада 2013року йому відмовили в закінченні виконавчого провадження та зняття арешту з автомобіля, оскільки за ним рахується борг 225 980,93грн.

Вважає дії державного виконавця незаконними.

05.01.2012р ВДВС виніс постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-1291 від 29.12.2000 та скасування арешту на його майно. Повторний арешт по виконавчому листу № 2-1305 не накладався. Але ВДВС , недивлячись на прийняте рішення про скасування арешту, не повідомило про це ВРЕР м.Краматорськ, тобто не виконав свою постанову.

04.08.2008р ним був укладений з банком крединий договір. З метою забезпечення його зобов"язань по кредиту даний автомобіль за договором застави був переданий банку в заставу до 03.08.2015р. На момент укладення договору застави арешт на автомобіль не накладався. Вважає, що до повного розрахунку по кредиту з банком арешт на автомобіль не може накладатися.

На сьогодні існує два розрахунку його заборгованості по аліментам, здійснених ВДВС: від 19.12.2011р в сумі 231 797,75грн на підставі його виручки від реалізації товару та від 02.12.2012р в сумі 5816,82грн , нарахований виходячи з його чистого доходу.

Жоден з розрахунків не скасований. При такій ситуації вважає, що виконавча служба при наявності спору між сторонам, не має права без відповідного рішення суду вважати дійсним один з розрахунків та вимагати від нього погашення заборгованості по ньому.

08.04.2013 ним сплачена заборгованість в сумі 5816,82грн за розрахунком від 02.12.2012р, внаслідок чого виконавче провадження підлягає закінченню з припиненням заходів забезпечення.

Відкриття нового провадження та повторне накладення арешту на автомобіль можливо у випадку наявності судового рішення, яке набрало чинності, про визнання дійсним розрахунку заборгованості від 19.12.2011р і наданням ОСОБА_3 виконавчого листа про стягнення з нього 231 797,75грн .

Ним пропущений строк передбачений статтею 385 ЦПК України, але вважає, що він пропущений з поважних причин. Ним здійснювалося листування з ВДВС.

23.11.2013р він отримав відповідь про відмову йому у вчиненні зазначених дій.

02.12.2013р він звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконною бездіяльності виконавчої служби.

04.12.2013р ухвалою суду йому відмовлено у відкритті провадження, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Просить

1) визнати дії державної виконавчої служби, які пов"язані з відмовою у закінченні виконавчого провадження та невиконання постанови про скасування арешту на майно незаконними;

2) зобов"язати виконавчу службу закінчити виконачве провадження по виконавчому листу № 2-1305 від 12.12.2011р про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3;

3) зобов"язати виконавчу службу виконати постанову від 05.01.2012р про зняття арешту з автомобіля НОМЕР_2;

4) поновити йому строк для подачі скарги.

Під час розгляду справи боржник ОСОБА_1 неодноразово уточнював вимоги.

05 лютого 2014року надав скаргу, в якій конкретизував п.3 своєї скарги, при цьому обставини, мотиви, обгрунтування скарги та вимоги залишив незмінними.

Просить 1) визнати дії державної виконавчої служби, які пов"язані з відмовою у закінченні виконавчого провадження та невиконання постанови про скасування арешту на майно незаконними;

2) зобов"язати виконавчу службу закінчити виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1305 від 12.12.2011р про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3;

3) зобов"язати виконавчу службу виконати постанову від 05.01.2012р про зняття арешту з автомобіля НОМЕР_2, надіславши його для виконання в адрес ВРЕР м.Краматорська при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області;

4) поновити йому строк для подачі скарги (а.с.69).

25.06.2014року надав скаргу з уточненими вимогами (а.с.129-133), в якій додатково зазначає, що на даний час існує два розрахунки заборгованості по аліментам, які здійсненні ВДВС : від 19.12.2011п в сумі 231797,75грн та 02.12.2012р в сумі 5816,82грн. Розрахунок заборгованості в сумі 586,82грн він визнає і 08.04.2013р цю заборгованість сплатив.

Дії ВДВС , які пов"язані з нарахуванням заборгованості в сумі 231 797,75грн , є незаконними, оскільки розрахунок здійснений в порушення вимог ст. 195 Сімейного кодексу. ВДВС виходило не з його доходу в якості суб"єкта підприємницької діяльності з 01.01.2006р по 30.09.2011р, а з об"єма виручки від реалізації товару (послуг) за цей період.

В той же час розрахунок заборгованості в сумі 5816,82грн здійснений за дорученням Апеляційного суду при розгляді справи по аліментам, на підставі даних книг обліку доходів та витрат про його доходи за вказаний період. Сума заборгованості погашена, тому виконавче провадження підлягає закінченню з припиненням заходів забезпечення (арешту) на підставі п.8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", а не у зв"язку із закінченням строку, передбаченого для даного виду стягнення (аліментів).

Просить поновити строк на подачу скарги; визнати дії державної виконавчої служби , які пов"язанні з розрахунком заборгованості по аліментам від 19.12.2011р в сумі 231 797,75грн, відмовою у закінченні виконавчого провадження з причин погашення заборгованості і невиконанням постанови про скасування арешту на майно незаконними; зобов"язати виконавчу службу закінчити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1305 від 12.12.2011р про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 з мотивів відсутності заборгованості по аліментах; зобов"язати ДВС звільнити з під арешту все його майно, в тому числі автомобіль СУЗУКІ № АН 3881ЕС через відсутність заборгованості по аліментах.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали скаргу і просять її задовольнити з підстав викладених в скарзі.

Представник ВДВС вважає, що дії ВДВС по закінченню виконавчого провадження є законними.

Суд , дослідивши докази по справі, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією,бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення суду, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 12 січня 2001року державний виконавець Стальмакова І.Г. на підставі виконавчого листа № 2-1291 від 29.12.2000р відкрив виконавче провадження з виконання рішення Дружківського міського суду №2-1291 від 29 грудня 2000р про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, 20 січня 1995року народження, в розмірі 1/4 частки відусіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 грудня 2000року (а.с.8-9).

Судом встановлено, що у зв"язку з невиконанням ОСОБА_4 рішення суду № 2-1291 від 29.12.2000р, державний виконавець Сергієнко І.В. 16 серпня 2011року звернув стягнення на майно боржника ОСОБА_4, наклав арешт на все майно боржника в межах суми стягнення 26 755,75грн, також заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу. Також в постанові зазначено, що арешт накладається з моменту надходження постанови (а.с.35).

Згідно повідомлення ВРЕР м.Краматорськ від 19.08.2011р (а.с.36) 19.08.2011р накладено арешт на автомобіль НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1

Судом встановлено, що державним виконавцем був проведений перерахунок сплачених аліментів і встановлена заборгованість станом на 26.09.2011року в сумі 27163,61грн (а.с.11)

Судом встановлено, що заборгованіть по сплаті аліментів в сумі 27163,61грн по виконавчому листу № 2-1291 від 29.12.2000року сплачена ОСОБА_1 фактично в сумі 27400грн. (а.с.12).

Відповідно до рішення Дружківського суду № 2-1305/11 від 12 грудня 2011року (а.с.10) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, аліменти в розмірі 1/6 частини його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ВДВС всі виконавчі дії перенести у виконавчий лист за даним рішенням з виконавчого листа № 2-1291 від 29.12.2000р. Раніше виданий виконавчий лист за рішенням суду від 29 грудня 2000р № 2-1291 повернути до суду.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2012р. (а.с.37) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1291 від 29.12.2000року закінчено. Також в постанові зазначено про припинення арешту майна боржника та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення суду.

Судом встановлено , в грудні 2011року державним виконавцем проведений перерахунок аліментів за період з 01.01.2006 по 19.12.2011р. , виходячи з валового доходу отриманого ОСОБА_1, як СПД-фізичною особою, а з 01.10.2011р по 19.12.2011р по середньо-міській заробітній платі по м.Дружківці. Згідно з цим розрахунком заборгованість складає на 19 грудня 2011року 231 797,75грн (а.с. 13).

Згідно з листом ДПІ у м.Дружківці від 13.12.2011р ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ м. Дружківки з 21.02.2006 року. В період з 01.01.2006р. по 30.09.2011р. ОСОБА_1 знаходився на спрощеній системі оподаткування і за ці періоди вказані обсяги виручки від реалізації товару. Надати інформацію про отримані суми чистого доходу не є можливим, оскільки у звітності СПД-фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, не передбачено відображення таких даних (а.с.76).

П.4 Указу президента України від 03.07.1998року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" передбачена форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Форму книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, затверджено наказом державної податкової адміністрації України від 29.10.1999р № 599, в п.8 якого передбачено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів та витрат згідно додатку №10 до інструкції про прибутковий податок з громадян. При цьому обов'язковому заповненню підлягають тільки графи 6"період обліку", "витрати на виробництво", "сума виручки (доходу)", "чистий дохід".

Відповідно до вимог ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилися ці стягнення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 ведеться книга №49 обліку доходів та витрат, в якій заповнені всі обов'язкові графи, передбачені Інструкцією, з 2006 року по 2011рік і на підставі якої державним виконавцем було проведено перерахунок заборгованості по аліментам за період з 01.01.2006року по 31.12.2011р, і нарахована заборгованіст виходячи з чистого доходу ОСОБА_1 , відображеного в книзі № 49., що складає 5 816,82грн. (а.с.14).

Тому суд вважає, що розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 від 02.12.2012року складений державним виконавцем відповідно до вимог діючого законодавства, а дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментах станом на 19.12.2011року в сумі 231 797,75грн є незаконними.

Судом встановлено, що заборгованість по аліментах згідно розрахунку державного виконавця від 02.12.2012року в сумі 5816,82грн боржником ОСОБА_1 сплачена ОСОБА_3 08.04.2013року (а.с.15).

Судом встановлено, що 27 лютого 2014року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1305 від 12.12.2011р про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , 20.01.1995року у розмірі 1/6 частки його доходу. Підставою для закінчення виконавчого провадження було закінчення строку, передбаченого для даного виду стягнення. Зазначено, що заборгованіст складає 225980,93грн (а.с. 79).

Судом встановлено, що 04.04.2014року постановою начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції на підставі ст.ст. 50,60 Закону України "Про виконавче провадження" звільнено з під арешту все майно, що належить ОСОБА_4О., в тому числі автомобіль Сузукі № АН 3881ЕС (а.с.134).

Суд вважає, що дії державного виконавця по закриттю виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1305 від 12.12.2011р на підставі п.6 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" - закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, є незаконними, оскільки ОСОБА_4 повністю сплачена заборгованість по аліментам за рішенням суду, то б то рішення суду виконано в повному обсязі, що є підставою для закінчення провадження відповідно до п. 8 ст. 49 вищевказаного Закону. Відповідно і дії державного виконавця щодо звільнення майна з під арешту на підставі закінчення строку, передбаченого законом для даного виду стягнення ,суд вважає незаконними, тому майно підлягає звільненю з під арешту на підставі фактичного вииконання в повному обсязі рішення суду зідно з виконавчим листо № 2-1305 від 12.12.2011р. Тому є підстави для задоволення вимог ОСОБА_4 щодо зобов"язання державного виконавця закінчити провадження і звільнити майно з під арешту в зв"язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом № 2-1305 від 12.12.2011р.

Судом встановлено, що в липні 2012року ОСОБА_4 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про оспорювання розміру заборгованості по сплаті аліментів. В задоволені позову було відмовлено рішенням суду від 08 серпня 2012року (а.с.16-17). Рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2012року рішення Дружківськог суду від 08 серпня 2012року скасовано , і в задоволені позову також відмовлено (а.с.18-20).

Судом встановлено, що в грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції про визнання недійсним розрахунку заборгованості від 19 грудня 2011року на суму 231 797,75грн та визнання за ним заборгованості в сумі 5816,82грн Рішенням суду від 30 січня 2013року позов задовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 квітня 2013року рішення Дружківського суду від 30 січня 2013року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено , оскільки позивач неправильно обрав спосіб захисту своїх порушених прав (а.с.21-26).

Судом встановлено, що в липні 2013року боржник ОСОБА_1 звертався до ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів та зняття арешту з його майна, оскільки ним виконано рішення суду, заборгованість в сумі 5816,82грн сплачена, відповідно до ст. 49 п. 8 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення суду. 21 серпня 2013року отримав

відповідь з ВДВС , відповідно до якої йому відмовили як в закінченні провадження, так і в знятті арешту з майна, посилаючиь на наявність у нього заборгованості по аліментам (а.с.27-28).

03 вересня 2013року боржник звертається до ВДВС із заявою про отримання копії постанови про арешт його майна, яку отримав 04.09.2013року. 30 вересня 2013року ВДВС повідомило додатково заявнику про наявність у нього заборгованості по аліментам в розмірі 225980,93грн. (а.с.29-31).

05 листопада 2013року боржник знову звертається до ВДВС з проханням закінчити провадження по виконавчому листу № 2-1305 від 12.12.2011р. та виконати постанову ВДВС про закінчення виконавчого листа від 05.01.2012р в частині скасування арешту автомобіля, оскільки вважає, що ним виконано рішення суду. 23 листопада 2013р отримав відмову ВДВС в задоволенні своєї заяви через наявність заборгованості по аліментам в розмірі 225980,93грн (а.с.33, 34).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.11.2010року у справі "Мушта проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов цього права у такий спосіб, або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначенності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той ж час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначенності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із вимогою скасування незаконного на його думу розрахунку заборгованості з аліментів який є предметом розгляду і в цій справі.

Суд вважає, що заявника не можна вважати таким, що пропустив строк звернення до суду , оскільки вперше він звернувся до суду ще у липні 2012року і з цього часу його вимоги фактично не були розглянуті.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,210,212-213,387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області, які пов"язані з розрахунком заборгованості по аліментам від 19.12.2011року в сумі 231797,75грн, з відмовою в закінченні виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1305 від 12.12.2011року, виданого Дружківським міським судом, на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду і не виконанням постанови про скасування арешту на майно, незаконними.

Зобов"язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області закінчити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1305 від 12.12.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, 1995року народження, на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зобов"язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області звільнити з під арешту все майно ОСОБА_1 , в тому числі автомобіль НОМЕР_4 на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

На ухвалу може бути подана апеляціна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Дружківський міський суд протягом п"яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Т.Л. Панова