У х в а л а

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за природний газ, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 02 жовтня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 03 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» (далі −? ПАТ «Запоріжгаз»)
звернулося до суду з вказаним вище
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до Правил надання населенню
послуг з газопостачання, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 грудня

1999 року № 2246 (далі −? Правила), та
договору «Про надання послуг з
газопостачання» від 26 вересня 2005 року
НОМЕР_1, підприємство ПАТ «Запоріжгаз»
станом на 05 жовтня 2011 року надало
відповідачу послуги з газопостачання
на суму 34 604,68 грн, а він їх прийняв та не
сплатив.

02 червня 2009 року згідно з п. 6 Правил
відповідача за існуючу заборгованість
в сумі 3 113,69 грн було відключено від
газопостачання шляхом опломбування.

При неодноразових відвідуваннях
працівниками ПАТ «Запоріжгаз» даної
адреси, перевірити обрізку абонент не
допускав.

05 жовтня 2011 року при черговій перевірці
представниками служби метрології було
виявлено самовільне підключення до
діючого газопроводу та проведено
обрізку газопроводу.

Оскільки оплата відповідачем не
проводилась, сума заборгованості
станом на 01 березня 2012 року склала 34 604,68
грн, які позивач просить стягнути з
ОСОБА_6

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від
02 жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 03 жовтня 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Запоріжгаз»
заборгованість за природний газ в
розмірі 34 604,68 грн. Вирішено питання
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій, направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що відповідач є
споживачем природного газу, який йому
за адресою: вул. Академіка Івченка, 9/1 у
м. Запоріжжі постачає ПАТ
«Запоріжгаз». Між сторонами укладено
договір від 26 вересня 2005 року НОМЕР_1 та
відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 на
ім'я ОСОБА_6

02 червня 2009 року за існуючу
заборгованість в сумі 3 113,69 грн будинок
відповідача було відключено від
газопостачання шляхом опломбування
(а.с. 13).

05 жовтня 2011 року при черговій перевірці
представниками служби метрології було
виявлено самовільне підключення до
діючого газопроводу та проведено
обрізку газопроводу (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Запоріжгаз», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з наданих
позивачем розрахунків (а.с. 44).

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками судів, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
зазначено, що рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 03 жовтня 2013 року не відповідає.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За приписами Правил та Порядку
відшкодування збитків, завданих
газопостачальному або
газорозподільному підприємству
внаслідок порушення споживачем
природного газу Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затвердженого постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 29 травня 2003 року № 475 (далі
−? Порядок), відновлення
газопостачання проводиться лише
газопостачальним підприємством;
самовільним відновленням
газопостачання є самовільне втручання
в роботу системи газопостачання, що є
порушенням Правил.

Пунктом 2.1 Порядку передбачено, що у
разі самовільного відновлення
газопостачання споживачу розрахунок
збитків здійснюється за нормами
споживання природного газу населенням
у разі відсутності газових
лічильників.

Судом першої інстанції проведено
заочний розгляд справи та винесено
заочне рішення. З таким розглядом
справи колегія суддів погодитися не
може з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Ухвалюючи заочне рішення, суд
зобов'язаний з'ясувати чи повідомлений
відповідач належним чином.

ОСОБА_6 в касаційній скарзі посилається
на те, що її не було повідомлено
належним чином про розгляд справи.

У договорі «Про надання послуг з
газопостачання» від 26 вересня 2005 року
НОМЕР_1 (а.с. 9) вказана адреса, за якою
знаходиться ОСОБА_6 - АДРЕСА_1, яка
зазначена і в позовній заяві.

У матеріалах справи відсутні докази
про повідомлення ОСОБА_6 про розгляд
справи 02 жовтня 2012 року за вищевказаною
адресою. Тому заочний розгляд справи не
можна вважати таким, що відповідає
вимогам

ст. 224 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212-214 ЦПК України не навів належного
розрахунку заборгованості та мотивів,
за яких вважав, що підлягає стягненню
сума боргу зазначена позивачем,
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, не
дотримався норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
касаційна скарга підлягає задоволенню,
а рішення апеляційного суду -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. ч.
2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 02
жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 03
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська