Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/2674/2014
інстанції - Лужецька О.Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гарант-Асістанс»,
ОСОБА_4, Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року частково
задоволено позов ОСОБА_2, на її користь
стягнуто з ОСОБА_4 7 450 грн. моральної
шкоди, з ВАТ «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» 2 550 грн.
моральної шкоди, 6 879 грн. 16 коп. - витрат
на лікування.

Стягнуто з ОСОБА_4 в доход держави
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Стягнуто з ВАТ «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» в доход
держави судовий збір в розмірі 344,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з ВАТ «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
9 769 грн. одноразово, щомісячно до
відновлення працездатності потерпілої
у відшкодування матеріальної шкоди за
втрату заробітку по 2171 грн., а також
стягнути 10 000 грн. моральної шкоди з
ОСОБА_4 Вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
цих вимог є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що суд не взяв до
уваги довідку МСЕК, в якій зазначено,
що інвалідність є довічною і позивач не
може працювати прибиральницею, як
працювала до ДТП, що, на думку
представника, свідчить про повну
втрату нею загальної працездатності.
Вважає, що судом невірно визначено
розмір моральної шкоди, що була завдана
позивачу, а також безпідставно
відмовлено у задоволенні у повному
обсязі вимог про стягнення витрат на
лікування.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2011 року
приблизно о 15 годині 20 хвилин на вул.
А.Ахматової, 14, в м. Києві на
регульованому пішохідному переході
автомобіль «КІА-Каренс», д.н.з. НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_4 скоїв
наїзд на пішохода ОСОБА_2 Внаслідок
зазначеної ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні
ушкодження.

Постановою інспектора з дізнання
сектору ОМДТП та дізнання ВДАІ
Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві
Рудукан О.С. від 23 серпня 2012 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи по факту даної ДТП (а.с. 115).

Вказаною постановою встановлено зі
слів водія ОСОБА_4, що він рухався по
вул. А.Ахматової зі сторони вул.
Драгоманова в напрямку руху вул.
Григоренка з швидкістю приблизно 50
км/год. в лівій крайній смузі руху.
Під'їжаючи до регульованого
пішохідного переходу попереду нього, в
другій смузі руху рухався позашляховик
на відстані приблизно 20 м. В той момент
горіло зелене світло світлофора.
Раптом із-за задньої частини цього
автомобіля вибігла жінка, він
застосував екстрене гальмування, але
уникнути наїзду не вдалося. Зі слів
пішохода ОСОБА_2 вбачається, що вона
переходила проїзну частину вул.
А.Ахматової, з права наліво по ходу руху
автомобіля «КІА», по регульованому
пішохідному переході на зелене світло
світлофора для пішоходів. Дійшовши до
середини проїзної частини, помітила як
загорілося червоне світло світлофора,
та помітивши, що в крайній смузі руху
рухається автомобіль білого кольору
почала бігти, і не добігши 0,5 м. до кінця
проїзної частини, даний автомобіль
скоїв на неї наїзд.

Відповідно до висновку спеціаліста від
05 вересня 2012 року, складеного старшим
експертом сектору автотехнічних
досліджень НДЕКЦ при ГУМВС України у м.
Києві МельникО.Л. в ситуації, що
склалася на дорозі, водій ОСОБА_4 не мав
технічної можливості уникнути наїзду
на пішохода шляхом застосування
екстреного гальмування з моменту
виникнення небезпеки для його руху
(а.с.117-123).

16 січня 2013 року СВ Дарницького РУГУ МВС
України в ч. Києві було зареєстровано
відомості про кримінальне
правопорушення, предбачене ч. 1 ст. 286 КК
України по факту ДТП, кримінальному
провадженню присвоєно № 0000784.

18 січня 2013 року старшим слідчим СВ
Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві
МетельськимІ.Р. прийнято рішення про
закриття вказаного кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю в
діянні складу кримінального
правопорушення.

Постановою старшого прокурора
прокуратури Дарницького району м.
Києва С.Влада скасовано постанову
старшого слідчого СВ Дарницького РУГУ
МВС України в м. Києві Метельського І.Р.
про закриття кримінального
провадження № 0000784 та направлено
до СВ Дарницького РУГУ МВС України в м.
Києві для проведення досудового
розслідування (а.с.177).

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди позивачу ОСОБА_2 були завдані
тілесні ушкодження, у зв'язку з чим
вона перебувала на лікуванні, на
лікування нею витрачено 6 879,16 грн., що
підтверджується відповідними
квитанціями (а.с.37-42).

До ДТП позивач працювала
прибиральницею в ТОВ «Фудмаркет», її
середня заробітна плата складала 2 159, 13
грн. (а.с.42-46).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №
790879 ОСОБА_2 з 3 грудня 2012 року визнана
інвалідом II групи з ураженням
опорно-рухового апарату довічно, їй
протипоказана праця з тривалим
перебуванням на ногах, може працювати в
спеціально створених умовах (а.с.36).

Судом також встановлено, що 19 серпня 2011
року між НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 було
укладено договір (поліс) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземного
транспортного засобу серії АА № 7367266 зі
строком дії з 31 серпня 2011 року по 30
серпня 2012 року та встановленим лімітом
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю в розмірі 100
000 грн. та франшизою - 0 грн. (а.с.ІЗІ).

23 жовтня 2012 року позивач звернулася до
НАСК «Оранта» із заявою про страховий
випадок (а.с. 47).

Листом від 09-02-09 від 09 січня 2013 року НАСК
«Оранта» повідомила ОСОБА_2, що для
подальшого розгляду заяви та прийняття
остаточного рішення страховику
необхідно отримати копію постанови
суду щодо притягнення до
відповідальності винної особи та
документи щодо витрат на лікування. До
надання цих документів у НАСК «Оранта»
відсутні підстави для здійснення
страхових виплат (а.с.164).

У січні 2013 року позивач звернулась до
суду з даним позовом до ТОВ «Гарант -
Асістанс», ОСОБА_4 В обґрунтування
позовних вимог посилалась на те, що на
неї був здійснений наїзд автомобілем
під керуванням ОСОБА_4, через отримані
травми 04 грудня 2012 року була визнана
інвалідом II групи довічно з ураженням
опорно- рухового апарату з причиною
інвалідності - загальне захворювання.
Вважає, що водій ОСОБА_4 в даній
дорожній ситуації не дотримався п.п. 2.3
«б», п.8.7.3., 8.10, 12.1., 12.3, 12.4, 16.1., 18.2. Правил
дорожнього руху. Оскільки 19 серпня 2011
року ОСОБА_4 укладено договір про
обов'язкове страхування з ТОВ
«Гарант-Асістанс», просила стягнути з
ОСОБА_4 та ТОВ «Гарант-Асістанс» 20 000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди, 16 648 грн. - одноразово у
відшкодування матеріальної шкоди та
щомісячно до відновлення
працездатності у відшкодування
матеріальної шкоди за втрату заробітку
по 2 171 грн.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги та
просив стягнути з відповідачів 20 000
грн,- моральної шкоди, 16 648 грн. - витрати
на лікування та втрачений заробіток за
16 місяців, що складає 34 736 грн. (2171 грн.
заробітна плата за місяць).

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 12 вересня 2013 року до участі в
справі залучено в якості
співвідповідача ВАТ НАСК «Оранта»,
яким було застраховано
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_4 на час ДТП..

Відповідач, ОСОБА_4 позов не визнав,
надав пояснення про те, що він не був
притягнутий до кримінальної та
адміністративної відповідальності за
вчинення даної ДТП. Твердження
позивача про невиконання відповідачем
правил дорожнього руху, що спричинило
ДТП, є безпідставними, оскільки згідно
висновку спеціаліста ОСОБА_4 не мав
технічної можливості уникнути наїзду
на пішохода шляхом застосування
екстреного гальмування.

ТОВ «Гарант-Асістанс» позов не визнало,
оскільки не є страховиком, не мало
ліцензії на здійснення страхової
діяльності.

ВАТ НАСК «Оранта» у письмових
запереченнях проти позову, зазначало,
що для виплати страхового
відшкодування НАСК «Оранта» необхідна
встановлена у судовому порядку вина
страхувальника у вчиненні ДТП. Згідно
довідки ДАІ від 24 жовтня 2012 р. № 218
потерпілій ОСОБА_2 було відмовлено в
порушенні кримінальної справи, в
зв'язку з чим НАСК «Оранта» не несе
зобов'язання виплатити страхове
відшкодування. Крім того, потерпілою
особою ОСОБА_2 не подано заяви на
страхове відшкодування, не надано
доказів понесених витрат на лікування,
а також документів, передбачених ст. 35
Закону, про що її повідомлено листом №
09-02-09/69 від 09 січня 2013 року.

Суд першої інстанції, дослідивши та
надавши оцінку обставинам справи,
наданим сторонами доказам прийшов до
висновку про доведеність позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь
позивач у відшкодування моральної
шкоди 7 450 грн. та стягнення з ВАТ НАСК
"Оранта" у відшкодування моральної
шкоди в розмірі 2 250 грн. і витрат на
лікування в сумі 6 879, 16 грн.

У зазначеній частині рішення суду
сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні інших
позовних вимог, а саме про стягнення з
ВАТ НАСК "Оранта" 9 769 грн. одноразово та
щомісячно з 1 січня 2013 року до
відновлення працездатності позивача
по 2 171 грн. за втрату заробітку,
стягнення з ОСОБА_4 10 000 грн. моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи,
ґрунтується на доказах, що містяться у
матеріалах справи та вимогах закону.

В апеляційній скарзі представник
позивача посилається на те, що висновок
суду про відмову у задоволенні у
повному обсязі вимог про стягнення
витрат на лікування - 16 648 грн., є
помилковим. Проте, в матеріалах справи
відсутні належні докази (відповідні
медичні та експертні висновки,
платіжні документи) на підтвердження
того, що витрати на лікування у
зазначеному розмірі були фактично
понесені позивачем у зв'язку з
необхідністю лікування після
отриманих у ДТП тілесних ушкоджень,
отже відсутні підстави для стягнення
цих витрат з ВАТ НАСК "Оранта" в
порядку ст. 24 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якою визначено, що
страховиком відшкодовуються
обґрунтовані витрати на лікування
потерпілого.

Судова колегія не погоджується також і
з доводами апеляційної скарги про те,
що судом невірно вирішено позовні
вимоги про стягнення грошових сум,
пов'язаних з втратою позивачем
заробітку, та вважає, що суд першої
інстанції, враховуючи положення ч. 1 ст.
1197 ЦК України, п. п. 1, 11 Положення про
медико-соціальну експертизу, п. п. З, 26, 27
Положення про порядок, умови та
критерії встановлення інвалідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, Інструкції про встановлення груп
інвалідності, затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 5 вересня 2011 року N"2561, та даних , які
містяться у довідці до акту МСЕК про те,
що позивачу встановлено другу групу
інвалідності з ураженням
опорно-рухового апарату, причина
інвалідності - загальне захворювання,
без встановлення втрати
працездатності у повному обсязі або
частково, роз'яснював учасникам
процесу право заявляти клопотання про
призначення судово-медичної
експертизи для визначення ступеня
втрати працездатності, яке сторонами
не заявлялось, отже позивачем не було
доведено вимог щодо стягнення
втраченого заробітку у зв'язку з
втратою працездатності внаслідок ДТП..

Посилання в скарзі на те, що у довідці
МСЕК зазначено про повну втрату
позивачем працездатності не
відповідають дійсності, оскільки у
даній довідці від 4 грудня 2012 року
відсутній такий висновок, а міститься
висновок про умови та характер праці,
де зазначено, що позивачу
протипоказана праця з тривалим
перебуванням на ногах, може працювати в
спеціально створених умовах.

Доводи апеляційної скарги про
неправильність висновку суду щодо
визначення розміру моральної шкоди,
яка була завдана позивачу, судова
колегія відхиляє, зважаючи на те, що
судом першої інстанції при вирішенні
зазначеного питання були враховані
конкретні обставини справи та
положення ст. 23 ЦК України.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: