Справа № 463/1225/13
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/377/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_2 і його
представника

ОСОБА_3, представника відповідачки
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 04 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
стягнення коштів, -

в с
т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
коштів. Позивач зазначав, що 22 грудня 2006
року уклав з відповідачкою та
приватним підприємством «Агенція
нерухомості «Стандарт-плюс» договір
завдатку, за умовами якого
відповідачка на протязі п'яти місяців,
до 22 травня 2007 року зобов'язалася
продати позивачу на підставі договору
купівлі-продажу частину будинку
АДРЕСА_1 за ціною п'ятсот тисяч гривень,
що належить їй на праві власності. На
виконання договору завдатку він
передав відповідачці завдаток у
розмірі 126250,00 грн. Посилаючись на те, що
відповідачка порушила умови договору,
безпідставно відмовилась від продажу
частини зазначеного будинку та від
повернення йому суми завдатку, він
звертався до суду про стягнення
подвійної суми завдатку. Рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 04 жовтня 2012 року його позов
задоволено, стягнуто з відповідачки
суму завдатку 126.500,00 грн. Остання
зазначену суму не повернула, позивач
просив стягнути з відповідачки на
підставі ч.2 ст. 625 ЦК України три
проценти річних від простроченої суми
та інфляційні нарахування за весь час
прострочення у розмірі 122 033,67 грн. та
судові витрати.

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 04 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі. Посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
неповне з'ясування обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Зазначає, що відповідачка грубо
порушила умови договору завдатку і
безпідставно відмовилась від продажу
частини будинку по АДРЕСА_1 та
відмовилась від повернення йому суми
завдатку. Оскільки рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 04 жовтня 2012 року було встановлено
порушення відповідачкою умов договору
завдатку та неповернення нею отриманої
суми грошових коштів, то відповідно до
ч.2 ст. 625 ЦК України вважає, що має право
на 3% річних від простроченої суми та
інфляційні нарахування за весь час
прострочення.

Відповідачка ОСОБА_5 належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи, що стверджується наявним у
справі повідомленням про відкладення
розгляду справи (а.с.72), у судовому
засіданні її інтереси представляє
ОСОБА_4 Наведене не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, пояснення представника
відповідачки ОСОБА_4 на заперечення
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

За вимогами статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
про стягнення трьох процентів річних
та інфляційних втрат від суми
неповерненого відповідачкою завдатку
районний суд вказав, що позивачем не
подано суду доказів безпідставної
відмови відповідачки у поверненні
позивачу завдатку та відмови від
укладення договору купівлі-продажу
належної їй частини будинку.

Однак з такими висновками погодитись
не можна.

Матеріалами справи встановлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 04 жовтня 2012
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що з метою забезпечення
виконання договору купівлі-продажу
частини будинку АДРЕСА_1 між сторонами
було укладено договір завдатку, за
умовами якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_5
126250,00 грн. Зазначеним рішенням
задоволено позов, яким стягнуто з
відповідачки на користь позивача
зазначену суму у зв'язку з невиконанням
відповідачкою умов договору завдатку і
продажею нею частини вказаної квартири
12 липня 2007 року ОСОБА_8

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Районним судом не добуто, а
відповідачкою, всупереч ч.1 ст. 60 ЦПК
України, не подано доказів на підставі
яких суд дійшов висновку про відмову в
позові, а відтак висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав
встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК
України). Однією з встановлених ч.2 ст.11
ЦК України підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до ч.1 ст.635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Установлено, що 22 грудня 2006 року
сторони по справі досягли
домовленості, яку в той же день
оформили письмово (а.с.7), про продажу
відповідачкою частини власного
будинку по АДРЕСА_1 до 22 травня 2007 року.

На виконання цієї домовленості позивач
сплатив відповідачці 126250,00 грн. У разі
невиконання продавцем своїх
зобов'язань за умовами договору
завдатку він мав повернути покупцю
подвійну суму завдатку в одноденний
термін з моменту відмови від укладення
договору купівлі-продажу.

Отже, сторони уклали договір в
розумінні Цивільного кодексу України,
який породив у відповідача грошове
зобов'язання в разі не укладення
сторонами договору купівлі-продажу
будинку з його вини та встановив строк
його виконання.

Також, судом встановлено, що договір
купівлі-продажу сторонами укладено не
було, оскільки відповідачкою для цього
не було вчинено жодних дій, кошти
позивачу не повернуто.

За наведених обставин судова колегія
вважає, що зобов'язання з повернення
сплачених за попереднім договором
коштів є грошовим зобов'язанням,
невиконання якого створює підстави для
застосування ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку інфляційного
нарахування та трьох процентів річних
(а.с.4) сума інфляційних нарахувань
становить 100116,25 грн., а трьох процентів
річних 21917,42 грн., всього підлягає
стягненню 122033,67 грн.

Судова колегія перевірила вказаний
розрахунок і погоджується з розміром
визначених сум.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки слід стягнути на користь
позивача 1220 грн. 34 коп. сплаченого
судового збору.

Ураховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив в
позові, оскільки не звернув уваги на
зазначені положення закону та
обставини справи, належної оцінки їм не
дав та ухвалив помилкове рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення і ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 04 жовтня 2013 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 21 917
грн. 42 коп. три проценти річних від
простроченої суми, 100 116 грн. 25 коп.
інфляційних втрат та 1220 грн. 34 коп.
сплаченого судового збору, а всього
стягнути 123 254 грн. 01 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.