У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштан Б.П., Мацунич М.В.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Виноградівського районного
суду від 15 листопада 2013 року по справі
за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
третя особа орган опіки та піклування
Виноградівської районної державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав, стягнення
аліментів, надання дозволу на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон та дозволу на виїзд за
кордон,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням вищевказаний
позов задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на
утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 500,00
гривень на кожну дитину щомісячно,
починаючи з дня подачі заяви - 12.08.2013
року і до досягнення дітьми повноліття.
В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила це рішення в
апеляційному порядку, порушила
питання про його скасування та
ухвалення нового про задоволення її
позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права.

В судовому засіданні апелянтка та
представник третьої особи скаргу з
наведених підстав підтримали.

Відповідач в судове засідання не
явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Тому суд розглянув справу у його
відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в частині задоволення
вимог щодо виготовлення документів та
дозволу виїзду за кордон, а також
позбавлення батьківських прав, суд
першої інстанції виходив з того, що з
доказів, наданих суду не вбачається, що
відповідач заперечує щодо
виготовлення паспорту/проїзного
документу дитини та не дає згоди на
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон.

Доводи апеляційної скарги є
аналогічними позовній заяві. Крім того,
апелянтка вказує, що суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
в Угорській республіці проживають її
родичі, які неодноразово запрошували
її в гості разом з дітьми, але у зв'язку
з тим, що відповідач не надає письмової
нотаріально-посвідченої згоди, вона з
дітьми не в змозі поїхати відпочити.

Однак, вказані доводи не можуть бути
прийняті до уваги на підставі
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвами про
народження серії НОМЕР_1 від 09.08.2000 року,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Виноградівського РУЮ та серії НОМЕР_2
від 19.09.2001 року, виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Виноградівського РУЮ (а.с.6).
Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу серії 1-ФМ №020109 від 24.02.2009 року,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Виноградівського РУЮ, шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 розірвано (а.с.11).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, передбачених ст. 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні позивачкою
належними та допустимими доказами не
доведено того факту, що відповідач
свідомо ухиляється від виховання
дітей, нехтує своїми обов'язками щодо
їх виховання.

Крім того, щодо позовних вимог про
надання дозволу на виготовлення
проїзних документів для виїзду за
кордон та дозволу на виїзд за кордон
слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 26
березня 1994 року оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження того, що батько
заперечує проти виїзду дітей за кордон,
в цій частині позовних вимог
позивачкою не надано жодних належних
доказів, всупереч вимог ст. 60 ЦПК
України.

Крім того, слід зазначити, що вимога
позивачки про позбавлення
батьківських прав є передчасною. Також
ОСОБА_1 не вказала мету виїзду за
кордон, країну, а також час перебування
за кордоном, а тому вимога про дозвіл
на виїзд за кордон також не може бути
задоволена.

Враховуючи наведене, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Виноградівського
районного суду від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів шляхом подачі скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді :