Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі

головуючого судді
Майданнікова О.І.,

при секретарях
Німчиновій Н.О., Коструб М.Ю.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

за участю представника відповідача
Малюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
про визнання наказу недійсним,
стягнення суми матеріальної допомоги
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до Пролетарського районного суду м.
Донецька з позовом про визнання наказу
недійсним, стягнення суми матеріальної
допомоги та моральної шкоди до
відповідача Комунального підприємства
"Бюро технічної інвентаризації". У
позовній заяви позивачка зазначила, що
вона працює креслярем відділу
програмного забезпечення і
інформатики КП БТІ м. Донецька з 01.02.2005
року . 27.08.2013 року, знаходячись на
роботі вона побачила, що робітники
радіють тому, що їм у суботу 24.08.2013 року
до дня Незалежності України виплатили
по 2000 грн. позивач вказану вище суму не
отримала, у зв'язку з чим була змушена
звернутись до керівництва за
роз'ясненнями, чому їй не надали цю
кошти. У усному порядку головний
бухгалтер підприємства відповіла, що
ця виплата є невиробничою премією, а
керівник її відділу повідомив, що це
іменний наказ за збільшення
виробничого труда. Позивач звернулась
із письмовою заявою 28.08.2013 року до
начальника КП БТІ м. Донецька
Пономаренко І.М. про виплату їй 2000 грн.
до дня Незалежності або з проханням
письмово роз'яснити причини невиплати.
Однак ніякої відповіді вона не
отримала, ому 16.09.2013 року вона повторно
звернулась до начальника КП БТІ м.
Донецька з такою ж самою заявою. Однак і
цього разу ніякої відповіді не
отримала. Позивач вказує на те, що у
зв'язку з професійними та
загальнодержавними святами
працівникам підприємства здійснюється
матеріальна допомога, та колективний
договір не містить положень про
невиплату окремим працівникам
матеріальної допомоги. За таких
обставин, позивач просить стягнути з
відповідача на її користь матеріальну
допомогу у розмірі 2000 грн. до дня
Незалежності, а також усі судові
витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач надала
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої, у наслідок
противоправних дій з боку
адміністрації КП БТІ м.Донецька були
порушені її права трудові права, що
призвело до моральних страждань, а
саме: вона відчувала приниження та
образу у в'язку з тим, що вона працює у
колективі їй довелось уникати
спілкування з колегами, аби ніхто не
нагадав про те, що 24.08.2013 року усім була
виплачена сума по 2000 грн., а їй ні; а
також у зв'язку з тим, що вони була
вимушена звертатись до суду за
захистом своїх трудових прав.
Компенсацію за моральні страждання
вона оцінює у 20 000 грн.

До початку розгляду справи по суті
позивач надала заяву «про зміну
предмету або підстави позову», у якої
зазначила, що предметом позову є наказ
№ 124 від 19.08.2013 року "Про преміювання".
Позивач вважає, що вказаний наказ
приховує інший правочин і дійсним
наміром цього наказу було сплатити
працівникам матеріальну допомогу у
сумі 2500 грн. кожному до Дня
Незалежності України. Позивач просила
змінити розмір грошової суми позовної
вимоги з 2000 грн. На 2 500 грн., а також
вказує на порушення порядку
застосування єдиноразової виплати
(допомоги), оскільки вказаний вище
наказ приховує не преміювання, а інший
правочин - виплати працівникам
матеріальної допомоги.

У судовому засіданні позивач, позов
підтримала, наполягала на його
задоволенні та пояснила, що 27.08.2013 року
вона вийшла на роботу після святкових
днів. Вона дізналась, що було
преміювання по 2000 грн. на картку 24.08.2013
року. Головний бухгалтер Офіцерова Л.П.,
на її запитання, пояснила, що це не
виробнича премія. У зв'язку з чим
позивачка пішла до начальнику відділу,
якому вона підпорядковується. Він
пішов до керівництва, щоб дізнатися у
чому річ і чому саме їй не надали
премію, та потім повідомив їй, що це
була іменна премія за збільшення
виробництва труда. Після чого вона
звернулась до керівництва з проханням
роз'яснити причини не сплати їй премії.
Позивачка зверталась 2 разу до
керівництва, однак жодного разу не
отримала відповіді. Вона дуже
переживала так, як її дуже поважають у
колективі, отримали гроші усі окрім
неї. Окрім того, їй не надають роботу, а
вона дуже страждає. Відповідно до
положенні № 5 колективного договору ст.
2.3 - цю суму отримали до дня
Незалежності. Адміністрація
підприємства на справді хотіла
виплатити не премію, а матеріальну
допомогу усім окрім неї. Вважає, що було
порушено порядок про оголошення наказу
про заохочення.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє
на підставі довіреності, у судовому
засіданні позов підтримав та наполягав
на його задоволенні, вказуючи на те, що
у своїх запереченнях відповідач
вказав, що не було порушень закону. У
колективній угоді зазначається, що
відповідно до Положення №8: премія
провадиться відповідно до Положення №
4. Така премія за загальні результати за
рік, а не до дня Неналежності. Стягнень
чи порушень трудової дисципліну у
позивачки не було. З наказом від 19.08.2013
року нікого з працівників ознайомлено
під розпис не було, загального збору з
приводу заохочення не було. Позивачка
нічого не знала про цей наказ. Наказ - є
нікчемним, бо він суперечить Положенню
№8 та підпадає під матеріальні виплати.
Положення № 5 ч. 1 п.2.3 колективного
договору не передбачає виключень для
будь-яких осіб. Позивачка ОСОБА_1 план
не виконувала не по своїй вині. Нове
доповнення до колективного договору, а
саме те, що стосується, преміювання
суперечать колективному договору.

Представник відповідача КП БТІ м.
Донецька - Малюк Л.В., яка діє на
підставі довіреності, у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову, про що надала суду
письмові заперечення (а.с. 25-29).

Вислухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Частиною 3 ст. 2 Закону України „Про
оплату праці" (далі - Закон) премію
визначено, як заохочувальну виплату,
яка входить в структуру заробітної
плати.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України "
Про колективні договори і угоди", ст.
ст.15, 21 Закону України "Про оплату праці"
у колективному договорі
встановлюються взаємні зобов'язання
сторін щодо регулювання виробничих,
трудових, соціально-економічних
відносин, у тому числі форми і системи
оплати праці, розцінки, тарифні сітки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних,компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною, галузевими та
територіальними угодами.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України
форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розмірі надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 рок у №13 „Про
практику застосування судами
законодавства про працю" визначено, що
при вирішенні спорів про виплату
премій, винагороди за підсумками
роботи за рік чи за вислугу років,
надбавок і доплат необхідно виходити з
нормативно-правових актів, якими
визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до Методичних рекомендацій
щодо організації матеріального
регулювання праці працівників
підприємств і організацій,
рекомендованих наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.01.2013 року №23; Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом державного
комітету України від 13.01.2004 року №5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.01.2014 року № 114/8713 преміювання
здійснюється у двох формах: 1)
преміювання, передбачене системою
оплати праці; 2) преміювання, як вид
заохочення ( поза системою оплати
праці).

Судом встановлено, та не
заперечувалось сторонами, що позивач
ОСОБА_1 дійсно працює на підприємстві
відповідача на посаді кресляра відділу
програмного забезпечення і
інформатики КП БТІ м. Донецька, яку було
поновлено на посаді з 01.05.2013 року
відповідно до наказу від 15.07.2013 року
№83-к (а.с. 32).

Конференцією трудового колективу КП
БТІ м. Донецька 15.12.2009 року прийнято
колективний договір, укладений між
адміністрацією КП БТІ м. Донецька в
особі начальника з однієї сторони і
виборним органом первинної
організації профспілки КП БТІ м.
Донецька з іншої сторони,
зареєстрований Виконавчим комітетом
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради № 337 від 29.12.2009 року( а.с.59-141). 22.12.2010
року та 09.11.2011 року у встановленому
законодавством порядку зареєстровані
зміні та доповнення до колективного
договору, укладеного між
адміністрацією та профспілковим
комітетом КП БТІ м. Донецька (а.с.
53-58,146-167).

Пунктом 3.1. частини 3 Розділу 1
колективного договору передбачено, що
положення та норми договору
поширюються на усіх найманих
робітників підприємства незалежно від
належності до профспілкових чи інших
громадських організацій та є
обов'язковими для виконання сторонам,
які його уклали. (а.с.62).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач отримувала 2/3 посадового
окладу у зв'язку невиконанні
індивідуального виробничого завдання
не з вини робітника відповідно до п.17
Положення про оплату праці робітників
БТІ м. Донецька (а.с. 36-52, 92, 142).

Відповідно до службової записки до
начальника КП БТІ м. Донецька від 14.08.2013
року інженера 2-ї категорії по
обслуговуванню комп'ютерів відділу
програмного забезпечення та
інформатики Осиченко А.М. Зазначено про
недоцільність преміювання кресляра
відділу програмного забезпечення і
інформатики ОСОБА_1, так як вона
фактично не виконує ніякої роботи та не
приймає участь в трудовому процесі.
Відповідно, мова не може іти про
сумлінне виконання з її боку посадових
обов'язків, підвищення продуктивності
праці та покращення якості праці (а.с.30).

Відповідно до копії наказу про
преміювання № 124 від 19.08.2013 року за
добросовісне виконання посадових
обов'язків, відсутність порушень
виробничої та трудової дисципліни,
покращення якості робіт, до Дню
незалежності міста, у відповідності з
п.5.6. часті 5 розділу 1 колективного
договору і п. 27 Положення про оплату
праці робітників БТІ м. Донецька,
позивачка ОСОБА_1 не була премійована
(а.с.143-145). Вказаний наказ погоджено з
профспілковим комітетом КП БТІ м.
Донецька, що є стороною колективного
договору.

Свідок Офіцерова Л.П., яка працює у КП
БТІ м. Донецька на посаді головного
бухгалтера, суду пояснила, що система
по оплаті праці регулюється Положенням
про оплату праці. Вона складається з
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та компенсаційних
виплат. Оплата праці провадиться
відповідно до контракту для
керівництва, та відповідно до
зробленої роботи для інших робітників.
Якщо працівник виконує роботу по рангу,
то він отримує оклад та премію. Якщо по
не залежним від працівника причинам,
він не виконує план, то він не отримує
премію. Додаткова заробітна плата
складається з різних видів премій.
Обов'язкові премії видаються за
результатами праці за квартал. Премія
за місяць виплачується кожному окремо.
Ще є разова премія, вона виплачується
лише за наказом начальника, та лише він
вирішує, яке коло робітників та в якому
розмірі отримає цю премію. Ця премія, що
оспорюється, була видана як
єдиноразова, як така, що непередбачена
системою оплати праці. А також свідок
зазначила, що під час видання наказу
вона була у відпустці, та вже по виходу
з відпустці виконала його. Також
зазначила, що не пам'ятає, чи було
урочисте зібрання.

Відповідно до ст.143 КЗпП України до
працівників підприємств, установ,
організацій можуть застосовуватись
будь-які заохочення, що містяться в
затверджених трудовими колективами
правилах внутрішнього трудового
розпорядку.

Згідно з пунктами 1.25 частиною 1
розділом 5 колективного договору (зі
змінами) передбачено адміністрація
зобов'язується здійснювати разові
заохочення окремих працівників за
виконання особливо важливих
виробничих завдань, заохочувати до
ювілейних та пам'яткових дат, як у
грошовій так і у натуральній формі,
виходячи з фінансових можливостей
підприємства та згідно з наказом
керівника.(а.с. 69, 149).

Як вбачається з Положення про оплату
праці робітників БТІ м. Донецька: п. 5 -
оплата праці працівника складається з
основної та додаткової заробітної
плати; п. 7 (у новій редакції) - додаткова
заробітна плата робітників БТІ
встановлюється у вигляді премій (за
місяць, квартал та

інші види премій) заохочувальних та
компенсаційних виплат, надбавок та
доплат, винагороди за результатами
роботи за рік, згідно Положення про
порядок та умови виплати винагороди
(додаток №4) та відноситься до затрат
підприємства (а.с. 91, 149 ).

Тобто, начальник БТІ м. Донецька за
погодженням з профспілковим комітетом
КП БТІ м. Донецька, що є стороною
колективного договору, має право
застосовувати як до всіх так і до
окремих робітників крім премій за
місяць та квартал і інші види премій.

Відповідно до п.5.6 частини 5 розділу 1
колективного договору та п.27 Положення
про оплату праці робітник БТІ,
положення та норми, а також пункти, не
відображені в колективному договорі,
виконуються на підставі наказу
підписаного начальником Бюро та
узгоджено з профспілковим комітетом,
стороною колективного договору
(а.с.148,150).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що при винесенні наказу про
преміювання № 124 від 19.08.2013 року було
дотримано процедуру винесення даного
наказу, зазначену в колективному
договорі (зі змінами та доповненнями),
додатків до нього та Положення про
оплату праці робітників БТІ.

Суд не вбачає підстав для визнання
наказу КП БТІ м. Донецька №124 від 19.08.2013
року неправомірним та спрямованим на
виплату матеріальної допомоги, тому
дана вимога позивача не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У п.п. 2.3. та 5 Положення про здійснення
матеріальної допомоги працівникам КП
БТІ м. Донецька встановлено, що
матеріальна допомога для оздоровлення
надається працівнику у зв'язку з
професійними та загальнодержавними
святами, а також, видача коштів на
матеріальну допомогу здійснюється за
рішенням начальника БТІ м. Донецька та
профспілкового комітету на підставі
заяви робітника, який потребує
грошової допомоги (а.с.88). Однак, у
матеріалах справи не має жодного
доказу стосовно того, що позивач
надавала заяву про надання
матеріальної допомоги. Надані
позивачем копії листів не містять
прохання про виплату їй саме грошової
допомоги, як особи, яка потребує її
(а.с.4,5).

Пункт 1 Положення про застосування
заходів заохочення вказує на те, що
заохочення оголошуються у приказі чи
наказі, доводяться до відома всього
колективу та заносяться до трудової
книги (а.с.89). Позивач зазначила, що ця
процедура порушена, однак не надала в
обґрунтування своїх пояснень жодного
доказу.

Судом було встановлено, що
адміністрацією відповідача не було
порушено прав ОСОБА_1, тому суд вважає,
що вимога позивача про стягнення суми
матеріальної допомоги в розмірі 2 500
грн. не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивачки
щодо стягнення з КП БТІ м. Донецька
моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд
зазначає наступне.

Виходячи з положень Постанови Пленуму
Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про
судову практику по справам про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", обов'язковому з'ясуванні при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, в якій грошовій
сумі чи в якій матеріальній формі
позивач оцінює шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження
наявності моральної шкоди, та те, що
судом не встановлено протиправних дій
відповідача в рамках даної справи, які
б могли заподіяти моральну шкоду
позивачу, тому вимога ОСОБА_1 щодо
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 20 000 грн. також не підлягає
задоволенню.

На підставі ст.ст. 97, 143 КЗпП
України, ст.7 Закону України "Про
колективні договори і угоди", ст.ст. 2, 15,
21 Закону України "Про оплату праці",
положень Методичних рекомендацій щодо
організації матеріального регулювання
праці працівників підприємств і
організацій, рекомендованих наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 29.01.2013 року №23;
положень Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
державного комітету України від 13.01.2004
року №5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України

27.01.2014 року № 114/8713; пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
24.12.1999 рок у №13 „Про практику
застосування судами законодавства про
працю"; положень Колективного договору
між адміністрацією та профспілковим
комітетом КП Бюро технологічної
інвентаризації м. Донецька на 2009-2014 рік
р/н 337 від 29.12.2009 року (зі змінами та
доповненнями) та додатків №6, №8 до
колективного договору, та керуючись
ст. ст. 10-11, 60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
про визнання наказу недійсним,
стягнення суми матеріальної допомоги
та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.І. Майданніков