Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 30 квітня 2013 року по справі за заявою ОСОБА_2 де заінтересованою особою є: орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання фізичної особи недієздатною, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеною заявою. При цьому посилалась на те, що її тітка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється інвалідом І-ї групи з дитинства у звязку із хворобою. Внаслідок хвороби має стійкий психічний розлад психіки, а тому не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. У звязку з цим ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає визнанню недієздатною. Оскільки ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду та допомоги, а тому їй слід встановити опіку в особі опікуна ОСОБА_2. Виходячи із цього й просила задовольнити заяву.

Рішенням Свалявського районного суду від 30 квітня 2013 року задоволено Заяву, ОСОБА_2. Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною і встановлено над нею опіку та призначено опікуном ОСОБА_2.

Заперечуючи рішення суду, заінтересована особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката ОСОБА_4 підтримали, доводи апеляційної скарги та просили задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.

Представник заявника в особі адвоката ОСОБА_5 заперечив, вимоги скарги, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник прокуратури Закарпатської області в особі ОСОБА_6, який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 підтримав, вимоги скарги яку просив задовольнити, оскільки рішення суду не можна визнати законним.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив із того, що позаяк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом І-ї групи у звязку з психічним захворюванням і у звязку із цим не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому підлягає визнанню недієздатною з встаномленням над нею опіки. Опікуном над дієздатною призначено ОСОБА_2 у звязку з тим, що проживають разом, і це буде сприяти кращому догляду за підопічною.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним в частині призначення опікуна, так-як суперечить вимогам чинного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 60 ЦК України у разі визнання фізичної особи недієздатною суд встановлює опіку та призначає такій особі опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Така ж вимога передбачена й процесуальною нормою ч. 1 ст. 241 ЦПК України.

А за правилами ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У матеріалах справи наявний висновок Свалявської районної державної адміністрації від 30.04.2013 р. № 01-18/120 який прийнято на засіданні комісії з питань захисту прав дитини з приводу доцільності призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалідом І-ї групи у звязку з психічним захворюванням, а.с. 43.

Проте даний висновок не можна визнати тим документом на підставі якого суд може призначити опікуна, оскільки такий висновок не являється тим процесуальним документом з яким чинне законодавство вище зазначене повязує підставність призначення опікуна недієздатній особі над якою встановлено опіку. А також цей висновок зроблено комісією з питань захисту прав дитини Свалявської РДА, а не безпосередньо орган опіки та піклування районної державної адміністрації.

На адресу апеляційної інстанції надійшов лист № 01-18/270 від 21.08.2014 року заступника голови Свалявської районної державної адміністрації. В якому йдеться про те, що рішення було прийнято без встановлення фактичних обставин справи та їх належної оцінки, так як над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено рішенням Солочинської сільради від 28.10.2004 року за № 87 опіку та призначено над нею опікуна в особі ОСОБА_1, яке є чинним. Вимоги апеляційної скарги орган опіки та піклування Свалявської райдержадміністрації, підтримує, а.с. 69.

За правилами ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Апелянткою на підтвердження доводів скарги надано апеляційній інстанції Акти від 19.02.2014 р. за № 83 і від 17.06.2014 р. за № 271 в яких комісія виконкому Солочинської сільради встановила, що недієздатна ОСОБА_3 і її мама ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, яка веде постійний догляд за недієздатною, проживають не ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Солочин, який належав ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 і подарований нею в 2005 році ОСОБА_8 в якому 1/4 частка за законом належить недієздатній ОСОБА_3, а проживають разом у чужому будинку № 172 в с. Солочин. Як заявила ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку їх вигнав ОСОБА_8, а.с. 56, .

Дана обставина стверджується також заявою від 21.07.2014 р. № 234 директора Головного центру професійно-трудової та медичної реабілітації інвалідів АПОГЕЙ та доповнено, що через часте побиття ОСОБА_8 недієздатної ОСОБА_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та опікуна ОСОБА_1, змушені були покинути свій будинок, і цілий рік проживали в чужих людей, а зараз у Центрі АПОГЕЙ, а.с. .

Зазначені обставини вказують на те, що опікун ОСОБА_2 в порушення вимог ч. 1 ст. 67 ЦК України не виконує свої обов'язки із приводу подбання про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Виходячи із цього наведені доводи в їх сукупності дають підставу дійти до думки, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_2 опікуном у порушення процедури встановленої відповідним законодавством, а саме, відсутності подання органу опіки та піклування. Та й сам опікун за своїми морально-психологічними якостями не спроможний у належний спосіб виконувати обовязки опікуна стосовно підопічного як того вимагає належне законодавство.

Ураховуючи викладене у взаємозвязку з наведеними нормами права, колегія суддів зазначає, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним у частині призначення опікуна, а тому, підлягає скасуванню на підставі пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 30 квітня 2013 року, скасувати в частині призначення опікуном ОСОБА_2, ухваливши нове про відмову ОСОБА_2 в призначенні її опікуном над недієздатною ОСОБА_3.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________