Справа № 369/2634/13-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь М.О.Провадження №
22-ц/780/1645/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 41
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
вересня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Служба у
справах дітей Києво-Святошинської
районної державної адміністрації,
Києво-Святошинський районний відділ
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
виселення та скасування реєстрації,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач ПАТ «Платинум
Банк» звернувся до суду із позовом про
виселення та скасування реєстрації.
Заявлений позов мотивував тим, що 14
липня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний
Іпотечний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_2,
ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний
кредит, предметом якого є кредит у
розмірі 66500 доларів США строком
користування 240 місяців зі сплатою 12,0 %
річних. В забезпечення виконання
зобов'язань, взятих на себе
відповідачами, між банком та ОСОБА_2
укладено іпотечний договір, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1. Станом на 31
березня 2009 року відповідачі у повному
обсязі припинили виконувати
зобов'язання за умовами кредитного
договору, в зв'язку з чим на їхні адреси
направлені вимоги про усунення
порушень, які залишились без
задоволення. ПАТ «Платинум Банк»
прийняв рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
вчинення виконавчого напису від 16
квітня 2010 року з метою подальшої
реалізації майна. За умовами договору
іпотеки та згідно вимог закону
відповідачі зобов'язані були
виселитися та виселити всіх мешканців
з квартири, в зв'язку із чим
відповідачам направлена вимога про
виселення, яка на протязі 30 днів після
отримання її відповідачами залишилась
без задоволення. Просив виселити з
квартири АДРЕСА_1 відповідачів та
визнати їх такими, що втратили право
перебувати на реєстраційному обліку, в
зв'язку з чим скасувати реєстрацію
відповідачів за вказаною адресою.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
вересня 2013 року в задоволенні позову
ПАТ «Платинум Банк» відмовлено.

Позивач ПАТ «Платинум Банк» подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність і необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
вересня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Платинум Банк» про виселення та
скасування реєстрації, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач є власником квартири,
відповідачі не втратили права
користування житловим приміщенням
спірної квартири, а обставини, на які
посилається позивач, не передбачені
діючим законодавством як підстави для
визнання відповідачів такими, що
втратили право на житлове приміщення, а
тому і зняття їх з реєстрації.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 14 липня 2008 року між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Платинум
Банк», та ОСОБА_2, ОСОБА_1 було укладено
договір про іпотечний кредит №
2.09. Відповідно до умов кредитного
договору банк надав відповідачам на
умовах повернення, строковості,
платності кредит у розмірі 66500 доларів
США строком користування 240 місяців зі
сплатою 12,0 % річних, а відповідачі
зобов'язались своєчасно та у повному
обсязі повернути банку кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитом і виконати всі взяті на себе
зобов'язання відповідно до умов
кредитного договору у повному обсязі.

14 липня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний
Іпотечний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_2
було укладено іпотечний договір №
2.09, за умовами якого
іпотекодавець передає, а
іпотекодержатель приймає в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 яка належить
іпотекодавцю.

Відповідно до п. 2.1.5 іпотечного
договору, у разі набуття
іпотекодержателем права звернути
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодавець зобов'язаний виселитися
та виселити всіх мешканців з квартири.

Відповідно до ст. 3 іпотечного договору,
звернення стягнення за цим договором
проводиться на підставі цього
договору, виконавчого напису нотаріуса
або за рішенням суду. У випадку
вчинення виконавчого напису або
прийняття рішення суду звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється шляхом продажу предмету
іпотеки з прилюдних торгів в порядку,
передбаченому законодавством.

14 липня 2008 року ОСОБА_2 склав заяву,
посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про те, що має двох дітей
віком до 18 років, яким він є батьком та
які зареєстровані за адресою АДРЕСА_6, а
також про те, що жодна дитина віком до 18
років не має право власності або право
користування нерухомим майном, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1

11 лютого 2010 року ВАТ «Платинум Банк»
направив вимоги № 40-04-01/1655 на ім'я
ОСОБА_2 та № 40-04-01/1651 на ім'я ОСОБА_1 про
погашення простроченої
заборгованості, які були отримані
відповідачами 19 лютого 2010 року.

16 квітня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
ВМР № 724241, зареєстрований в реєстрі за
№ 480, яким запропоновано звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації, задовольнити вимоги ПАТ
«Платинум Банк» у розмірі 75731,77 доларів
США, що еквівалентно 600234,86 грн. та 176123,18
грн.

01 лютого 2013 року ВАТ «Платинум Банк»
направив вимоги на ім'я ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 про виселення протягом 30 днів з
моменту отримання вимоги в зв'язку із
вчиненням 16 квітня 2010 року виконавчого
напису на іпотечному договорі про
звернення стягнення на предмет
іпотеки; дану вимогу відповідачі
отримали 06 лютого 2013 року.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39 - 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Вирішуючи спір, суд на порушення вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені
положення вимог закону уваги не
звернув, роз'яснень, наданих у
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не врахував, дійшовши передчасних
висновків щодо відсутності підстав для
виселення відповідачів із спірної
квартири.

Помилковою та такою, що суперечить ст. 40
Закону України «Про іпотеку» є позиція
суду першої інстанції, що
безпосереднього звернення стягнення
на предмет іпотеки позивачем не
проводилося, а тому відсутні підстави
для виселення відповідачів.

Як колегія суддів вбачає із матеріалів
справи, після прийняття рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, вираженому у виконавчому
написі нотаріуса від 16 квітня 2010 року, 01
лютого 2013 року ПАТ «Платинум Банк»
направив передбачені ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України
вимоги про виселення № 50-04-03/2874 на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які були отримані
відповідачами 06 лютого 2013 року, і після
спливу місячного строку з дати
отримання відповідачами вказаних
вимог позивач звернувся до суду із
даним позовом.

Крім того, суд першої інстанції вказав
на необхідність дотримання права
дитини на майно як одну із підстав для
відмови в задоволенні позову.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів» від 30 березня 2012 року
№ 5, згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. У зв'язку із наведеним
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно довідки КП «БІ ВУЖКГ» № 1338 від 05
липня 2012 року, в квартирі за адресою
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 18
жовтня 1991 року, ОСОБА_3 з 23 липня 2008 року,
ОСОБА_1 з 28 жовтня 2009 року, ОСОБА_4 з 28
жовтня 2009 року, тобто після укладення
договору іпотеки 14 липня 2008 року, і
відповідно неповнолітні діти права
власності або користування предметом
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки не мали.

Дані обставини залишились поза увагою
суду першої інстанції.

Виходячи із вищенаведених норм,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду про відмову в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Платинум Банк» про
виселення відповідачів не ґрунтується
на вимогах закону, оскільки позивачем в
повному обсязі доведені обставини, на
які він посилався при обґрунтуванні
позовних вимог, а тому в даній частині
позов підлягає задоволенню.

Разом із тим вимоги про зняття
відповідачів із реєстрації не
підлягають до задоволення, оскільки
пред'явлені до третьої особи
Києво-Святошинського районного
відділу Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області, яке до участі в справі як
відповідач не залучалося і, виходячи із
змісту ст. 30 ЦПК України, не може
відповідати за позовом.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів вважає достатньою мірою захисту
прав позивача задоволення позовних
вимог в частині виселення
відповідачів, оскільки Закон України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
передбачає позасудову процедуру
зняття з реєстрації місця проживання,
яка не може підмінюватися судовим
рішенням.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування із ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову про виселення відповідачів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
із квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позову Публічному
акціонерному товариству «Платинум
Банк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.