Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Галущенко Ю.А., при
секретарі Вертелецькому М.О.,за участю
адвоката ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5,ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення,

За зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2,треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом визнання особи
такою,що втратила право користування
житловим приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 р.ОСОБА_2звернувся до суду з
позовом ,в якому зазначає, що квартира
АДРЕСА_2 була надана в 1991 році в
постійне користування на сім*ю з
чотирьох осіб.

З 19.11.1991 р.він разом з колишньою
дружиною ОСОБА_3та доньками
ОСОБА_5,ОСОБА_4зареєстрований у
вказаній квартирі.

На підставі розпорядження
Шевченківської райадміністрації № 73р
від 12.01.2006 р.квартира була ними
приватизована в рівних частках по 1/4
частині кожному.

24.07.2008 р.шлюб між ним та ОСОБА_3був
розірваний,протягом останніх років
ОСОБА_3.у спірній квартирі не проживає.

26.10.2010 р.належну йому на праві власності
1/4 частину квартири він подарував дочці
ОСОБА_5,яка на теперішній час фактично
проживає у спірній квартирі із
співмешканцем.

Протягом 2013 р.судами розглядався спір
між ним та іншими членами сім*ї про
визнання його таким,що втратив право
користування спірною квартирою,в чому
їм було відмовлено.

Посилаючись на те,що від свого права на
користування квартирою він не
відмовлявся,проте в користуванні
спірним житлом йому чиняться
перешкоди,були замінені вхідні
двері,від яких він не має ключів, в
квартирі до теперішнього часу є
належне йому майно,іншого житла він не
має,позивач з посиланням на ст.156 ч.1 ЖК
України,ч.1 ст.405 ЦК України просить суд
вселити його в квартиру
АДРЕСА_2,зобов*язати відповідачів
передати йому ключі від квартири і
виділити кімнату для проживання.

Відповідач ОСОБА_5.в січні 2014
р.звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
визнання ОСОБА_2таким,що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_2

В обґрунтування зустрічного позову
зазначає,що на праві власності їй
належить 1/2 частина спірної
квартири,співвласниками якої по 1/4
частині є ОСОБА_3та ОСОБА_4

На даний час позивач ОСОБА_2залишається
зареєстрованим,однак з квітня 2012 р.не
проживає у спірній квартирі,ніяких
комунальних платежів не сплачує,участі
в інших витратах по утриманню житла не
бере,особисті або будь-які інші речі
відповідача у квартирі відсутні.

Оскільки позивач не користується
квартирою без поважних причин з квітня
2012 р.,одночасно не виконуючи обов*язків
по її утриманню, вважає,що останній
втратив своє право на користування нею.

Також зазначає,що на теперішній час в
квартирі фактично проживають дві
сім*ї-ОСОБА_5.із цивільним чоловіком
ОСОБА_7,її сестра ОСОБА_4із чоловіком
ОСОБА_8та дитиною.

Посилаючись на те,що реєстрація
позивача за адресою спірної квартири
порушує її майнові права та змушує
нести додаткові витрати по утриманню
житла з нарахуваннями на позивача, з
посиланням на ст.391,405,717-722 ЦК України,
просить суд усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_2 в м.
Запоріжжі шляхом визнання ОСОБА_2
втративши право на користування
житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 20.01.2014 р.зустрічна
позовна заява прийнята до розгляду та
об*єднана в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
заявлені вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити з
урахуванням викладеного в позові.
Пояснив,що спірна квартира була надана
в користування його сім*ї ,яка
складалася з чотирьох осіб,а в
подальшому була ними приватизована в
рівних частках. Свою 1/4 частку у
спільній власності в 2010 р.він подарував
дочці ОСОБА_5,з нею та її співмешканцем
продовжував користуватись квартирою
до квітня 2012 р. В цей період через
зловживання алкоголем він мав
поведінкові розлади ,через що в нього
відібрали ключі від квартири та
вивезли з особистими речами до матері в
село за межі м.Запоріжжя.В травні 2012
р.він повернувся до м.Запоріжжя,де
працевлаштований у НКП «Іскра»,проте
через перешкоди з боку відповідачів та
відмову повернути ключі від вхідних
дверей був змушений проживати в гаражі
у знайомого. Згодом вхідні двері у
квартиру були змінені,ключів від них
він теж не отримав. Частково брав
участь в оплаті за квартиру,з дозволу
ОСОБА_5з*являвся за своїми речами,які
залишилися в квартирі,однак у вселенні
йому було відмовлено. Іншого житла він
не має,від свого права на користування
квартирою не відмовлявся та його не
втратив,так як відсутній з поважних
причин. Просив первісний позов
задовольнити повністю,зустрічні
вимоги залишити без задоволення.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_9вважає вимоги первісного позову
її довірителя про вселення
законними,оскільки він як член сім*ї
власників спірної квартири має право
на користування нею,якого був в
незаконний спосіб позбавлений
відповідачами.В задоволенні
зустрічного позову просить
відмовити,тому що відсутність позивача
у спірній квартирі була обумовлена
поважними причинами,а саме через
перешкоди з боку відповідачів у
користуванні нею.

Відповідач ОСОБА_5.в своїх інтересах та
як представник за довіреністю
відповідача ОСОБА_3.в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечувала та пояснила,що протягом
усього життя позивач зловживав
алкоголем,пропивав хатнє майно,з цих
причин звільнявся з роботи та не мав
коштів на існування.У квітні 2012 р.в
період чергового запою позивач спав в
під*зді будинку,де справляв
фізіологічні потреби,інші мешканці
під*їзду на це скаржилися,через що
позивач сам прийняв рішення переїхати
на проживання до своєї матері та просив
йому в цьому допомогти.29.04.2012 р.позивач
зібрав усі свої особисті речі,на
автомобілі знайомих його відвезли до
села,де проживає матір позивача,до
спірної квартири він більше не
повертався. З того часу речі позивача в
квартирі відсутні,оплату жодних витрат
по утриманню квартири він не
вносить,відносин з сім*єю не підтримує.
Кілька разів позивач забирав з
квартири свої речі,які залишалися
після його виселення,в чому йому не
перешкоджали.Просить суд усунути
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі шляхом визнання
ОСОБА_2 втративши право на користування
житловим приміщенням,в якому він не
проживає більше року без поважних
причин,та відмовити у позові про
вселення.

Адвокат ОСОБА_1як представник
інтересів відповідача ОСОБА_5вважає
зустрічні вимоги законним та
обґрунтованими і просить їх
задовольнити. В первісному позові
просив відмовити як в заявленому
безпідставно.

Відповідач ОСОБА_4.в судовому засіданні
проти первісного позову заперечувала
,підтримавши доводи ОСОБА_5Пояснила,що
вона є власником 1/4 частини спірної
квартир,де на теперішній час фактично
проживає сім*я її сестри та її
сім*я,кожна з родин займає одну
ізольовану кімнату,спільно вони
оплачують утримання квартири,в чому
позивач участі не бере. Через
алкоголізм позивача та відповідну
поведінку вважає його спільне
проживання з іншими членами сім*ї
неможливим,а вимоги про вселення
просить залишити без задоволення. Так
як відповідач відсутній у квартирі
протягом з 29.04.2012 р., просить суд
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5
та визнати ОСОБА_2 втративши право на
користування житловим приміщенням,в
якому він не проживає більше року без
поважних причин

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників ,дослідивши надані
письмові докази та покази свідків у
сукупності, суд дійшов висновку, що
первісний позов є законним та
обґрунтованим,а зустрічний позов не
підлягає задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин
справи та відповідних їм
правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що
квартира АДРЕСА_2 належить на праві
власності відповідачам ОСОБА_3та
ОСОБА_4по 1/4 частині,ОСОБА_5належить 1/2
частина, про що надані копія договору
дарування,технічного паспорту ОП
ЗМБТІ.

Відповідно до довідки МКП «Основаніє»
№ 7080 від 16.11.2013 р.,позивач
ОСОБА_2зареєстрований постійно у
вказаному житловому приміщенні і має
склад сім*ї з чотирьої осіб,в тому числі
колишню дружину ОСОБА_3,доньок
ОСОБА_4,ОСОБА_5

Те,що сторони є членами однієї родини
,протягом розгляду справи не
заперечувалось і нічим не спростовано.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Таким чином,за позивачем як членом
сім*ї відповідачів,навіть після
припинення шлюбних відносин з
ОСОБА_3,зберігається право на
користування жилим приміщенням у
спірній квартирі нарівні з її
власниками ,оскільки доказів про
наявність іншої угоди між сторонами
про порядок користування квартирою
суду не надано.

Ст.47 Конституції України гарантує
кожному право на житло.

Ст.9 ЖК України передбачає,що ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення,або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку,передбачених
законом.

З матеріалів справи судом встановлено,
що позивач виїхав з квартири 29.04.2012
року, що вбачається з постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 31.05.2012 року,яка не оскаржена.
Згідно постанови, ОСОБА_8 та ОСОБА_7
вивезли ОСОБА_2, з метою запобігання
порушення ним правил проживання, через
зловживання алкогольними напоями та
хронічного пияцтва до його матері в
с.Переможне.

Крім того, з цієї ж постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи видно , що позивач покинув
спірне житло не добровільно, звернувся
з відповідною заявою до міліції.

Відповідачі не заперечували,що з цього
часу ОСОБА_2доступу до спірної квартири
не має.

Встановлено, що квартирі зберігаються
особисті речі ОСОБА_2,він періодично
з'являється з дозволу ОСОБА_5 за своїми
речами, що не оспорювалось в суді, а
також підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_5, яка в заяві в
міліцію повідомила про те, що у липні 2012
року відповідач виносив речі з
квартири.

Також відповідачами визнається, що
ОСОБА_2 позбавлений можливості
повернутися в квартиру та проживати у
ній, оскільки в квартирі замінені
вхідні двері, а комплект ключів
позивачеві не надавався.

Ці обставини встановлені рішенням
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 30.01.2013 р.та ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 27.03.2013 р.,відповідно до ст.61 ЦПК
України повторно не доказуються.

Позивач не має іншого житла,працює в КП
«НВК «Іскра»,де позитивно
характеризується.

Аналізуючи наведене суд дійшов до
висновку,що з боку відповідачів
позивачу ОСОБА_2як члену їх сім*ї були
створені перешкоди в користуванні
спірною квартирою,через що він
незаконно позбавлений права на
користування житлом,яке є для нього
єдиним,тому вимоги про вселення та
зобов*язання відповідачів передати
ключі від вхідних дверей квартири
заявлені обґрунтовано та підлягають
задоволенню.

Разом з тим,позивач просив суд
зобов*язати відповідачів виділити йому
кімнату для проживання.

З матеріалів справи суд встановив,що
квартира складається з двох
ізольованих кімнат,в яких проживають
фактично дві сім*ї.

Позивач свої вимоги в цій частині з
посиланням на докази не
конкретизував,разом з тим,вимог про
визначення певного порядку
користування спірною квартирою не
заявив.

За таких обставин суд розглянув справу
в межах заявлених вимог та підстав їх
задовольняти не встановив.

Вирішуючи вимоги зустрічного
позову,суд встановив наступне.

Як передбачено ст.405 ч.2 ЦК України,член
сім*ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік,якщо інше не встановлено
домовленістю між ним та власником
житла або законом.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7показав,що він є співмешканцем
ОСОБА_5,з батьком якої ОСОБА_2до квітня
2012 р.вони спільно проживали у спірній
квартирі.В цей період ОСОБА_2зловживав
алкоголем,поводився неадекватно,після
чергової сварки зібрав свої речі та
виїхав з квартири і більше не
повертався,у вселенні йому перешкод не
чинилося.

Свідок ОСОБА_10.в суді показала,що з 2000
р.є сусідкою сторін,під час їх
спільного проживання в одній квартирі
відбувалися сварки,проте з квітня 2012
р.позивача не бачила,вселятися у спірну
квартиру ,наскільки їй відомо,він не
намагався.

Свідок ОСОБА_11суду показала,що вона
перебуває у дружніх відносинах з
відповідачками,від яких їй відомо,що
позивач в квітні 2012 р.виїхав із спірної
квартири до своєї матері. У спірній
квартирі,яку вона відвідала два місяці
тому,речей позивача не має.

Покази вказаних свідків не
спростовують висновків суду про те,що
позивач не відмовлявся від свого права
на користування спірним
житлом,оскільки ОСОБА_10та ОСОБА_11про
обставини справи обізнані зі слів
відповідачів,а ОСОБА_7має підстави
свідчити на користь ОСОБА_5

Акт № 3 від 22.01.2014 р.,складений комісією
з уповноважених осіб ЦОА № 3 про те,що
позивач не проживає у спірній квартирі
з квітня 2012 р.,на висновки суду не
впливає,оскільки складений із слів
ОСОБА_10та ОСОБА_11,оцінка яким судом
надана вище,та не містить встановлення
причин відсутності позивача у спірному
житлі,що є вирішальним для справи.

Акт від 17.01.2014 р.,пояснення
ОСОБА_12,ОСОБА_13,ОСОБА_14суд не оцінює та
до уваги не приймає,оскільки вони не
відповідають вимогам процесуального
закону про письмові докази.

За обставинами справи суд встановив,що
позивач не був відсутній у спірному
житловому приміщенні понад
встановлені законом строки без
поважних причин,тому відсутні
передбачені законом підстави для
визнання його таким,що втратив право на
користування ним.

Доводи відповідачів про те,що позивач
не приймає участі в утриманні спірного
житла,не є підставою для задоволення
зустрічного позову,у разі виникнення
спору між сторонами про участь
колишнього члена сім*ї власника
квартири про оплату за користування
нею,він має вирішуватись в іншій справі
за умови пред*явлення відповідного
позову.

Керуючись ст.47 Конституції
України,ст.ст.405 ЦК України, ст.9,156 ЖК
України ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60,61,208-209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 про вселення-задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 та
зобов*язати ОСОБА_5 і ОСОБА_4 передати
йому ключі від вхідних дверей квартири
АДРЕСА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_2 в іншій
частині-відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням-
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.А. Галущенко