Справа № 346/656/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Коломия

Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді
Хільчука І.І.,

секретаря
Олексюк Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Торговицької
сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2014 року позивачі звернулися з
даним позовом до суду, мотивуючи його
тим, що відповідно до свідоцтва на
право особистої власності на житловий
будинок від 09 квітня 1987року він, ОСОБА_1
є головою колгоспного двору, що за
адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 01.07.1990 року у
будинковолодінні по АДРЕСА_1 проживали
і були зареєстровані: голова двору -
ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_10,
внук - ОСОБА_11, дочка - ОСОБА_12, син -
ОСОБА_3.

З слів ОСОБА_4 їм стало нещодавно
відомо, що Торговицька сільська рада
без згоди голови колгоспного двору та
згоди інших співвласників даного
будинковолодіння оформила право
власності літньої кухні, визнавши цю
господарську будівлю житловим
будинком та присвоїла окремий адресний
номер АДРЕСА_1.

Дізнавшись про це він 11 жовтня 2013 року
звернувся до Торговицької сільської
ради з заявою про надання інформації,
про те чи ОСОБА_4 чи інші особи
визнавали через Торговицьку сільську
раду за собою право власності на
житловий будинок чи господарські
будівлі, споруди які належали
колгоспному двору за адресою АДРЕСА_1.

На їхнє звернення Торговицька сільська
рада листом від 15 жовтня 2013 року №
81/02-32/04 повідомила, що літня кухня, яка
належала колгоспному двору головою
котрого є ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1,
була відокремлена виконкомом
Торговицької сільської ради рішенням
№32 від 23.12.1997 р. від їхнього
будинковолодінням та було визнано
право спільної сумісної власності
бувшого колгоспного двору, уже як
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9. Закріплено за будинком
земельну ділянку 0,25га.

Приблизно в 2002 році ОСОБА_4 з сім'єю
переїхали з будинку (літньої кухні),
якому присвоєно адресний №АДРЕСА_1 в
будинковолодіння по АДРЕСА_2, і більше в
ньому не проживають.

Вони вважають, що рішення виконавчого
комітету Торговицької сільської ради
від 23.12.1997 року №32 прийняте з
порушенням ст. 321 ЦК України, ст. 41
Конституції України.

Оскільки вони більше 10 років відкрито,
безперервно використовують житловий
будинок (літня кухня), то просять суд
визнати недійсним рішення виконкому
Торговицької сільської ради №32 від
23.12.1997р. та свідоцтво №33 про право
власності на житловий будинок від 29
січня 1998 року, яким засвідчено право
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на житловий
будинок по АДРЕСА_1, та визнати за ними
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Позивачі подала до суду заяви про
розгляд справи без їх участі, позовні
вимоги підтримують повністю.

Відповідачі також подали до суду заяви
про розгляд справи без їх участі,
позовні вимоги визнають повністю.

З'ясувавши обставини, на які позивачі
посилаються як на підставу своїх вимог,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва на право особистої власності
на житловий будинок від 09 квітня 1987року
він, ОСОБА_1 є головою колгоспного
двору, що за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 01.07.1990 року у
будинковолодінні по АДРЕСА_1 проживали
і були зареєстровані: голова двору -
ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_10,
внук - ОСОБА_11, дочка - ОСОБА_12, син -
ОСОБА_3.

З слів ОСОБА_4 позивачам стало
нещодавно відомо, що Торговицька
сільська рада без згоди голови
колгоспного двору та згоди інших
співвласників даного будинковолодіння
оформила право власності літньої
кухні, визнавши цю господарську
будівлю житловим будинком та присвоїла
окремий адресний номер АДРЕСА_1.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Торговицької сільської ради з заявою
про надання інформації, про те чи
ОСОБА_4, чи інші особи визнавали через
Торговицьку сільську раду за собою
право власності на житловий будинок чи
господарські будівлі, споруди, які
належали колгоспному двору за адресою
АДРЕСА_1.

На його звернення Торговицька сільська
рада листом від 15 жовтня 2013 року №
81/02-32/04 повідомила, що літня кухня, яка
належала колгоспному двору головою
котрого є ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1,
була відокремлена виконкомом
Торговицької сільської ради рішенням
№32 від 23.12.1997 р. від їхнього
будинковолодінням та було визнано
право спільної сумісної власності
бувшого колгоспного двору, уже як
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9. Закріплено за будинком
земельну ділянку 0,25га.

Приблизно в 2002 році ОСОБА_4 з сім'єю
переїхали з будинку (літньої кухні),
якому присвоєно адресний №АДРЕСА_1 в
будинковолодіння по АДРЕСА_2 і більше в
ньому не проживають.

Рішення виконавчого комітету
Торговицької сільської ради від 23.12.1997
року №32 прийняте з порушенням ст. 321 ЦК
України та ст. 41 Конституції України.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу (ст.321.ЦК
України).

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про
місцеве самоврядування в Україні").

Відносини щодо права власності
поділяються на публічні та приватні.
Відповідно і спори в таких відносинах
можуть бути як публічно-правовими, так
і приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 ЦК
України учасниками цивільних відносин
є: держава Україна, Автономна
Республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб'єкти публічного права.

Територіальні громади набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом (стаття 172 ЦК).

При здійсненні повноважень щодо
власності на нерухоме майно відповідач
є рівноправним суб'єктом відносин, дії
якого спрямовані на реалізацію права
розпоряджатися майном. У цьому випадку
відсутня підпорядкованість одного
учасника правовідносин іншому, яка має
місце під час здійснення органом
місцевого самоврядування владних
управлінських функцій.

Згідно з частиною четвертою статті 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним. Відповідно до частини
шостої статті 319 ЦК держава не
втручається у здійснення власником
права власності. Тобто пряме
адміністрування з боку органів влади є
неприпустимим.

Правовідносини, які склалися між
позивачами та відповідачами,
стосуються права та підстав набуття
права власності на спірне майно.

Виконком сільської ради владних
управлінських функцій не здійснював і
суб'єктом владних повноважень у цих
відносинах не був.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995 року №20 із
змінами "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності", передбачено, що право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні. Розмір частки члена двору
визначається, виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом (ст. 344 ЦК України).

Крім того, відповідно до
інвентаризаційних матеріалів, які
надійшли до суду з Коломийського МБТІ,
вбачається, що житловий будинок по
АДРЕСА_1, відносився до
будщинковолодіння (колгоспного двору),
що по АДРЕСА_1.

Оскільки позивачі більше 10 років
відкрито, безперервно використовують
житловий будинок (літня кухня), а
відповідачі не заперечують проти
позову, то суд приходить до висновку, що
необхідно визнати недійсним рішення
виконкому Торговицької сільської ради
№32 від 23.12.1997р. та свідоцтво №33 про
право власності на житловий будинок
від 29 січня 1998 року, яким засвідчено
право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на житловий
будинок по АДРЕСА_1, та визнати за
позивачами право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Наведене стверджується: копією
свідоцтва на право особистої власності
на житловий будинок /а.с.8/, копією
технічного паспорта /а.с.9-17/, копією
виписки з інвентаризаційних
матеріалів від 10.04.2013р. № 46098 /а.с.18/,
копією заяви від 11.10.2013р. /а.с.19/, копією
повідомлення Торговицької сільської
ради від 15.10.2014р. № 81/02-32/04 /а.с.20/, копіями
рішень Торговицької сільської ради
/а.с.21-23/, копією свідоцтва про право
власності на житловий будинок /а.с.24/,
копією висновку про ринкову вартість
житлового будинку № 30.01.2014 /а.с.25/,
копією довідки Торговицької сільської
ради від 08.04.2013р. № 283 /а.с.26/, копіями
інвентарних справ /а.с.34-83/.

На підставі ст.,ст. 41, 140, 144 Конституції
України, ст.,ст. 15, 16, 172, 321, 344, 391, 392 ЦК
України, ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від 21
травня 1997 року № 280/97-ВР, п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995р. № 20 "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" та керуючись
ст.,ст. 197 ч.2, 214-216, 218, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення виконкому
Торговицької сільської ради №32 від
23.12.1997р. та свідоцтво №33 про право
власності на житловий будинок від 29
січня 1998 року, яким засвідчено право
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 346/656/14-ц.

Суддя: Хільчук І. І.