Справа № 552/8486/13-ц
У Х В А Л А

іменем України

03 березня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Самсонової
О.А.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю заявника - ОСОБА_1,

представника суб'єкта оскарження -
Туркіної К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава в
приміщенні суду справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про закінчення виконавчого
провадження, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі
скаргою на постанову державного
виконавця Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про закінчення виконавчого
провадження.

Посилалась на те, що рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 31 липня 2002 року ОП
«Полтававодоканал» зобов'язано
придбати для неї однокімнатну
благоустроєну квартиру.

У зв'язку з тим, що добровільно боржник
рішення не виконав, вона звернулася до
органів державної виконавчої служби.

Але 13 листопада 2012 року державний
виконавець Кумечко М.С. виніс постанову
про закінчення виконавчого
провадження та повернення виконавчого
документу до суду.

Не погоджуючись з даною постановою,
заявник просила суд визнати постанову
державного виконавця Октябрського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції від 13 листопада 2012 року
неправомірною та скасувати її,
зобов'язати Октябрський ВДВС
Полтавського міського управління
юстиції здійснити всі необхідні заходи
примусового виконання рішення
Київського районного суду м.Полтави
від 31.07.2002 року про придбання ОП
«Полтававолдоканал» для неї
однокімнатної благоустроєної
квартири.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримала в повному обсязі,
пославшись на викладені в ній
обставини, просила суд скаргу
задовольнити.

Представник Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Туркіна К.В. в судовому
засіданні проти задоволення скарги
заперечила, зазначивши, що державним
виконавцем було вчинено всі необхідні,
передбачені законом дії для виконання
судового рішення. Постанову державного
виконавця вважає законною та
обґрунтовною, у зв'язку з чим в
задоволенні скарги просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
заявника та представника суб'єкта
оскарження, дослідивши зібрані по
справі докази, приходить до наступних
висновків.

В судовому засіданні встановлено,
що 31 липня 2002 року Київським районним
судом м. Полтави задоволено позов
ОСОБА_1, зобов'язано КП
«Полтававодоканал» придбати для
ОСОБА_1 однокімнатну благоустроєну
квартиру.

По даному рішенню 20 вересня 2011
року Київським районним судом
м.Полтави видано дублікат виконавчого
листа №2-1277 про зобов'язання КП
«Полтававодоканал» придбати для
ОСОБА_1 однокімнатну благоустроєну
квартиру.

Також судом встановлено, що постановою
державного виконавця Октябрського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції від 03 жовтня 2011 року було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання зазначеного
судового рішення згідно виконавчого
листа №2-1277 від 20 вересня 2011 року, ВП
№29033154 (а.с.27).

13 листопада 2012 року старшим
державним виконавцем Октябрського
відділу ДВС Полтавського міського
управління юстиції Кумечко М.С.
винесено постанову, якою виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-1277, виданого 20.09.2011
року Київським районним судом
м.Полтави, на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» закінчено (а.с.14).

Також в наведеній постанові державним
виконавцем зазначено, що виконавчий
документ повернуто до суду відповідно
до ст.75 Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Але до даного часу судове рішення
не виконано.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Статтею 75 вказаного Закону передбачені
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Так, даною нормою передбачено, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Саме на зазначену норму посилається
представник ВДВС, заперечуючи проти
скарги, та зазначає, що вчинення
державним виконавцем інших дій, ніж
передбачені ст.75 Закону, при виконанні
рішень зобов'язального характеру не
передбачено.

Зазначена позиція суперечить ч.1 ст.27
Закону України «Про виконавче
провадження», яка передбачає, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

При цьому Законом передбачено ряд дій
та заходів, що можуть бути вжиті
державним виконавцем для виконання
рішення незалежно від виду такого
рішення - зобов'язального чи майнового
характеру.

Передбачено заходи забезпечення
виконавчого провадження і розділом VІ
ЦПК України.

Але, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження за виконавчим
листом №2-1277 від 20 вересня 2011 року, всі
процесуальні та виконавчі дії, вчинені
державним виконавцем у даному
виконавчому провадженні, зведені до
наступного:

03 жовтня 2011 року - постанова про
відкриття виконавчого провадження та
надання боржнику строку до 10 жовтня 2011
року для добровільного виконання;

13 жовтня 2011 року - складення державним
виконавцем акту, яким встановлено, що
рішення суду залишається невиконаним,

13 жовтня 2011 року - винесення державним
виконавцем постанови про накладення на
боржника штрафу в розмірі 1020 грн. за
невиконання рішення суду;

13 жовтня 2011 року - державним виконавцем
боржнику надано строк для виконання
рішення до 20 жовтня 2011 року,

21 жовтня 2011 року - складення державним
виконавцем акту, яким встановлено, що
рішення суду залишається невиконаним,

24 жовтня 2011 року - винесення державним
виконавцем постанови про накладення на
боржника штрафу в розмірі 2040 грн. за
невиконання рішення суду;

13 листопада 2012 року - винесення
державним виконавцем постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Інші, передбачені законом дії (якими
можуть бути: звернення до суду з заявою
про зміну способу і порядку виконання
рішення, обмеження уповноважених осіб
у праві виїзду за межі України,
перевірка фінансового стану боржника з
метою встановлення поважності причин
невиконання суду, виклики посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, вимоги від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження, тощо) для повного
виконання рішення державним
виконавцем не вчинялись.

Як передбачено ч.1 ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження» завершене
виконавче провадження не може бути
розпочате знову, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Таким чином суд приходить до висновку,
що державним виконавцем не було вжито
вичерпних заходів для повного та
своєчасного виконання рішення суду. В
той же час постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження є перешкодою для
примусового виконання невиконаного
судового рішення і в подальшому.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Європейський суд з прав людини
наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції
гарантує кожному право порушити в суді
чи відповідному органі будь-який позов,
який стосується його цивільних прав та
обов'язків; таким чином, пункт
передбачає "право на суд", одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним,
на шкоду будь-якій стороні. Важко
уявити собі ситуацію, якби пункт 1
статті 6 докладно описував процедурні
гарантії, які надано сторонам у спорі, -
справедливість, відкритість і
оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень; тлумачення статті 6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
"судового процесу" для цілей статті 6
(див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments
and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про обґрунтованість скарги
ОСОБА_1 та про наявність підставі для її
задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 383-387 ЦПК України, суд,
-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Октябрського
районного управління юстиції Кумечко
М.С. від 13 листопада 2012 року про
закінчення виконавчого провадження
№29033154

Зобов'язати Октябрський відділ
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції вжити всіх необхідних заходів,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», Цивільним
процесуальним кодексом України для
примусового виконання рішення
Київського районного суду м.Полтави
від 31 липня 2002 року про зобов'язання КП
«Полтававодоканал» придбати для
ОСОБА_1 однокімнатну благоустроєну
квартиру.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
5-денний термін з дня її проголошення.

Головуючий
О.А.Самсонова

03.03.2014