першої інстанції:Уржумова Н.В.№
провадження:22-ц/190/487/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Онищенко Т. С.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Онищенко Т.С.,
суддів:Даніла Н.М., Куриленка О.С., при
секретарі:Рижих М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в особі представника - Решитової Діани
Ваїтівни на заочне рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 21.10.2013, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Дельта Банк» в червні 2013 року
звернулося до суду з даним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
внаслідок не виконання позичальником -
ОСОБА_6 належним чином умов кредитного
договору №002-11020-041106 від 04.11.2006 виникла
заборгованість станом на 26.04.2013 на
загальну суму 4 980,10 грн., що складається:
з заборгованості за кредитом в розмірі
3 483,61 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 144,56
грн. та заборгованості по комісії в
розмірі 1 351,93 грн., яку відповідач у
добровільному порядку не сплачує /арк.
с. 2-4/.

Заочним Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 21.10.2013
відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у
задоволенні даного позову /арк. с. 41/.

Не погодившись з даними судовим
рішенням, ПАТ «Дельта Банк» в особі
представника Решитової Д.В. подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права /арк. с. 43-44/.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статей 213, 214 Цивільного
процесуального кодексу України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив зі спливу
строку позовної давності за
пред'явленими вимогами.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, виходячи з наступного.

Матеріалами цивільної справи
встановлено, що 04.11.2006 між сторонами
укладено кредитний договір №002-11020-041106,
відповідно до умов якого ТОВ
«Комерційний банк «Дельта»
(правонаступником якого є позивач - арк.
с. 17) надав відповідачеві (позичальнику)
кредит в сумі 4 591,40 грн. строком на 12
місяців з кінцевим терміном повернення
- не пізніше 03.11.2007 і сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 10%
річних, комісії та неустойки у разі
порушення зобов'язання /арк. с. 6-7/.

Позивач - банк виконав належним чином
свої зобов'язання за Кредитним
договором №002-11020-041106 від 04.11.2006, тобто
надав відповідачеві - ОСОБА_6
обумовлену суму кредитних коштів (4 591,40
грн.).

Відповідно положень Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини (стаття 11).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (стаття 509). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525).
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства (стаття 526).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк - термін
(стаття 530). За користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти. Розмір процентів
за користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором
(стаття 536).

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (стаття 546).
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (стаття 547). Неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання (стаття 549).

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору (стаття 1054).

Відповідач - ОСОБА_6 належним чином не
виконав свої зобов'язання за цим
Кредитним договором, внаслідок чого
станом 26.04.2013 виникла заборгованість на
загальну суму 4 980,10 грн., що складається:
з заборгованості за кредитом в розмірі
3 483,61 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 144,56
грн. та заборгованості по комісії в
розмірі 1 351,93 грн., яку боржник
(відповідач) у добровільному порядку не
сплачує /арк. с. 14-15/.

Статтями 256-257 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 260, частин 1 і 5
статті 261, частин 3-4 статті 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок
обчислення позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Укаденим між сторонами кредитним
договором №002-11020-041106 від 04.11.2006 у
зобов'язанні позичальника повернути
кредит та сплатити усі передбачені
договором суми (відсотки за
користування кредитом, комісію - плата
за ведення кредитної справи, штрафні
санкції у разі порушення зобов'язання),
встановлений строк (термін) його
виконання - не пізніше 03.11.2007, внаслідок
чого, з урахуванням вищезгаданих
положень статті 530 Цивільного кодексу
України, таке зобов'язання підлягало
виконанню відповідачем у цей строк (12
місяців з кінцевим терміном повернення
кредиту та сплати всіх сум не пізніше
03.11.2007).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

У строк, встановлений договором, (не
пізніше 03.11.2007) відповідач не виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором, а саме не повернув кредит та
не сплатив усі передбачені договором
суми.

Отже, починаючи з 04.11.2007, відповідач
вважається таким боржником, що
прострочив, внаслідок не виконання
зобов'язання у строк, встановлений
договором - не пізніше 03.11.2007.

Перебіг позовної давності (строк, у
межах якого банк може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права) за даними вимогами
почався 04.11.2007 (від дня коли кредитор
довідався або міг довідатися про
порушення свого права та про
відповідача-позичальника, який його
порушив).

Згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

До винесення судом рішення по даній
справі відповідач не заявляв
клопотання, тощо про застосування до
вимог банка встановленого строку
позовної давності.

Вищий спеціалізований суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ в постанові Пленуму «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30.03.2012 у пункті 31 зазначив, що
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Верховний Суд України, розглянувши
справу №6-101цс12, зробив правовий
висновок, відповідно до якого позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою нею
до винесення рішення судом першої
інстанції, про що зазначив в постанові
від 21.11.2012.

Також, Верховний Суд України,
розглянувши справу №6-126цс13, зробив
правовий висновок, відповідно до якого
пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту, про що зазначив в постанові
від 20.11.2013.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ в постанові Пленуму «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30.03.2012, зокрема її пункт 31 повинна
враховуватися при вирішенні спорів з
урахуванням обов'язкових наведених
вище правових висновків Верховного
Суду України.

Суд першої інстанції не врахував
вищезгаданих обставин і дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову, застосувавши
позовну давність без наявності
відповідної заяви сторони у спорі,
тобто з порушенням наведених норм
матеріального права.

За таких обставин, позов підлягає
задоволенню - з відповідача повинна
бути стягнута за кредитним договором
№002-11020-041106 від 04.11.2006 заборгованість на
загальну суму 4 980,10 грн., яка виникла
станом 26.04.2013 і складається з: з
заборгованості за кредитом в розмірі 3
483,61 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 144,56
грн. та заборгованості по комісії в
розмірі 1 351,93 грн.

Відповідно статті 309 Цивільного
процесуального кодексу України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права. Порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення по справі -
про задоволення позову.

Судові витрати по справі підлягають
відшкодуванню позивачеві за рахунок
відповідача, у зв'язку з задоволенням
апеляційної скарги та ухваленням
нового рішення по справі - про
задоволення позову.

Враховуючи викладене і керуючись
статтями 303, 307, 309, 314, 316 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в особі представника -
Решитової Діани Ваїтівни задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Сімферополя АР Крим
від 21.10.2013 скасувати.

Ухвалити по даній справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором №002-11020-041106 від
04.11.2006 в розмірі 4 980,10 грн., яка виникла
станом на 26.04.2013 і складається з:
заборгованості за кредитом в розмірі 3
483,61 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі 144,56
грн. та заборгованості по комісії в
розмірі 1 351,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати по справі
в розмірі 344,10 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді