Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/776/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмітрієва
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8
та ОСОБА_9, Комунарський районний
відділ управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах свої
двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, Комунарський районний відділ
управління державної міграційної
служби України про визнання особи
такої, що втратила право користування
житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що їм на праві приватної
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1. За вказаною адресою вони своєю
родиною, до складу якої ще входять
ОСОБА_7, третя особа по справі та двоє
неповнолітніх дітей: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстровані, разом проживають та
користуються зазначеним житловим
будинком.

З 02.04.1998 року, з дозволу попереднього
власника, в житловому будинку АДРЕСА_1
зареєстрована ОСОБА_3. Однак, з цього
часу і до теперішнього, вона ніколи за
вказаною адресою не проживала, своїх
особистих речей, меблів, побутових
предметів в житловий будинок не
завозила, оплату за комунальні послуги
не вносила.

З часу реєстрації в житловому будинку
АДРЕСА_1 і по теперішній час відповідач
ніколи не мала наміру в ньому жити.
Будь-яких договірних правовідносин між
ними та відповідачкою не існує.

Відповідач не є членом їх родини,
мешкає зі своєю родиною за іншою
адресою. Згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Запорізькій області до
теперішнього часу вона з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 не знята, тобто добровільно
вона цього робити не бажає, чим порушує
їх права власності.

Посилаючись на вказані обставини,
просили суд визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя із зустрічним позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
ОСОБА_7 про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням членами сім'ї колишнього
власника.

В своєму зустрічному позові зазначала,
що дозвіл на реєстрацію у відповідному
будинку надавала її бабуся ОСОБА_11, яка
була власником ? частини будинку та
померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Запис про
реєстрацію її, як постійного
користувача, з постійним місцем
проживання було внесено до будинкової
книги із відповідними особистими
даними.

ОСОБА_11 є її рідною бабусею по маминій
лінії ОСОБА_16, яка померла у віці 24 роки,
ІНФОРМАЦІЯ_7. У первісній позовній сім'ї
ОСОБА_7 до неї вказано, що вона ніколи не
проживала у зазначеному будинку і
ніколи не мала наміру в ньому жити, але
ці дані не відповідають дійсності.
Позивачі за первісним позовом чинять
їй перешкоди у користуванні житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, не
надають можливості проживати, належним
чином користуватися житлом, змінили
замки у будинку, в якому вона
зареєстрована належним чином. Дійсно
ні меблів, ні їїособистих речей, ні
побутових предметів у вказаному
будинку немає, так як доступу до
житлавона не має, бо сім'я усілякими
методами перешкоджає у реалізації її
законного права користуватися житлом.
Попереднім власником - бабусею, її було
внесено і зареєстровано в будинку, що
підтверджується відповідними записами
у будинковій книзі із відповідними
змінами її прізвища, у зв'язку із
реєстрацією шлюбу. В документах,
наданих до суду є подальші
змінизаписів до адресної книги, але її
прізвища там не має, хоча вона за
власним бажанням не знімалася з
реєстрації і відповідної заяви не
надавала.

Згідно із запитом адресно-довідкового
сектора, вона дійсно зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, але проживає за іншою
адресою, бо позивачі всіляко чинять
перешкоди у користуванні відповідним
будинком, і тому вона не має можливості
проживати за місцем реєстрації.
Відповідно у старій будинковій книзі є
запис про її постійне місце проживанню
та її сина, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але,
згідно наданих нових записів з нової
будинкової книги, ні її, ані сина в тих
даних не має. Вона звернулася до
відповідного органу, з питанням
вписати її сина на основі будинкової
книги за адресою матері, її паспортним
столом Комунарського району була
видана довідка начальника відділу
Бєлік О.А. від 27.07.2013 року, її дитину
зареєстрували за адресою матері.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 не чинити перешкоди у
користуванні житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вселити її, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у
будинок, в якому вона зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідачів надати ключі від
квартири.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 грудня 2013 року Позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.
Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1. Зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_15 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на те, що рішення суду першої інстанції
є незаконним та необґрунтованим,
ухвалено з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
судом не повно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, зокрема,
судом не оцінений доказ - довідка від
27.07.2013 року Комунарського РВМС України
в Запорізькій області про реєстрацію
місця проживання дитини до 15 років
разом з матір'ю, інші докази щодо
реєстрації дитини за вказаною адресою.
Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги за
зустрічним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
в особі адвоката ОСОБА_15 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнаючи ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1, суд виходив з того, що
незважаючи на те, що ОСОБА_3 з 1998 року
зареєстрована за вказаною адресою, з
моменту реєстрації у вказаному будинку
не проживала, тому в силу ст.71-72 ЖК
України, ч.2 ст. 405 ЦК України втратила
право користування житловим
приміщенням.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним.

Розглядаючи спір, суд повно, всебічно
та об'єктивно у відповідності до вимог
ст. 212-214 ЦПК України з'ясував обставини
справи на які посилалися сторони,
дослідив надані ними докази і
відповідно їх оцінив, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу та
закон, що їх регулює

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Для визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, необхідною умовою є
тимчасова відсутність у жилому
приміщені неперервно понад шість
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована
з 1998 року, однак фактично там не
проживає, що не заперечується і самою
ОСОБА_3

Вирішуючи спір на користь позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те що ОСОБА_3 з моменту реєстрації у
будинок не вселилася, в ньому не
проживала, не надала доказів того, що їй
чинилися перешкоди у вселенні та не
ставила питання про її вселення.

Крім того, позивачі прийняли спадщину
після померлої ОСОБА_11 та є власниками
вказаного житлового будинку.
Відповідач ОСОБА_3 не є членом їх сім'ї
та будь-яких домовленостей між ними не
укладено.

Відповідачем ОСОБА_3 зазначене
належними та допустимими доказами не
спростовано.

Не надано доказів того, що з 1998 року
ОСОБА_3 чинилися перешкоди у вселенні в
будинок АДРЕСА_1.

З позовом про вселення та усунення
перешкод у користуванні вказаних
житлом ОСОБА_3 звернулася до суду лише
після того, як позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 подали позов про визнання її
такою, що втратила право користування
житлом.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд дійшов обґрунтованого
висновку щодо визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житлом.

Доводи апелянта зводяться до того, що
суд безпідставно не прийняв до уваги
довідку про реєстрацію у вказаному
будинку її неповнолітньої дитини,
ОСОБА_13 та інші докази, які
підтверджують реєстрацію дитини.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не ставили питання про визнання
неповнолітнього ОСОБА_13 таким, що
втратив право користування житлом (а.с.
2-4). У зустрічному позові ОСОБА_3 також
не заявляла вимог щодо його вселення у
будинок АДРЕСА_1 (а.с. 69-71).

Вирішуючи спір, суд встановлював
обставини щодо реєстрації
неповнолітнього у житловому будинку,
однак в рішенні відсутній висновок
щодо визнання його таким, що втратив
право користування житлом чи про
вселення його до житлового будинку.

Судова колегія вважає, що надавши
оцінку доказам щодо реєстрації у
будинку чи її відсутності
неповнолітнього ОСОБА_13, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог як ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 так і
ОСОБА_3, однак така оцінка доказів не
впливає на зміст правильного по суті і
справедливого рішення та не є
підставою для скасування рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла
думки, що рішення суду першої інстанції
є законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія судді не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: