У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» про зобов'язання надати нову
довідку про розмір страхових виплат
втраченого заробітку, визнання
загальновідомими обставин наявності
моральної шкоди та стягнення моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_8,
подану в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 27 вересня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року позивач звернувся з
позовом до суду, в якому просив суд
зобов'язати відповідача надати Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (надалі -
Фонд) у встановленому порядку нову
довідку про розмір щомісячних виплат
відшкодування втраченого заробітку
позивача станом на
01 квітня 2001 року в сумі 344 грн. 25 коп.,
виходячи із фактичного
середньомісячного заробітку
прохідника по підприємству за квітень
2000 року, що складав 765 грн. та
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 10 000 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що він
працював на ВАТ «Євраз Суха Балка»,
правонаступником якого є відповідач. В
червні 1994 році на підприємстві з ним
стався нещасний випадок, та висновком
МСЕК від 07 жовтня 1994 року йому
встановлено втрату професійної
працездатності в розмірі 45%
безстроково. Після встановлення втрати
професійної працездатності
підприємством призначено позивачу
страхові виплати. Проте, позивач
вважає, що відповідач невірно визначив
розмір його середнього заробітку для
визначення розміру страхових сум, що
підлягають виплаті Фондом, що призвело
до виплати вказаних сум у значно
меншому розмірі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 27 вересня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними
судовими рішеннями позивач звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд виходив з
того, що в період з 1994 року до часу
передачі особової справи позивача до
Фонду при зростанні тарифних ставок і
посадових окладів на підприємстві з
метою збільшення їх частки в
середньомісячній заробітній платі в
межах встановленого фонду споживання,
змінювалась лише структура заробітної
плати, а відтак підстави для проведення
перерахування щомісячних страхових
виплат на коефіцієнт росту посадових
окладів і тарифних ставок відсутні.

Разом з тим, такі висновки судів не
відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи, виходячи
з наступного.

Судами встановлено, що позивач
протягом тривалого часу працював у ВАТ
«Євраз Суха Балка» прохідником 6
розряду.

02 червня 1994 році з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві , про
що було складено відповідний акт.
Відповідно до висновку МСЕК позивачу
було встановлено 45% втрати професійної
працездатності, а з 2002 року позивача
було визнано інвалідом ІІІ групи
безстроково.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону праці», а також п. п. 4, 9
«Правил відшкодування власником
підприємства, установи організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
завданої працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків» (надалі - Правила),
затвердженої постановою КМУ від 23
червня 1993 року №472 (в редакції, що діяла
на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику ушкодженням здоров'я,
складається з виплати втраченого
заробітку (або відповідно його частини)
залежно від ступеня втрати потерпілим
професійної працездатності.

Пунктом 28 Правил було передбачено, що
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаної з виконанням ним
трудових обов'язків, перерахований або
нарахований розмір втраченого
заробітку у перерахунку на 100 відсотків
втрати професійної працездатності не
може бути більшим від
середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку
на повний календарний місяць роботи.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
вказував, що фактична середньомісячна
заробітна плата прохідника на
підприємстві, де він працював в квітні
2000 року складала 765 грн., що
підтверджується, зокрема, довідками, що
були надані безпосередньо
відповідачем.

Суд першої інстанції вказану обставину
залишив поза увагою, а апеляційний суд
всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України не
перевірив законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, та не усунув допущені судом
недоліки стосовно належної оцінки
доказів, що містяться в матеріалах
справи

Оскільки апеляційний суд інстанції не
надав належної правової оцінки
обставинам по справі, що має важливе
значення для правильного вирішення
спору по суті, допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
оскаржуване судове рішення не можна
вважати законним та обґрунтованим, а
тому воно підлягає скасуванню із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану в
інтересах ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2013 року скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:Л.М. Мазур
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана