Справа № 509/4362/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Козирського
Е.С.,

при секретарі Мочернюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участю третьої особи -
фінансової страхової компанії
«Добробут» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь матеріальну шкоду, завдану
внаслідок ДТП, в розмірі 20607 грн. 52 коп.,
моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 229,40 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
в якій позовні вимоги підтримує у
повному обсязі, просить розглянути
справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки невідомі.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, причини неявки невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи та
надані докази, вважає позов
підлягаючим задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин по
справі.

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

Відповідач ОСОБА_2 "16" травня 2013 року
приблизно о 15:00 годині рухаючись по
автодорозі Сухий Лиман - с. Авангард,
керуючи механічним транспортним
засобом - автомобілем “ВАЗ-2103”, н/з
НОМЕР_6, не витримав безпечну дистанцію,
в результаті чого спричинив зіткнення
з автомобілем позивача “Chevrolet Lacetti”,
н/з НОМЕР_7, який рухався попереду, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів

Дорожньо-транспортна пригода
відбулася з вини ОСОБА_2, який порушив
вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001
року, що підтверджується Постановою
Березівського районного суду Одеської
області від 27.06.2013 року у справі №
494/718/13-п про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП гр. ОСОБА_2, протоколом про
адміністративне правопорушення серії
АА2 № 153780 від 16.05.2013 року, поясненнями
правопорушника та схемою ДТП.

В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки “Chevrolet Lacetti”, н/з
НОМЕР_7 отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 716 автотоварознавчого
дослідження від 04.06.2013р., вартість
матеріального збитку, з врахуванням
втрати товарної вартості, завданого
автомобілю “Chevrolet Lacetti”, н/з НОМЕР_7
внаслідок зазначеної ДТП складає 20048,56
грн. (двадцять тисяч сорок вісім грн. 56
коп.)

Вартість проведення даного
автотоварознавчого дослідження,
згідно квитанції № 716 від 04.06.2013 року
становить 450 (чотириста п'ятдесят)
гривень.

Відповідачу 29.05.2013 року було
відправлено телеграму з запрошенням на
проведення вказаного
автотоварознавчого дослідження, за яку
позивач сплатив 108 (сто вісім) гривень 96
коп., що підтверджується квитанцією з
приймання телеграми від 29.05.2013р. та
фіскальним чеком.

Таким чином, матеріальний збиток
заподіяний внаслідок ДТП, що сталася "16"
травня 2013 року складає 20048,56 + 450 + 108,96 =
20607,52 (двадцять тисяч шістсот сім
гривень 52 коп.)

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом
не передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
зокрема діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначений
порядок відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок взаємодії
декількох джерел підвищеної небезпеки,
відповідно до якого шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди": розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно з довіреністю серії ВМТ № 527245
від 25 травня 2010 року, довіреністю серії
ВТІ № 558340 від 09 липня 2013 року виданої
власником автомобіля “Huanghai Aurora”, н/з
НОМЕР_8 ОСОБА_4 позивачу, позивач має
право розпоряджатися зазначеним
транспортним засобом, одержувати гроші
як відшкодування заподіяної шкоди
автомобілю “Chevrolet Lacetti”, н/з НОМЕР_7.

Відповідно до п. 13 постанови Вищого
спеціалізованого суду України від
01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки": враховуючи, що відповідно
до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо
захисту права власності поширюються
також на осіб, які хоч і не є власниками,
але володіють майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право), такі особи також мають
право вимагати відшкодування шкоди,
завданої цьому майну. До таких осіб
належить і особа, яка керувала
транспортним засобом без доручення,
але на підставі документів, визначених
пунктом 2.1 Правил дорожнього руху
України (посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

ОСОБА_2 відмовився в
добровільному порядку відшкодовувати
матеріальну шкоду завдану автомобілю
“Chevrolet Lacetti”, н/з НОМЕР_7.

Відповідач подав до суду
клопотання про залучення ПрАТ "НФСК
"Добробут" у якості третьої особи,
оскільки нібито його цивільно-правової
відповідальність застрахована у
зазначеній страховій компанії. Однак
доказів про те, що відповідач
застрахований у ПрАТ "НФСК "Добробут", а
саме поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів, який
був укладений між відповідачем та ПрАТ
"НФСК "Добробут" на момент скоєння
зазначеної ДТП відповідач не надав.

Відповідно до п. 16 постанови
Вищого спеціалізованого суду України
від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" суд повинен з'ясувати
виконання особою, відповідальність
якої застрахована передбаченого
статтею 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних
транспортних засобів" обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка.

Згідно ст. 33 України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний...
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав
змоги виконати зазначений обов'язок,
він має підтвердити це документально.

Відповідач не надав суду доказів
підтверджуючих, що він виконав
обов'язок передбаченого статтею 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та повідомив
страхову компанію письмово у
встановлені законом строки.

Відповідно до п. 16 (абзац 4) постанови
Вищого спеціалізованого суду України
від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" у разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

В роз'ясненнях Верховного суду України
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування", викладених у листі від
19.07.2011р., у розділі «Спори щодо
здійснення страхових виплат третім
особам, на користь яких укладено
договір страхування» зазначається, що
«договір страхування надає третій
особі право вимагати від страховика
здійснити страхову виплату на свою
користь, тобто наділяє вигодонабувача
правами страхувальника, але не
покладає на нього обов'язків
останнього. При спричиненні шкоди
потерпілий має право отримати
відшкодування від її заподіювача, а
також обирати, до кого цю вимогу
пред'являти - до заподіювача чи до
страховика».

Обов'язку звертатись до страхової
компанії за відшкодуванням завданої
шкоди законодавством не передбачено.

Також, виходячи з положень ч. 1 ст.
1166 ЦК України відшкодувати завдану
шкоду зобов'язана винна особа, яка її
завдала, у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу
України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди була пошкоджена власність
позивача, засіб пересування -
автомобіль “Chevrolet Lacetti”, н/з НОМЕР_7,
який ним використовувався щоденно в
повсякденному житті. У зв'язку з чим
позивач та члени його сім'ї були
позбавлені можливості користуватися
автомобілем, зокрема вести звичний
спосіб життя, були суттєво порушені їх
життєві плани, так як, проведення
вимушеного незапланованого ремонту
автомобіля вимагало значних
додаткових зусиль, часу та коштів, в
зв'язку з чим суд вважає, що позовні
вимоги стосовно стягнення з
відповідача моральної шкоди
підлягають задоволенню.

Таким чином, загальна сума
відшкодування, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
становить 22607 (двадцять дві тисячі
шістсот сім гривень) 52 коп.

На підставі викладеного та керуючись
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди", ст.
22, 23, 1066, 1067, 1087, 1088 ЦК України, ст. ст. 8, 10,
11, 15, 82, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 20607 грн. 52
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя:
/Є.С.Козирський/