Головуючий суду 1 інстанції - Калашник
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 435/490/13-ц
Провадження № 22ц/782/41/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Максюта І.О., Гаврилюка
В.К.,

при секретарі - Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м. Луганську
апеляційну скаргу прокурора
Жовтневого району м. Луганська, який
діє в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно - будівельного
контролю у Луганській області, на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
управління комунальним майном
Луганської міської ради про визнання
права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним
позовом до управління комунальним
майном Луганської міської ради про
визнання права власності, в
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що на земельній ділянці, площею 0,04115 га,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, він
побудував одноповерховий житловий
будинок, що складається з: житлового
будинку - Ж - 1, вхідного ганку - Ж,
зливної ями - З, N 2 - огородження,
вартість якого складає приблизно 30000
грн. На вказаній земельній ділянці
раніше були розташовані руїни
житлового будинку, які були
зареєстровані за ОСОБА_3, яка померла
багато років тому. Спадкоємців у неї
немає.

На даний момент право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ні
за ким не зареєстроване.

Житловий будинок було збудовано ним
(позивачем) без будівельного проекту і
після його спорудження не було
прийнято відповідним чином до
експлуатації, а тому зазначений об'єкт
нерухомості вважається самовільно
збудованим.

При таких обставинах позивач просив
суд на підставі ст.376 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
припинити право власності ОСОБА_3 на
житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за
ним права власності на одноповерховий
житловий будинок, що складається з:
житлового будинку - Ж- 1, вхідного ганку
-Ж, зливної ями - 3, N 2 - огородження,
загальною площею - 37,1 м2, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11.02.2013 року вказаний
позов ОСОБА_2 до управління комунальним
майном Луганської міської ради було
задоволено.

Суд вирішив:

- припинити право власності ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий
будинок АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
одноповерховий житловий будинок, що
складається з: житлового будинку - Ж-1,
вхідного ганку -Ж, зливної ями - 3, N 2 -
огородження, загальною площею - 37,1 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, прокурор Жовтневого району
м.Луганська, який діє в інтересах
держави в особі інспекції архітектурно
- будівельного контролю у Луганській
області, звернувся до суду з
апеляційною скаргою на нього, вважає
рішення незаконним, необґрунтованим,
ухваленим із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
прокурора Жовтневого району м.
Луганська такою, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Так, припиняючи право власності ОСОБА_3
на житловий будинок АДРЕСА_1, суд першої
інстанції посилався на положення ч.1
ст.349 ЦК України, відповідно до якої
право власності на майно припиняється
в разі його знищення.

Але при цьому суд не прийняв належним
чином до уваги положення ч.2 зазначеної
правової норми, згідно із якою у разі
знищення майна, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на це майно припиняється з моменту
внесення за заявою власника змін до
державного реєстру.

Право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації.

Будь-якої заяви власника житлового
будинку АДРЕСА_1 щодо припинення права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості не надходило.

При таких обставинах суд першої
інстанції безпідставно припинив право
власності ОСОБА_3 на житловий будинок
АДРЕСА_1 на підставі ст.349 ЦК України.

Відповідно до 328 ч.1, ч.2 ЦК право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок, на який позивач
просив визнати за ним право власності,
не прийнято до експлуатації і не
пройшов державної реєстрації.

Крім того, відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст. 376
ЦК житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. На вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 375 ЦК право
власника на забудову здійснюється
ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження додержання ним при
будівництві жилого будинку
архітектурних, санітарних,
протипожежних та інших норм і правил.

Висновки відповідних державних
органів (відділу архітектури та
будівництва, пожежного та санітарного
нагляду тощо) із цих питань у справі
відсутні.

Крім того, встановлено, що земельна
ділянка у встановленому порядку
позивачеві під уже збудоване нерухоме
майно не надавалась.

Зазначене суд першої інстанції до
уваги не прийняв та зробив
необгрунтований висновок і про
можливість задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до управління комунальним
майном Луганської міської ради про
визнання права власності на
одноповерховий житловий будинок, що
складається з: житлового будинку - Ж-1,
вхідного ганку -Ж, зливної ями - 3, N 2 -
огородження, загальною площею - 37,1 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а відповідно до п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на наведені обставини, а також
з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів вважає за
необхідне рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 11.02.2013
року скасувати, ухваливши у справі нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до управління комунальним
майном Луганської міської ради про
визнання права власності відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Жовтневого району м. Луганська, який
діє в інтересах держави в особі
інспекції архітектурно - будівельного
контролю у Луганській області,
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
управління комунальним майном
Луганської міської ради про визнання
права власності відмовити у повному
обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, однак його
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: