Справа № 462/2308/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/358/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю:
позивачки ОСОБА_2, представника

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 27 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Залізничного
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області,
третя особа - ОСОБА_5 про визнання права
користування приміщенням квартири, -

в с
т а н о в и л а:

У березні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого в
подальшому уточнила, до ОСОБА_4,
Залізничного районного відділу
головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області, третя особа ОСОБА_5
про визнання права користування
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що у зазначеній
квартирі разом з дочкою проживає з 1992
року. Батько ОСОБА_5. як співвласник
приватизованої в 1997 р. квартири, надав
згоду на визнання нею права
користування цим житлом, вона з дочкою
є членами сім'ї останнього, мають
спільний бюджет, взаємні права та
обов'язки, вона сама сплачує комунальні
послуги, утримує батька. Відповідачка
заперечує щодо визнання за нею права
користування жилим приміщенням,
позивачка просила визнати за нею таке
право в судовому порядку.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 27 вересня 2013 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
користування приміщенням квартири
АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивач зберігала за собою
право користування іншим жилим
приміщенням, при вселенні позивачки в
спірну квартиру між нею, наймачем
квартири та членами його сім'ї було
обумовлено, що самостійного права
користування спірною квартирою вона не
набуває. Вважає, що факт відчуження
позивачкою належного їй жилого
приміщення не спростовує
встановленого судом факту досягнення
при її вселенні в спірну квартиру угоди
між нею, наймачем квартири та членами
його сім'ї щодо порядку користування
квартирою.

Залізничний районний відділ Головного
управління державної міграційної
служби та ОСОБА_5 належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи, що стверджується наявними у
справі рекомендованими
повідомленнями, заяв про відкладення
розгляду справи не поступило, що
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_3 на підтримання
апеляційної скарги, пояснення
позивачки ОСОБА_2 на заперечення
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

За вимогами статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення районного
суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив із
того, що позивачка, як дочка і член сім'ї
батька ОСОБА_5 набула право
користування приміщенням спірної
квартири в межах належної останньому
частки квартири, оскільки вселилась і
проживає у квартирі з 1992 року зі згоди
своїх батьків, разом вели спільне
господарство та були поєднані спільним
побутом, проти її вселення ніхто не
заперечував як до, так і після
приватизації цієї квартири 28 листопада
1997 року, вона утримує квартиру та
хворого батька.

Проте з висновками суду першої
інстанції погодитися не можна, таких
суд дійшов через невідповідність
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

Позивачка стверджувала, що у спірній
квартирі проживала з 1992 року.
Установлено що спірна квартира до 28
листопада 1997 року була квартирою
державного житлового фонду, наймачем
якої була ОСОБА_6 - мати позивачки. На
правах членів сім'ї у квартирі були
зареєстровані чоловік ОСОБА_5 та внучка
ОСОБА_4, які після приватизації спірної
квартири стали її співвласниками.

Відповідно до ст. 65 ЖК України
квартиронаймач вправі в установленому
порядку, за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п. 9
постанови «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12
квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати: чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема, чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи зареєстровані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлено угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї певний порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з положеннями ст. 156 ЖК України
за згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Матеріалами справи установлено, що
позивачка з 13 березня 1987 р.
зареєстрована АДРЕСА_2, яку 15 квітня 1999
р. разом з дочкою ОСОБА_7 приватизували
і на підставі договору купівлі-продажу
від 01 лютого 2013 р. продали (а.с.104, 137).

В матеріалах справи відсутні належні і
допустимі докази того, що між
позивачкою і відповідачкою при
вселенні у спірну квартиру було
досягнуто згоди щодо порядку
користування квартирою. В подальшому
позиція співвласника квартири ОСОБА_4
щодо набуття права користування
спірною квартирою не змінилася, частки
спірної квартири не виділено, а тому в
суду не було підстав для задоволення
позову.

Районний суд на зазначене положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, належної оцінки їм не дав та
ухвалив помилкове рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права що відповідно до
пунктів 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення і
ухвалення нового рішення про відмову в
позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 27 вересня 2013 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Залізничного районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання права користування
приміщенням квартири відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.