Справа № 2-2215/12
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року, Житомирський районний суд Житомирської області, в складі:

головуючого судді Мокрецького В.І.,

з участю секретаря судового засідання Фурман О.А.,

прокурора Горбань І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Державного підприємства «Житомирське лісове господарство» до Житомирської районної державної адміністрації, Управління Держземагентства в Житомирському районі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, товариства з обмеженою відповідальністю «ДБНУ», з участю третіх осіб Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції, Камянської сільської ради Житомирського району, Поліського філіалу Українського ордену «Знак Пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького, про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації №818 від 25.08.2011 року, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсною і скасування їх державної реєстрації, визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування їх із незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Житомирського районного суду на розгляді перебуває вищевказана цивільна справа.

Під час розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_12, ОСОБА_28 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25.08.2011 року №818, оскільки такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Окрім цього, ОСОБА_28 просить суд відмовити у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року (т. 3 а.с. 148-158) в частині витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки та повернення її до земель лісового фонду, а також про визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу земельної ділянки, так як даною заявою позивач фактично предявляє новий позов. Також останній зазначає, що судом досі не вирішено питання про прийняття даної заяви.

Відповідачі підтримали дане клопотання.

Представник позивача та прокурор проти цих клопотань заперечували, оскільки даний спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Окрім цього, позивач згідно ст. 31 ЦПК України має право протягом усього часу розгляду справи збільшити свої позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про закриття цивільного провадження в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25.08.2011 року №818 підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання про відмову у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року в частині витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки та повернення її до земель лісового фонду, а також про визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу земельної ділянки необхідно відмовити з наступних підстав.

У відповідності до пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Водночас, Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 12 постанови «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013 року розяснив, що з аналізу норм статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», частини першої статті 116 Земельного кодексу України випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури. Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України власниками землі є держава, ОСОБА_29 Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень. Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Як вбачається зі змісту позову, пояснень та заперечень учасників судового розгляду та матеріалів справи, позивач оскаржує рішення субєкта владних повноважень, а саме розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25.08.2011 року №818, з приводу передачі спірної земельної ділянки у приватну власність громадянам.

Таким чином, Житомирському районному суду, враховуючи викладені вище правові позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Пленуму Вищого адміністративного суду України, необхідно вирішити за правилами ж якого саме судочинства мають бути розглянуті позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації №818 від 25.08.2011 року.

На думку суду, з метою правильного вирішення питання щодо юрисдикції (підвідомчості) даного спору, судам необхідно проаналізувати та виконати вимоги норм чинного цивільного, земельного, цивільно-процесуального та адміністративно-процесуального законодавства, зокрема, вимоги статей 16, 21, 393 ЦК України, які визначають способи захисту цивільних прав та інтересів, статті 152 ЗК України, яка визначає способи захисту прав на земельні ділянки, статті 15 ЦПК України, яка визначає компетенцію (повноваження) судів цивільної (загальної) юрисдикції та статті 162 КАС України, яка визначає компетенцію (повноваження) судів адміністративної юрисдикції.

За правилами статті 15 ЦПК України, суди загальної юрисдикції розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин.

В свою чергу, згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту позивача його цивільних прав та інтересів щодо спірної земельної ділянки, може бути визнання судом загальної юрисдикції незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_29 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згадані повноваження суду загальної юрисдикції при вирішення позову щодо визнання судом загальної юрисдикції незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, закріплені в статтях 21 та 393 ЦК України.

Також захист прав позивача на спірну земельну ділянку саме судом загальної юрисдикції передбачений статтею 152 ЗК України, у відповідності до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З огляду на вищевказані норми, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання незаконним або недійсним рішення місцевого органу виконавчої влади, в даному випадку розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації, можуть бути захищені у порядку цивільного судочинства, оскільки вказані способи захисту прав останнього передбачені статями 16, 21, 393 ЦК України та статтею 152 ЗК України, а тому мають бути розглянуті у відповідності до статті 15 ЦПК України судом цивільної (загальної) юрисдикції.

Однак, позивач в кінцевій редакції своїх позовних вимог, викладених у заяві про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року (т. 3 а.с. 148-158), просить суд визнати оспорюване розпорядження голови Житомирської РДА протиправним та скасувати його.

В свою чергу, дані позовні вимоги, у відповідності до статті 162 КАС України, належать до компетенції адміністративних, а не загальних судів. У звязку з цим позовні вимоги про визнання розпорядження голови Житомирської РДА № 818 від 25.08.2011 року мають бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи те, що позивач просить визнати оспорюване розпорядження саме протиправним, а не незаконним чи недійсним Житомирський райсуд, як суд загальної юрисдикції, вважає, що не уповноважений розглядати вказану позовну вимогу в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача та прокурора на те, що у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства, за яким розглядається дана справа, зокрема, статті 11 ЦПК України, суд загальної юрисдикції розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, тобто суд не може самостійно змінювати позовні вимоги з визнання оскаржуваного розпорядження протиправним, на визнання цього розпорядження незаконним або недійсним.

Разом з тим, за правилами статті 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у звязку з тим, що визнання оспорюваного розпорядження голови Житомирської РДА протиправним має бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а не за правилами Цивільно-процесуального кодексу України, суд переконливо дійшов висновку, що цивільне провадження по даній справі в частині визнання протиправним та скасування згаданого розпорядження підлягає закриттю.

Суд відмовляє у клопотанні ОСОБА_28 щодо відмови у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року (т. 3 а.с. 148-158) в частині витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки та повернення її до земель лісового фонду, а також про визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу земельної ділянки з огляду на викладене.

Вказані позовні вимоги головуючим суддею Мокрецьким В.І. були прийнятті 18.11.2013 року до свого провадження, в порядку статті 111 ЦПК України за результатами розподілу автоматизованою системою документообігу, після самовідводу 14.11.2013 року головуючого по даній справі ОСОБА_30 (т. 3 а.с. 174, 175-а).

Таким чином, дані позовні вимоги від 24.10.2013 року перебували у провадженні головуючого Мокрецького В.І. з 18.11.2013 року. Під час розгляду цих позовних вимог судом було проведено велику кількість процесуальних дій, зокрема, була заслухана думка учасників судового процесу щодо цих позовних вимог, досліджена велика кількість документів, призначена експертиза та інше.

За таких обставин суд вважає, що вказана заява від 24.10.2013 року була прийнята судом під головування судді Грубіяна Є.О., у звязку з чим, суд на даний час не має передбачених чинним цивільно-процесуальним законодавством повноважень вирішувати питання про прийняття до свого провадження або про відмову у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову, датовану 23.10.2013 року.

Також суд не погоджується з думкою ОСОБА_28, що в заяві від 24.10.2013 року позивач змінив одночасно предмет і підставу позову, оскільки у відповідності до ст. 31 ЦПК України він має право протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог.

В свою чергу, зі змісту позовних вимог, як в первісній, так і в кінцевій редакції вбачається, що позивач просить задовольнити свої вимоги з підстав протиправності оспорюваного розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації. Предмет же позову, а саме витребування земельної ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, він, у відповідності до ст. 31 ЦПК України, збільшив під час судового розгляду.

За таких обставин клопотання ОСОБА_28 про відмову у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 205, 208, 209, 213 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_12, ОСОБА_28, про закриття цивільного провадження в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25.08.2011 року №818

задовольнити повністю.

Закрити провадження по цивільній справі №2-2215/12 за позовом Державного підприємства «Житомирське лісове господарство» в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 25.08.2011 року №818.

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_31, ОСОБА_28, про відмову у прийнятті заяви позивача про часткову зміну предмета позову від 24.10.2013 року в частині витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки та повернення її до земель лісового фонду, а також про визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу земельної ділянки.

На ухвалу, в частині закриття провадження по справі, протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення ухвали з моменту отримання її копії, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд.

Суддя: