Номер провадження № 22-ц/785/1102/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш A.A.,

з участю секретаря
Грубіян Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ БТА «Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, припинення права власності та
визнання права власності на предмет
іпотеки, за апеляційною скаргою ПАТ БТА
«Банк» на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 18 березня 2013 року, -

встановила:

04.07.2012 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, посилаючись на те, що 06
листопада 2007 року між ВАТ «БТА Банк»
(яке змінило своє найменування на ПАТ
«БТА Банк» та ОСОБА_2 укладено договір
про відкриття кредитної лінії з
лімітом в 750 000,00 доларів США під 15,5 %
річних, строком дії до 06 листопада 2017
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за вищезазначеним
кредитним договором, 06.11.2007 року між
сторонами по справі укладено договір
іпотеки, відповідно до якого
іпотекодавці передали банку в іпотеку
нежилі будівлі загальною площею 765,6
кв.м., які знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцям на
праві спільної часткової власності - по
1 /2 частці кожному.

На підставі заяв ОСОБА_2 від 06.11.2007 року,
07.07.2008 року, 22.10.2008 року банком надано
кредитні кошти на загальну суму в
розмірі 380 000,00 доларів США.

24.02.2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку із
заявою про зменшення ліміту кредитної
лінії до 353 000,00 доларів США та перегляду
графіку його погашення, у зв»язку з чим
09.03.2011 року між банком та позичальником
укладено додатковий договір про
внесення змін № 1 до кредитного
договору № І 001/07-0 від 06 листопада 2007
року та зменшено ліміт кредитної лінії
до 353 000,00 доларів США, перенесено
початок повернення кредиту з 07.11.2010
року на 04.03.2011 року, зменшено розмір
платежів до 4 359,00 доларів США, а
останній місяць - 4 280,00 доларів США. що
мають сплачуватись кожного місяця до 6
числа.

25.05.2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку із
заявою, в якій просив перенести початок
повернення кредитних коштів на 6
місяців.

06.06.2011 року за заявою ОСОБА_2 між ним та
банком укладено додатковий договір № 2
про внесення змін, умови якого
передбачали перенесення кінцевої
сплати платежів до 17 числа кожного
місяця.

Враховуючи наявну прострочену
заборгованість, банком прийнято
рішення надати позичальнику
відстрочку з погашення кредиту за
умови погашення простроченої
заборгованості, у зв»язку з чим 18.07.2011
року між банком та ОСОБА_2 укладено
додатковий договір № 3, який передбачає
реструктуризацію існуючої
заборгованості та відстрочення
повернення кредиту на 6 місяців, тобто
ОСОБА_2 повинен був сплачувати з 04.03.2011
року по 17.06.2011 року не пізніше 17 числа
кожного місяця по 4 359,00 доларів США, а з
січня 2012 року по 4 727,00 доларів США.

Однак, відповідач ОСОБА_2 належним
чином не виконував умови кредитного
договору, в результаті чого утворилась
прострочена заборгованість щодо
сплати чергових платежів. Станом на
05.06.2012 року загальна заборгованість
склала 2 950 925,23 грн.

На підставі вищевикладеного позивач
просить суд позов задовольнити та
звернути стягнення не предмет іпотеки
за відповідним договором, на нежилі
будівлі загальною площею 765,6 кв.м.
вартістю 3 315 000,00 грн. без ПДВ, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1,
заставодавцями яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
шляхом набуття права власності ПАТ
«БТА Банк» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ І 001/07-0 від 06.11.2007 року.

Представник відповідачів позов не
визнав.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
26.03.2013 року представник ПАТ «БТА Банк»
звернувся до суду з апеляційною
скаргою про скасування оскаржуваного
рішення з постановлениям нового
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вищезазначеній нормі закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 06
листопада 2007 року між ВАТ «БТА Банк»
(яке змінило своє найменування на ПАТ
«БТА Банк») та ОСОБА_2 укладено договір
про відкриття кредитної лінії з
лімітом в 750 000,00 доларів США під 15,5 %
річних, строком дії до 06 листопада 2017
року, зі сплатою за перші три роки
користування кредитними коштами
тільки відсотків, без сплати загальної
заборгованості за кредитною лінією. З
07.11.2010 року позичальник починає
повернення заборгованості по
кредитній лінії шляхом сплати
щомісячно, не пізніше 6 числа місяця в
розмірі 8 929,00 доларів США. а в останній
місяць 8 893,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за зазначеним кредитним
договором, 06.11.2007 року між ПАТ «БТА
Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого іпотекодавці передали банку в
іпотеку нежилі будівлі загальною
площею 765,6 кв.м., що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 та належать
іпотекодавцям на праві спільної
часткової власності - по 1 /2 частці
кожному.

На підставі заяв ОСОБА_2 від 06.11.2007 року,
07.07.2008 року, 22.10.2008 року банком надано
кредитні кошти на загальну суму в
розмірі 380 000,00 доларів США.

24.02.2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку із
заявою про зменшення ліміту кредитної
лінії до 353 000,00 доларів США та перегляду
графіку його погашення, у зв»язку з чим
09.03.2011 року між банком та позичальником
укладено додатковий договір про
внесення змін № 1 до кредитного
договору № І 001/07-0 від 06 листопада 2007
року та зменшено ліміт кредитної лінії
до 353 000,00 доларів США, перенесено
початок повернення кредиту, а саме: з
07.11.2010 року на 04.03.2011 року, зменшено
розмір платежів до 4 359,00 доларів США, а
останній місяць - 4 280,00 доларів США. що
мають сплачуватись кожного місяця до 6
числа.

25.05.2011 року ОСОБА_2 звернувся до банку із
заявою, в якій просив перенести початок
повернення кредитних коштів на 6
місяців.

06.06.2011 року за заявою ОСОБА_2 між ним та
банком укладено додатковий договір про
внесення змін № 2, умови якого
передбачали перенесення кінцевої
сплати платежів до 17 числа кожного
місяця.

Враховуючи наявну прострочену
заборгованість, банком прийнято
рішення надати позичальнику
відстрочку з погашення кредиту за
умови погашення простроченої
заборгованості, у зв»язку з чим 18.07.2011
року між банком та ОСОБА_2 укладено
додатковий договір № 3, який передбачає
реструктуризацію існуючої
заборгованості та відстрочення
повернення кредиту на 6 місяців, тобто
ОСОБА_2 повинен був сплачувати з 04.03.2011
року по 17.06.2011 року не пізніше 17 числа
кожного місяця по 4 359,00 доларів США, а з
січня 2012 року по 4 727,00 доларів США.

ОСОБА_2 належним чином не виконував
умови кредитного договору, в
результаті чого утворилась
прострочена заборгованість щодо
сплати чергових платежів, станом на
05.06.2012 року загальна заборгованість
склала 2 950 925,23 грн. яка включає
строкову заборгованість за кредитом в
розмірі 311 929,00 доларів США (що
еквівалентно 2 493 092,53 грн.), прострочена
заборгованість за кредитом в розмірі 23
635,00 доларів США (що еквівалентно 188 902,74
грн.), строкова заборгованість зі
сплати процентів в розмірі 5 201,24
доларів США (що еквівалентно 41 570,91 грн.),
прострочена заборгованість зі сплати
процентів в розмірі 26 295,18 доларів США
(що еквівалентно 210 164,23 грн.), пеня
нарахована за несвоєчасне погашення
кредитів та сплату процентів 14 312,83 грн.,
3% річних за несвоєчасне погашення
кредитів та сплату процентів 2 881,99 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції посилався
на те, що представник позивача не довів
обставин, на які посилався як на
підставу вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Колегія суддів не може погодитись з
такою думкою суду першої інстанції та
вважає її помилковою з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України
заставодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет застави
у разі, коли забезпечене заставою
зобов'язання не буде виконано у
встановлений строк, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що «з урахуванням
положень ч. З ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв»язку з наведеним, суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом».

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
сторонами в договорі іпотеки
встановлено порядок набуття права
власності на предмет іпотеки в разі
невиконання іпотекодавцем зобов'язань
за кредитним договором /а.с.27-29/.

У відповідності до п. 6.2.3.1. договору
іпотеки, задоволення вимог
здійснюється шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов»язання у порядку,
встановленому статею 37 Закону України
«Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», у випадку задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом використання
процедури, передбаченої в цьому
підпункті п. 6.2. договору, договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладений шляхом здійснення цього
застереження, є підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

У порушення вимог ст.ст. 212, 214 ЦПК
України суд першої інстанції на
вказані вимоги закону та обставини
справи уваги не звернув, та не врахував,
що право набуття банком права
власності на предмет іпотеки згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя передбачено умовами
договору іпотеки.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції, в порушення вказаних норм
закону, не дав належної оцінки
фактичним обставинам справи та дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до висновку вартості майна
від 19.06.2012 року, вартість нежилої
будівлі загальною площею 765,6 кв.м., що
знаходиться в будинку АДРЕСА_1, складає
3 315 000 грн. або 414 764 доларів США.

Право суду на прийняття рішення про
визнання за іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки, а також
звернення на нього стягнення в інший
спосіб не ставиться у залежність від
його вартості та розміру майнових
вимог іпотекодержателя у
забезпеченому іпотекою зобов'язанні.
Однак при цьому, за загальним правилом,
задоволення вимог іпотекодержателя у
забезпеченому іпотекою зобов'язанні за
рахунок предмета іпотеки повинно
відбуватися в межах як його вартості,
так і бути домірним розміру майнових
вимог, які можуть задовольнятися за
рахунок його вартості.

Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності (ч. З ст.
37 Закону України «Про іпотеку»).

Крім того, як передбачено п.3.3 договору
іпотеки від 06.11.2007 року, проведення
реконструкції чи ремонту предмета
іпотеки не змінює правовідносин сторін
за цим договором. Предмет іпотеки
передається в іпотеку разом з усіма
його приналежностями, поліпшеннями,
складовими частинами та внутрішніми
системами, що існують на момент
укладання цього договору, та виникнуть
у майбутньому.

Відповідно до п. 3.5. зазначеного
договору, іпотекодержатель залишає за
собою право самостійно замовити
проведення незалежної оцінки предмету
іпотеки. Іпотекодавці зобов»язані
сприяти доступу іпотекодержателя і
незалежного оцінювача до предмета
іпотеки для проведення експертної
оцінки предмета іпотеки.

На думку колегії суддів, позивачем
надані до суду належні та допустимі
докази, які підтверджують вартість
об'єкта іпотеки, а тому колегія суддів
не бере до уваги висновки судової
будівельно-технічної експертизи від
22.02.2013 року /а.с.69-90/.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З врахуванням вищезазначеного,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне вирішити питання про
стягнення з ПАТ «БТА Банк» на користь
відповідачів 90 % вартості предмета
іпотеки над розміром забезпечених
іпотекою його майнових вимог, що
складає 2 983 500 грн., що буде
відповідати нормам ч. З ст. 37 Закону
України «Про іпотеку».

При цьому, перевищення вартості
предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою майнових вимог
не позбавляє іпотекодержателя права
вимагати визнання за ним права
власності на предмет іпотеки. На такий
випадок ч. З ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», прямо передбачено, що у разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
його майнових вимог.

Таким чином, враховуючи те, що вартість
майна складає 3 315 000,00 грн., 90% від
зазначеної суми складає 2 983 500 грн., а
борг відповідачів перед банком складає
2 950 925, 23 грн., колегія суддів вважає
за необхідне стягнути 32 574,77 грн. /2 983
500 грн. - 2 950 925,23 грн./ з банка на
користь відповідачів у рівних
частинах, тобто, по 16 287,38 грн.

При цьому, відповідно до ст. ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 витрати, пов»язані зі сплатою
банком судового збору у розмірі 4 939,50
грн., з яких - 3 219 грн., сплачених при
подачі позовної заяви та у розмірі та 1
720,50 грн., сплачених при подачі
апеляційної скарги /3 219 грн. + 1 720,50
грн./, по 2 469, 79 грн. з кожного /4 939,50 грн.
:2/.

Керуючись п.2 ч.І ст. 307, п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «БТА Банк»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2013 року скасувати.

Позов ПАТ «БТА Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки припинення права власності та
визнання права власності на предмет
іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення за договором
іпотеки від 06.11.2007 року на предмет
іпотеки на нежилі будівлі загальною
площею 765.6 кв.м., що знаходяться в
АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за ціною 3 315 000,00 грн. без ПДВ, шляхом
набуття права власності ПАТ «БТА Банк»
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 1 001/07-0 від 06.11.2007
року у розмірі 2 950 925,23 грн. яка включає:

строкову заборгованість за кредитом в
розмірі 311 929,00 доларів США (що
еквівалентно 2 493 092,53 грн.);

прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 23 635,00 доларів США (що
еквівалентно 188 902,74 грн.);

строкову заборгованість зі сплати
процентів в розмірі 5 201,24 доларів США
(що еквівалентно 41 570,91 грн.);

прострочену заборгованість зі сплати
процентів в розмірі 26 295,18 доларів США
(що еквівалентно 210 164,23 грн.);

пеню, нараховану за несвоєчасне
погашення кредитів та сплату процентів
14 312,83 грн.;

3% річних за несвоєчасне погашення
кредитів та сплату процентів 2 881,99 грн.

Припинити право власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на нежилі будівлі загальною
площею 765,6 кв.м., що знаходяться в
АДРЕСА_1.

Визнати за ПАТ «БТА Банк» право
власності на нежилі будівлі загальною
площею 765,6, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Стягнути з ПАТ «БТА Банк» на користь
ОСОБА_2 16 287, 38 грн. та на користь ОСОБА_3
16 287, 38 грн.

Стягнути судові витрати на користь ПАТ
«БТА Банк» з ОСОБА_2 2 469, 75 грн. та з
ОСОБА_3 2 469, 75 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш