Єдиний унікальний номер 205/8793/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача за первісним
позовом - ОСОБА_1, представника
позивача за первісним позовом - ОСОБА_2,
представник відповідача - Хоришко В.І.,
відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним позовом) -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_1, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовною заявою до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що її
батьки, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, перебували у
зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1969
року, та ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу
народилась вона, ОСОБА_1, позивач по
справі. Далі позивач зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_7, і
після його смерті відкрилась спадщина
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в
Житлово - будівельному кооперативі №
338 в м. Дніпропетровську. Позивач
вказує, що вона спадщину прийняла
вчасно шляхом подачі заяви до
нотаріальної контори, також, вчасно від
спадщини на її користь відмовилась її
мати, ОСОБА_4. Таким чином, позивач
зазначає, що їй, як спадкоємцю 1-ї черги
за законом після смерті батька
належить 1/2 частини спірної квартири.
Окрім цього, позивач зазначає, що
постановою державного нотаріуса Є.Л.
Циганенко про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 01.10.2013 року їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на спірну
квартиру, оскільки її батько ОСОБА_7, як
член Житлово - будівельного
кооперативу № 338 м. Дніпропетровська,
що сплатив членський внесок, за свого
життя не зареєстрував право власності
на спірну квартиру.

У зв'язку з чим, позивач змушена
звернутися до суду та просити суд в
уточненій позовній заяві визнати за
нею, ОСОБА_1, право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 в Житлово -
будівельному кооперативі № 338 м.
Дніпропетровська в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, до початку розгляду справи по
суті ОСОБА_4 звернувся до суду з
зустрічним позовом до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_1, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири, у якому просила
суд визнати за нею, ОСОБА_4, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 в Житлово - будівельному
кооперативі № 338 м. Дніпропетровська,
з огляду на те, що таке нерухоме майно є
сумісною власністю подружжя.

У судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 та її
представник позовні вимоги підтримали
і просили їх задовольнити, в
обґрунтування позовних вимог
посилалися на обставини, викладені в
уточненій позовній заяві. Проти
задоволення зустрічного позову не
заперечували, просили винести рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

У судовому засіданні позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 у судовому
засіданні зустрічний позов підтримала,
та просила його задовольнити. Проти
задоволення первісного позову не
заперечувала, та просила винести
рішення відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представник відповідача Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська у судовому засіданні
проти задоволення вказаних первісного
та зустрічного позову не заперечувала.

Представники третіх Дніпропетровської
міської ради Конарева С. К. під час
судового засідання позовні вимоги не
визнала, після оголошення перерви у
судове засідання з приводу розгляду
справи та проведення судових дебатів
позивач не з'явилась, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки в судове
засідання не повідомила, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

Представник третьої особи Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, надали суду письмову
заяву про розгляд справи у їх
відсутність.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, вважає, що первісний та
зустрічний позов необхідно
задовольнити за наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини і визначенні відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 31 липня 1969 року
Красногвардійським районним бюро
запису актів цивільного стану було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_4.

Судом також встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 від вказаного шлюбу
народилась ОСОБА_1 (а.с.6).

Судом також встановлено, що на
підставі ордеру № 1638 від 12 січня 1984
року, виданого Виконавчим комітетом
міської ради народних депутатів м.
Дніпропетровська, на підставі списків
Житлово-будівельного кооперативу № 220,
затверджених виконкомом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 09 лютого 1983 року
ОСОБА_7, разом із його сім'єю - дружиною
ОСОБА_4, донькою - ОСОБА_1, було надано
для проживання житлове приміщення, яке
станом на день розгляду справи має
адресу: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Судом також встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_7, як член
кооперативу, за своє життя пайові
внески за спірну квартиру у розмірі 6297
карбованців сплатив в повному обсязі
станом на 08 лютого 1992 року (а.с. 48).

Як вбачається із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 09 січня 2013 року серії НОМЕР_1,
виданого Відділом державної
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис в Книзі реєстрації смерті № 243
(а.с.7).

Відповідно до вимог ст. 15 Закону
України "Про власність" (що діяв на час
виникнення спірних правовідносин) член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

Відповідно до пункту 1 розділу VII
«Прикінцевих положень» Сімейного
кодексу України, цей кодекс набрав
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом, тобто з
01.01.2004р. За загальним правилом дії
законів та інших нормативно-правових
актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції) норми
Сімейного кодексу застосовуються до
сімейних відносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто не раніше
ніж 01.01.2004 року. До сімейних відносин,
які вже існували на зазначену дату,
норми СК застосовуються в частині лише
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС
України (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Таким чином, за змістом зазначених
правових норм матеріального закону, що
діяли на час виникнення права
власності на квартиру у
житлово-будівельному кооперативі,
спірна квартира після повної сплати
пайового внеску стала спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_7.

Статтею 28 КпШС України (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що в разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Внаслідок викладеного, за ОСОБА_4 слід
визнати право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50, 3
кв.м., житловою площею 25,4 кв.м.,
допоміжною площею 21,2 кв.м., яка
складається з двох кімнат житловою
площею 12,0 кв.м. та 13,4 кв.м., кухні площею
7,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної
кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею
7,1 кв.м., коридору площею 1,5 кв.м., комори
площею 0,5кв.м., комори площею 0,6 кв.м.,
комори площею 0,3 кв.м., балкону площею 0,9
кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. на підставі
ст. ст. 22 КпШС України.

З роз'яснень, що містяться у п.11
Постанови пленуму Верховного суду
України "Про практику розгляду судами
України справ про спадкування" від
24.06.1983 року № 4 із змінами та
доповненнями, постановами пленуму
Верховного суду України від 25.12.1992 року
№ 13 та від 25.05.1998 року № 15 вбачається, що
у випадках смерті члена кооперативу
після 01 липня 1990 року відкривається
спадщина, якщо до дня смерті не були
внесені повністю пайові внески, а якщо
на цей час спадкодавцем був повністю
внесений пайовий внесок - спадщина
відкривається відповідно на
квартиру, дачу, гараж, садовий
будиночок, інші будівлі і насадження.

Таким чином, з огляду на наведене, суд
доходить висновку, що після смерті
ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3) відкрилась
спадщина на спадкове майно у вигляді 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця як малолітньої,
неповнолітньої, недієздатної особи або
ж особи, цивільна дієздатність якої
обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4
ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не
заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4 проживали у
спірній квартирі разом із ОСОБА_7 до
моменту його смерті, утримували таке
майно у належному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 спадщину
прийняла вчасно шляхом подачі заяви до
нотаріальної контори, також, вчасно від
спадщини на її користь відмовилась її
мати, ОСОБА_4, що підтверджується її
письмовою заявою до органів нотаріату
(а.с. 50).

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Оскільки після прийняття
спадщини у вигляді пайових внесків та
сплати пайового внеску у повному
обсязі ОСОБА_7 не зареєстрував речове
право на нерухомість в органах
державної влади, як було встановлено
діючим на той час законодавством,
позивач за первісним позовом, як його
спадкоємець позбавлена можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину в нотаріальній конторі та
зареєструвати за собою відповідне
речове право, що підтверджується
Постановою про відмову у вчинені
нотаріальної дії від 01.10.2013 року за вих.
№ 3867/02-31 (а.с.9).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

За вказаних обставин та вимог чинного
законодавства України суд не вбачає
перешкод для визнання за позивачем за
первісним позовом ОСОБА_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 50, 3 кв.м.,
житловою площею 25,4 кв.м., допоміжною
площею 21,2 кв.м., яка складається з двох
кімнат житловою площею 12,0 кв.м. та 13,4
кв.м., кухні площею 7,7 кв.м., вбиральні 1,0
кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м.,
коридору площею 7,1 кв.м. та коридору
площею 1,5 кв.м., комори площею 0,5кв.м.,
комори площею 0,6 кв.м. та комори площею
0,3 кв.м. , балкону площею 0,9 кв.м., лоджії
площею 2,8 кв.м. в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стосовно доводів представника
Дніпропетровської міської ради, щодо
того, що за життя ОСОБА_7 право
власності на спірне майно не було
зареєстровано, а відтак позов не може
підлягати задоволенню, суд зауважує
про наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень. Згідно
зі статтею 3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

З наведеного вбачається, що право
власності, що набуте на відповідне
нерухоме майно до набрання чинності
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" набувається в
порядку, який існував на час його
набуття, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.
За вказаних обставин, суд відхиляє
означені доводи представника
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, необхідно стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені та
документально підтвердженні судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в розмірі 2 078 (дві тисячі сімдесят
вісім) грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_1 понесені та
документально підтвердженні судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в розмірі 2 078 (дві тисячі сімдесят
вісім) грн. 00 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 186, 375,
376, 1268 - 1269 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88,
130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВирішиВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири,- задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 50, 3 кв.м., житловою площею 25,4
кв.м., допоміжною площею 21,2 кв.м., яка
складається з двох кімнат житловою
площею 12,0 кв.м. та 13,4 кв.м., кухні площею
7,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної
кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею
7,1 кв.м., коридору площею 1,5 кв.м., комори
площею 0,5кв.м., комори площею 0,6 кв.м.,
комори площею 0,3 кв.м., балкону площею 0,9
кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

3. Зустрічний позов ОСОБА_4 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_1, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири - задовольнити.

4. Визнати за ОСОБА_4 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 50, 3 кв.м., житловою площею 25,4
кв.м., допоміжною площею 21,2 кв.м., яка
складається з двох кімнат житловою
площею 12,0 кв.м. та 13,4 кв.м., кухні площею
7,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної
кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею
7,1 кв.м., коридору площею 1,5 кв.м., комори
площею 0,5кв.м., комори площею 0,6 кв.м.,
комори площею 0,3 кв.м., балкону площею 0,9
кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. в порядку ст.
22 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
понесені та документально
підтвердженні судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 2 078
(дві тисячі сімдесят вісім) грн. 00 коп.

6. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
понесені та документально
підтвердженні судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 2 078
(дві тисячі сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан