Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/773/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Пляка С.Л.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

26.02.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Чельник О.І.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
апеляційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «ПІК» на
рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «ПІК» про визнання
недійсним договору оренди землі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до СТОВ «ПІК» про
визнання недійсним договору оренди
землі.

Зазначав, що 05 липня 2006 року між ним та
відповідачем було укладено договір
оренди землі, згідно якого він як
орендодавець передав належну йому на
праві власності земельну ділянку
розміром 4,10 га, яка розташована на
території Єлизаветградківської
селищної ради Олександрівського
району Кіровоградської області в
оренду СТОВ «ПІК». 28 листопада 2006 року
договір оренди зареєстрований в
Кіровоградскій регіональній філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» за № 91.

Проте, вказаний договір оренди землі
та акт прийому-передачі земельної
ділянки він особисто не підписував і
нікого не уповноважував на його
підписання. Про наявність договору
йому стало відомо у 2012 році.

Посилаючись на ст.ст.203, 215 ЦК України
просив суд визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки, укладений
між ОСОБА_2 та СТОВ «ПІК», стягнути з
відповідача на його користь судові
витрати по справі (а.с.3-5).

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 13
листопада 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 05 липня 2006
року між ОСОБА_2 і СТОВ «ПІК». Стягнуто з
товариства на користь ОСОБА_2 судові
витрати всього в сумі 1877 грн.26 коп.
(а.с.65-67).

В апеляційній скразі СТОВ «ПІК»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Зазначає, зокрема,
що суд безпідставно вважав
встановленим, що позивач дізнався про
існування договору оренди землі лише у
2012 році, не прийняв до уваги, що позивач
щорічно отримував орендну плату
(а.с.74-77).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримала доводи апеляційної скарги,
а позивач та його представник
заперечили проти них і просили рішення
суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Відповідно до ст.93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638
ЦК України).

Частиною 1 ст.14 Закону України
"Про оренду землі" передбачено, що
договір оренди землі укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, в тому числі
встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи,
позивач на підставі державного акту на
право приватної власності на землю,
виданого 15 липня 2003 року, є власником
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 4,10 га,
розташованої на території
Єлизаветградківської селищної ради
Олександрівського району
Кіровоградської області. Цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с.11).

05 липня 2006 року укладено
договір оренди зазначеної земельної
ділянки із СТОВ «ПІК» строком на 15
років, який зареєстровано у
Державному реєстрі земель 28 листопада
2006 року за № 91 (а.с.6-8). До договору
оренди додано акт прийому - передачі
земельної ділянки від 05 липня 2006 року
(а.с.9).

Відповідно до висновку експерта № 1294
судово-почеркознавчої екеспертизи від
09 жовтня 2013 року підпис від імені
ОСОБА_2 в типовому договорі оренди
землі від 05 липня 2006 року, укладеному
між ОСОБА_2 та СТОВ «ПІК»,
зареєстрованому 28 листопада 2006 року за
№ 91, в графі «орендодавець», а аткож в
акті прийому-передачі земельної
ділянки від 05 липня 2006 року виконаний
не самим ОСОБА_2, а іншою особою. Цей
підпис виконаний з деяким
наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с.53-56).

При дослідженні підписів позивача
встановлені розбіжні ознаки, які є
стійкі, суттєві, виходять за межі
варіантів ознак підписного почерку
ОСОБА_2 і створюють сукупність,
достатню для категоричного висновку
про те, що підпис в договорі оренди та в
акті прийому-передачі земельної
ділянки, від імені ОСОБА_2 виконано не
самим позивачем, а іншою особою.

Як пояснив позивач, він після
отримання державного акту на право
приватної власності на землю, передав
її в оренду підприємству, яке раніше
очолював керівник СТОВ «ПІК». Після
цього підприємство декілька раз
змінювало назву, але керівник
залишався той самий. Про умови договору
оренди його не повідомляли, не
заперечує , що оримував орендну плату. У
2012 році у зв'язку з бажанням розірвати
орендні відносини з відповідачем,
отримав копію договору оренди землі і
дізнався про те, що в оспорюваному
договорі відсутній його підпис. При
отриманні орендної плати, вважав, що
отримує її за попереднім договором,
який укладав з підприємством в особі
нинішнього керівника СТОВ «ПІК».

Враховуючи те, що договір оренди
позивач особисто не підписував,
повноваження на це іншій особі не
надавав, що свідчить про відсутність
волі орендодавця на його укладення, суд
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку про визнання його недійсним.
Підписання договору особою, яка не має
на це повноважень, та відсутність
волевиявлення власника, є підставою
для визнання договору недійсним (ст.ст.
203,215 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що,
позивач на підставі договору оренди
землі, укладеного у 2006 році отримував
орендну плату, а тому безумовно знав
або міг дізнатися про зміст договору,
про його державну реєстрацію, а тому
пропустив строк позовної давності і це
є підставою для відмови в задоволенні
позову, є безпідставними.

Згідно роз'яснень в п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», судам
необхідно враховувати, що виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності.

Крім того, вчинення стороною дії
(одержання орендної плати) без
отримання нею пропозиції укласти цей
договір (оферти) не може підтверджувати
її згоду на укладення цього
договору(ст.ст. 641,642 ЦК України).

Посилання представника відповідача
на те, що отримання орендної плати
свідчить про наступне схвалення
правочину не має правового значення
також з огляду на те, що, як свідчать
матеріали справи, позивач нікого не
уповноважував на підписання договору
оренди землі, тому до спірних
правовідносин не можуть бути
застосовані положення ч.1 ст.241 ЦК
України щодо наступного схвалення
правочину.

Судом вірно встановлено, що позивач
отримав копію договору оренди землі,
укладеного 05 липня 2006 року у 2012 році і з
урахуванням того, що перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється не
з моменту вчинення правочину, а
відповідно до частини першої статті 261
ЦК україни - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, прийшов до
правильного висновку про те, що строк
позовної давності позивачем не
пропущено.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції всебічно і
повно з'ясував обставини справи, дав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «ПІК»
відхилити.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 13
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: