У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук
С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Буцяка
З.І.

секретар судового засідання:
Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського
міського суду Рівненської області від
23 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна спільної сумісної
власності подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 23 січня 2014 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя задоволено частково, а
зустрічний позов задоволено повністю.

Поділено майно належне на праві
спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
виділивши у власність ОСОБА_1:
телевізор марки "LG" (вартістю 1000 грн.),
стіл кухонний (вартістю 300 грн.),
легковий автомобіль марки "Dacia Logan" 2008
року випуску реєстраційний номер
НОМЕР_1 (вартістю 61316,88 грн.), а всього
майна на загальну суму 62616,88 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2
електроплиту марки "Ардо" (вартістю 1300
грн.), телевізор "SVS" (вартістю 1000 грн.),
кімнатні меблі (стінка) - вартістю 3000
грн., а всього майна на загальну суму 5300
грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
28658,44 грн. компенсації різниці у
вартості присудженого майна, з
урахуванням компенсації ? частки у
праві власності на автомобіль марки
"Dacia Logan" 2008 року випуску реєстраційний
номер НОМЕР_1 та 980,58 грн. судових витрат.

У решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
відмовлено, через недоведеність
позовних вимог.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на його
незаконність, оскільки рішення
постановлено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.
При поділі майна судом не враховані
докази по справі та покази свідків щодо
придбання вказаних у первісному позові
речей які є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
первісного позову.

Рішення суду в частині задоволення
зустрічного позову не оскаржується.

В заперечені на апеляційну скаргу
відповідач-позивач вказує, що рішення
суду законне та обґрунтоване, просить
залишити його без зміни.

В судове засідання належно
повідомлений позивач не з'явився, а
подав клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із
перебуванням у відрядженні в м. Києві,
але ніяких підтверджуючих документів з
даного приводу суду не надав, в зв'язку
з чим колегією суддів причини його
неявки в судове засідання визнано
неповажними та прийнято рішення про
розгляд справи у відсутності позивача.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи
і це встановлено судом, сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
27.08.1995 року по 20.06.2011 року. Шлюб
розірвано на підставі рішення суду від
20 червня 2011 року, яке набрало законної
сили 30 червня 2011 року.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до норм ст. 57 Сімейного
кодексу України суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Пленум Верховного Суду України
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21 грудня
2007 року №11 роз'яснив, якщо за час
окремого проживання подружжя після
фактичного припинення шлюбних
відносин спільне майно його членами не
придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57
Сімейного кодексу України може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте кожним з них за
цей період та за вказаних обставин, і
провести поділ тільки того майна, що
було їхньою спільною власністю до
настання таких обставин.

Отже, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи щодо обсягу спільно
нажитого майна, з'ясовував джерело і
час його придбання та обґрунтовано
виходив із положень ст. ст. 70, 61 СК
України.

На підтвердження такого висновку
в рішенні наведенні відповідні мотиви
та докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд
невірно дійшов висновку, що диван,ліжко
холодильники «Мінськ» та «Самсунг»,
журнальний стіл, меблі в прихожу
кімнату та кухню, шафа-купе є спільною
сумісною власністю сторін, як подружжя,
не заслуговують на увагу, оскільки
докази того, що спірне майно було
придбане сторонами за спільні кошти та
під час спільного проживання як
подружжя в матеріалах справи відсутні.
Навпаки із матеріалів справи
вбачається, що меблі для кухні,
шафа-купе придбані відповідачкою після
припинення шлюбу.

Покликання апеляційної скарги на те, що
суд при постановлені рішення дав
неправильну оцінку пред'явленим
доказам не заслуговують на увагу,
оскільки у відповідності з вимогами
ст.212 ЦПУ України суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування указаних висновків суду,
апеляційна скарга не містить.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського
суду від 23 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :