У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
(далі - ПАТ «Енергобанк») до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 15
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 11 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПАТ «Енергобанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 9 липня 2008 року із
ОСОБА_3 було укладено договір про
іпотечний кредит, із внесеними
договором від 1 вересня 2008
року змінами, за яким йому надано у
кредит 340 тис. грн терміном до 9
липня 2013 року зі сплатою 22 % річних з
погашенням заборгованості щомісячними
платежами. На забезпечення виконання
цього зобов'язання у той же день банком
із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
окремі договори поруки. Позичальник, як
і поручителі, зобов'язання за вказаними
договорами належним чином не
виконували, унаслідок чого виникла
заборгованість, яка за розрахунком
банку, складала 703 902 грн 43 коп., у тому
числі: борг за кредитом в сумі 317 333 грн 32
коп., борг за процентам в сумі 306 420 грн 03
коп., пеня в сумі 80 149 грн 08 коп.

У звґязку з цим позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь вказану суму кредитної
заборгованості, а також понесені ним
судові витрати.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 15 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 11 жовтня 2013 року, позов ПАТ
«Енергобанк» задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Енергобанк» суму
заборгованості за договором про
іпотечний кредит від 9 липня 2008 року,
яка станом на 24 квітня 2013 року
становила 703 902 грн 43 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню в частині
позовних вимог ПАТ «Енергобанк» до
ОСОБА_3

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що у порушення умов договору про
іпотечний кредит та договорів поруки
позичальник, як і поручителі, свої
зобов'язання належним чином не
виконали, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідачів; строк позовної
давності позивачем не пропущено, так як
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку зобов'язання, тобто з
9 липня 2013 року.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом установлено, що 9 липня 2008 року
між акціонерним банком «Енергобанк»
(далі - АБ «Енергобанк»),
правонаступником якого є
ПАТ «Енергобанк», та ОСОБА_3 було
укладено договір про іпотечний кредит,
із внесеними договором від 1 вересня 2008
року змінами, за яким йому надано у
кредит 340 тис. грн терміном до 9 липня 2013
року зі сплатою 22 % річних з
погашенням заборгованості щомісячними
платежами.

На забезпечення виконання цього
зобов'язання у той же день між
АБ «Енергобанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5
було укладено окремі договори поруки.

Позичальник, як і поручителі,
зобов'язання за вказаними договорами
належним чином не виконували,
унаслідок чого виникла заборгованість,
яка за розрахунком банку, складала 703 902
грн 43 коп., у тому числі: борг за
кредитом в сумі 317 333 грн 32 коп., з яких
прострочена заборгованість складає
300 333 грн 51 коп.; борг за процентам
в сумі 306 420 грн 03 коп., з яких
прострочені проценти складають 302 785
грн 91 коп.; пеня в сумі 80 149 грн
08 коп.

Згідно з п. п. 2.4 - 2.7 договору погашення
кредиту і сплата процентів за
користування кредитом здійснюється
позичальником частинами - щомісячними
платежами у розмірах та у строки,
передбачені графіком платежів.

Пунктом 10.1 передбачений строк дії
договору до моменту виконання
сторонами взятих за договором
зобов'язань.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у
ст. 1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК
України).

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. При цьому кожен щомісячний
платіж є окремим зобов'язанням.

З огляду на наявні у матеріалах справи
вимогу до ОСОБА_3 про сплату
заборгованості за кредитом (а.с. 30),
розрахунки (а.с. 36 - 39), він перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту з липня 2008 року, а з
позовом до суду банк звернувся у травні
2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
представником ОСОБА_3 до суду першої
інстанції було подано заяву про
застосування позовної давності (а.с. 90).

Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право у примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
початок перебігу позовної давності з 9
липня 2013 року (з визначеної судом дати
закінчення дії договору про іпотечний
кредит) та відсутність підстав для
застосування позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на вказані вимоги закону
та обставини справи уваги не звернули,
безпідставно не взяли до уваги доводів
представника ОСОБА_3 стосовно
необхідності обчислення строку
позовної давності з моменту невнесення
першого внеску за договором про
іпотечний кредит; не встановили з якого
платежу ОСОБА_3 порушив умови договору
та не визначили трирічний строк
позовної давності з цього моменту.

Касаційна скарга ОСОБА_3 в частині
оскарження судових рішень щодо
позовних вимог ПАТ «Енергобанк» до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягає
задоволенню, так як вони судові рішення
не оскаржують, повноважень
представляти їх інтереси ОСОБА_3 суду
не надані.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення в частині
позовних вимог ПАТ «Енергобанк» до
ОСОБА_3 не відповідають вимогам ст. ст.
212 - 214 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 15 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 11 жовтня
2013 року в частині позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» до ОСОБА_3 скасувати,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська