У Х В А Л А

17 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Панько В.Ф.

суддів -Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Виноградівського районного суду від 18
грудня 2013 року по справі за заявою
ОСОБА_2 про забезпечення позову,
поданого до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

Вищевказаною ухвалою задоволено заяву
ОСОБА_2 про забезпечення позову:
встановлено заборону відчуження
рухомого та нерухомого майна,
належного на праві власності ОСОБА_3,
ОСОБА_1, а в тому числі заборону
відчуження житлового будинку з
надвірними спорудами та земельної
ділянки, розташованих за адресою
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 оскаржила цю ухвалу, порушила
питання про її скасування та ухвалення
нової про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Апелянтка в судове засідання не
явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Тому суд розглянув справу у її
відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

В судовому засіданні представник
позивача вважав, що підстав для
задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції мотивував
свій висновок тим, що повідомлені
позивачем обставини дають підстави
вважати, що у разі невжиття заходів
забезпечення позову, і якщо такий буде
задоволено, виконання рішення суду
може бути утрудненим або взагалі
неможливим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що відповідачка не причетна до
взяття боргу ОСОБА_3 від ОСОБА_2,
формальне зазначення її як відповідача
не може слугувати підставою для арешту
належного їй майна; також вказує, що при
винесенні оскаржуваної ухвали, суд
першої інстанції не дослідив
обставини, які б давали підстави для
арешту належного їй майна та не
зазначив в мотивувальній частині
ухвали посилання на наявні докази та
вимоги закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за
заявою сторони має право вжити заходи
до забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу
та надав суду копію розписки на
підтвердження своїх вимог. Також
ОСОБА_2 звернувся з заявою про
забезпечення вищевказаного позову з
підстав, передбачених ст.151 ЦПК України.

Оскільки між сторонами наявний
майновий спір, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
задоволення заяви позивача про
забезпечення позову, що і було зроблено
судом першої інстанції.

Керуючись п.1 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Виноградівського районного
суду від 18 грудня 2013 року - залишити в
силі.

Ухвала остаточна до оскарження не
підлягає.

Головуючий :

Судді :