СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Панченка М.М., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
16 жовтня 2013р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про поділ майна,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про визнання спільною
сумісною власністю його та відповідача
10 400грн., які ним сплачені за договором
на туристичне обслуговування
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Україна Тревел
Груп» 9 липня 2012р. та стягнути з
відповідача 5 200грн., які ним були
сплачені особисто.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 23 березня
2012р. уклав шлюб з відповідачем. Під час
шлюбу 7 липня 2012р. він уклав договір на
туристичне обслуговування з ТОВ
«Україна Тревел Груп» у період з 19
липня 2012р. по 27 липня 2012р., до якого у
якості туриста також була включена і
відповідач.

Позивач зазначав, що 9 липня 2012р. вніс до
каси товариства особисті кошти у сумі 10
400грн. Оскільки зазначений договір був
укладений в інтересах сім'ї, однак
кошти були його особисті, даним
договором скористалася і відповідач,
тому повинна відшкодувати йому
половину сплаченої вартості, оскільки
рішенням суду їх шлюб розірвано.

Рішенням суду від 16 жовтня 2013р. у позові
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на неповне
дослідження судом обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення відповідача та її
представника, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що з 23 березня 2012р.
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано рішенням
Дарницького районного суду м. Києва.

Вказані обставини зазначені позивачем
у позовній заяві і відповідачем не
заперечувалися.

7 липня 2012р. між ТОВ «Україна Тревел
Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про
надання комплексу туристичних послуг,
на підставі якого сторони здійснили
поїздку до Єгипту у період з 19 липня по
27 липня 2012р. Вартість поїздки складала
10 400грн., які

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/2318/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Каліушко
Ф.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.оплатив позивач 9
липня 2012р. (с.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
його

- 2 -

безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає обставинам
справи, наданим сторонами доказам та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 2 статті 61 СК України
визначено, що об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджається майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
Частина друга даної норми визначає, що
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого подружжя.

За таких обставин, відсутні правові
підстави для прийняття окремого
судового рішення стосовно визнання
грошових коштів, які були внесені
позивачем при оплаті договору про
надання туристичних послуг 9 липня 2012р.,
спільним майном подружжя - сторін по
справі.

Туристична поїздка була здійснена, як
позивачем, так і відповідачем, що
свідчить про те, що подружжя
розпорядилося своїм спільним майном за
згодою між собою, а договір був
укладений в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем суду першої інстанції не
було надано доказів того, що грошові
кошти, внесені ним 9 липня 2012р. на оплату
туристичної поїздки, були його
особистими коштами.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 16 жовтня 2013р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: