Справа № 462/8416/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2014 року

м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в
складі:

головуючого-судді:
Постигач О.Б.

при секретарі:
Юрчишин О.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_2,
третя особа - Львівська міська рада про
демонтаж цегляного сараю,-

в с т а н о в и в:

Позивач Залізнична районна
адміністрація ЛМР звернувся з позовом
до відповідача ОСОБА_2, третя особа -
Львівська міська рада про демонтаж
самочинно встановленого на землях
комунальної власності міста у подвір'ї
будинку АДРЕСА_1 цегляний сарай
розміром 5,50х6,00м.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що 01.06.2012 р.
Залізничною районною адміністрацією
винесено розпорядження "Про самочинне
будівництво здійснене гр. ОСОБА_2.",
відповідно до якого відповідача,
мешканця квартири АДРЕСА_1 зобов'язано
в термін до 20.06.2012 року демонтувати
цегляний сарай розм..3,50х4,00 м, самочинно
побудований на землях комунальної
власності міста в подвір'ї будинку
АДРЕСА_1. Відповідач вказаного
розпорядження не виконав, а тому
позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позові, просив
позов задовольнити. Додатково пояснив,
що розпорядження Залізничної районної
адміністрації від 01.06.2012 р. "Про
самочинне будівництво, здійснене гр.
ОСОБА_2." є законне, обґрунтоване та
підлягає виконанню.

В судовому засіданні відповідач проти
позову заперечив, посилаючись на
письмові заперечення, долучені до
матеріалів справи. Пояснив, що він
такої самочинної будови сараю не
здійснював. Вказав, що сарай
побудований забудовником (власником)
цього будинку ще у 1959 році та наданий у
користування батькам позивача. Просив
суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, оглянувши
матеріали справи, дослідивши та
оцінивши зібрані в сукупності докази
по справі, суд приходить до висновку, що
в позові слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до довідки з місця
проживання про склад сім'ї і реєстрацію
квартира АДРЕСА_1 в приватній власності
та в ній зареєстровані ОСОБА_2, 1959 р.н.,
ОСОБА_5, 1933 р.н.

Розпорядженням Залізничної районної
адміністрації від 01.06.2012 року № 411 "Про
самочинне будівництво здійснене гр.
ОСОБА_2.", зобов'язано відповідача,
мешканця квартири АДРЕСА_1 зобов'язано
в термін до 20.06.2012 року демонтувати
цегляний сарай розм.. 3,50 х 4,00 м,
самочинно побудований на землях
комунальної власності міста в подвір'ї
АДРЕСА_1.

За ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване
майно

може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Дана частина
закріплює широке коло можливостей для
узаконення самочинно побудованих
об'єктів. Необхідними умовами такого
узаконення є: відведення для цієї мети
в установленому порядку
забудовнику земельної ділянки,
відсутність заперечень з боку власника
(користувача) земельної ділянки,
відсутність порушення в результаті
самочинної забудови прав інших осіб.

З долучених до матеріалів справи
проекту благоустрою ділянки
(будівництво: сараїв, вбиралень,
гаражів для автомобілів особистого
користування, озеленення, вуличні
доріжки та тротуари) в т.ч. по АДРЕСА_1
від травня 1958 року, викопіювання з
плану м. Львова від 1989 року, вбачається,
що по АДРЕСА_1 сара1 будувався не
відповідачем, а відділом капітального
будівництва заводу п/я №125.

Згідно листа ОКП „БТІ та ЕО" № 6347 від
25.07.11р. відповідно до наявних в
інвентаризаційних матеріалах
документів на території
будинковолодіння АДРЕСА_1 було
розміщено п'ять сараїв під літ. „Б" -
площею 14.4 кв.м., літ. „В" - площею 2.0 кв.м.,
літ. „Г" - площею 5.1 кв.м., літ. „Д" -
площею 3.6 кв.м., літ. „Е" - площею 4.4 кв.м..
Інвентаризація даних об'єктів була
проведена у 1971 році.

Крім того, як вбачається із
акту-попередження від 12.03.2012р.,
винесеного відносно ОСОБА_2 щодо
здійснення ним самочинного
будівництва сараю, таке будівництво
виявлено 12.03.2012р., однак будівельні
роботи розпочато у 1959 р.

Частиною 1 ст.376 ЦК України визначено,
що житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України
знесення (демонтаж) самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише за наявності відповідних підстав.
У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших
осіб, істотного порушення будівельних
норм і правил суд за позовом
відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
може постановити рішення, яким
зобов'язати особу, яка здійснила
(здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову. Якщо проведення
такої перебудови є неможливим або
особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від її
проведення, таке нерухоме майно за
рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Умовою для прийняття рішення про
демонтаж є те, що така будівля
суперечить суспільним інтересам
або порушує права інших осіб,
істотно порушує будівельні норми і
правила.

Доказів на підтвердження таких
обставин позивачем Залізничною
районною адміністрацією та третьою
особою Львівською міською радою суду
не подано, так само як ін. не
підтверджено будівництво вказаного
сараю самим відповідачем.

Як вбачається з розпорядження
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради № 411 від
01.06.2012р., яким зобов'язано ОСОБА_2
демонтувати цегляний сарай розм.. 3,50 х
4,00 м, самочинно побудований на землях
комунальної власності міста в подвір'ї
АДРЕСА_1, таке винесене керуючись
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 09.09.2011р. №835
„Про затвердження Положення про
порядок врегулювання питань
самочинного будівництва у м. Львові".

Закони та інші нормативні документи
діють з дня набрання чинності і не
мають зворотної дії у часі.

Відтак застосування даного положення є
безпідставним, оскільки будівництво
сараю здійснене ще в 1959 р.

Крім того, згідно розпорядження
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради № 411 від 01.06.2012
р. відповідача зобов'язано демонтувати
цегляний сарай розм.. 3,50 х 4,00 м, а в
позовній заяві позивач просить
демонтувати самочинно встановлений на
землях комунальної власності міста у
подвір'ї будинку АДРЕСА_1 цегляний
сарай розміром 5,50 х 6,00м.

Також суд не приймає до уваги долучені
до матеріалів справи копії
попередження ЛКП „Сигнівка"
адресовані ОСОБА_2 про необхідність
демонтувати цегляний сарай, оскільки
такі складені „15" червня 2012 року, а
датою розписки про їх отримання є „13"
червня 2012 року.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
переконання, що проведене будівництво
є самочинним, однак враховуючи те, що
його будівництво проведене ще в 1959
році, здійснене не відповідачем ОСОБА_2,
на сьогоднішній день є завершеним, є
недоцільним проведення демонтажу. Тому
в позові Залізничної районної
адміністрації про демонтаж самочинно
встановленого цегляного сараю слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.3,4,6, 209, 294 ЦПК України,
ст.ст. 382,383 ЦК України

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
через Залізничний районний суд м.
Львова.

Суддя
Постигач О.Б.