АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8248/14 Справа № 175/6277/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "ВТБ ОСОБА_4" в особі Дніпропетровської регіональної дирекції про визнання права власності на грошові кошти та зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства "ВТБ ОСОБА_4" в особі Дніпропетровської регіональної дирекції, третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину коштів, покладених на тимчасове зберігання до індивідуального банківського сейфу, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на грошові кошти у розмірі 137000 гри., які було покладено ОСОБА_5 у банківський сейф, який було орендовано за договором оренди індивідуального сейфа №0104/4 від 10. Об. 2010 року; зобов'зати Дніпропетровську регіональну дирекцію Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» передати йому, ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 137000 грн.,

В обґрунтування позову вказав, що 10 червня 2010 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір № 0104/4 оренди індивідуального сейфа, за яким банк надавав ОСОБА_5 та ОСОБА_3 індивідуальний сейф для зберігання цінностей на строк з 10.06.2010 р по 09.09.2010 р.

10.06.2010 року ОСОБА_5 до орендованого сейфу було покладено суму грошових коштів у розмірі 137000 грн. Даний договір було укладено з ініціативи ОСОБА_3, оскільки 29.05.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено попередній договір купівлі продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 мав намір до 29.08.2010 року укласти із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, який визначено попереднім договором. ОСОБА_3, яка фактично займалась процедурою відчуження вищевказаної нерухомості для гарантування повного розрахунку за нерухомість запропонувала відкрити договір оренди банківського сейфу, в який би він, ОСОБА_7 поклав 137000 грн. Однак у зв'язку із поганим станом свого здоров'я, договір оренди банківського сейфу фактично укладався його дружиною ОСОБА_5, яка особисто поклала у банківську ячейку 137 000 грн. Однак з вини ОСОБА_3 договір купівлі-продажу так укладено і не було, у зв'язку із чим він звернувся до останньої із проханням з'явитись до банківської установи для вилучення грошових коштів із сейфу.

Відповідачка прохання проігнорувала, на теперішній час відповідачка не визнає його право на вищевказані грошові кошти, з'являтись до банківської установи для вилучення їх із сейфу відмовляється. На теперішній час грошові кошти із сейфу вилучені для подальшого зберігання в сховищах банку.

За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом в якому просила визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів загальна сума яких складає 137000,00 грн., та які за ОСОБА_4 оренди індивідуального сейфа №0104/4 від 10.06.2010 року було покладено на зберігання до Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції.

Зобов'язати Дніпропетровську регіональну дирекцію Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» передати їй, ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 68500 грн., які було вилучено |із сейфу № 50 та передано до подальшого зберігання у сховищах Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції.

В обґрунтування зустрічного позову вказала, що 10.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції та нею, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, було укладено Договір №0104/4 оренди індивідуального сейфа (для Співвласників) № 50 від якого кожен з них отримав по ключу № 50. За даним ОСОБА_4 надавав сторонам індивідуальний сейф для зберігання цінностей на строк з 10.06.2010 року по 09.09.2010 року. Основною умовою, про яку вона домовилася з ОСОБА_5 це право доступу до орендованого ними банківського сейфу тільки за умови їх одночасної присутності, оскільки сейф є «гарантом» виконання їх домовленостей щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу належного їй домоволодіння № 36 по вул. Польовій в селі Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Загальна сума, яку вони поклали на зберігання до сейфу склала 137 000 грн.

ОСОБА_2 безпідставно відмовився купувати домоволодіння. Його дружина навмисно принципово не зявляється до банківської установи для вилучення ними їх грошей, щоб вона не мала можливості повернути, внесені нею 96000 грн. подвійного авансу та 500 грн. застави за ключ від сейфу, адже ОСОБА_5 бажає забрати і свій аванс, і її подвійний аванс. На теперішній час грошові кошти із сейфу вилучені для подальшого зберігання в сховищах Банку, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину грошових коштів у розмірі 137000 грн., покладених ОСОБА_5 на зберігання у банківський сейф до Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції, який було орендовано за договором оренди індивідуального сейфа № 0104/4 від 10 червня 2010 року.

Зобов'язано Дніпропетровську регіональну дирекцію Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» передати ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі 68500 грн., які було покладено ОСОБА_5 на зберігання у банківський сейф до Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції, який було орендовано за договором оренди індивідуального сейфа № 0104/4 від 10 червня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину грошових коштів у розмірі 137000 грн., які було покладено ОСОБА_3 на зберігання у банківський сейф до Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції, який було орендовано за договором оренди індивідуального сейфа № 0104/4 від 10 червня 2010 року.

Зобовязано Дніпропетровську регіональну дирекцію Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» передати ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 68500 грн., які було вилучено із сейфу №50 та передано для подальшого зберігання у сховищах Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особіДніпропетровської регіональної дирекції.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2 та з Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції на користь ОСОБА_3 по 228 грн. 33 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 та з Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції по 342 грн. 50 судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на грубе порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення вимог за первісним позовом змінити,задовольнивши його позов у повному обсязі, а в частині задоволення вимог за зустрічним позовом скасувати та відмовити у задоволені зустрічного позову повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ ОСОБА_4» в особі Дніпропетровської регіональної дирекції та ОСОБА_3 і ОСОБА_5, було укладено Договір № 0104/4 оренди індивідуального сейфа (для співвласників) № 50, відповідно до якого ВАТ «ВТБ ОСОБА_4» надав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в оренду індивідуальний сейф для зберігання цінностей на строк з 10 червня 2010 року по 09 вересня 2010 року.

Згідно правил користування індивідуальними сейфами та спільної заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_5 право доступу до сейфу у сторін виникає тільки за умови присутності обох сторін одночасно. В даному індивідуальному сейфі знаходяться грошові кошти в сумі 137000 грн., які є предметом укладення попереднього договору купівлі-продажу будинку №36 по вул. Польовава с.Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

На теперішній час грошові кошти із сейфу вилучені для подальшого зберігання їх в сховищах Банку, що підтверджується листом Дніпропетровської регіональної дирекції ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» №8 65/500-2 від 04.04.2013 року.

В ОСОБА_4 № 0104/4 оренди індивідуального сейфа (для співвласників) частки грошових внесків не зазначені.

Під час розгляду справи ні позивач, ні відповідач не довели суду належними та допустимими доказами, який саме розмір грошових коштів був зроблений кожним з них до сховищ банку особисто, а тому висновок суду про презумпцію рівності часток в спільній (як сумісній так і частковій) власності, на підставі вимог ст.ст.357,358 ЦК України є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що раніше між сторонами розглядався аналогічний спір про той саме предмет і з тих саме підстав, рішення по якому набрало законної сили та за результатами розгляду якого ОСОБА_3 було відмовлено у позові, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянт помилково вважає, що правові підстави заявлених позовів є однаковими.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному обємі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду та безпідставності приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: