Справа №487/3621/13-ц 11.02.2014 11.02.2014 11.02.2014
Провадження №22ц/784/312/14 Головуючий в
першій інстанції Гаврасієнко В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участю представника ДВС
Ульянова О.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 26 листопада 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_4

до

публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»),

Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
відділ ДВС),

Приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція»),

ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

про визнання прилюдних торгів
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

23 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», відділу ДВС, ПП «СП «Юстиція»
та ОСОБА_6 про визнання прилюдних
торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1,
які проведені 18 січня 2012 року,
недійсними.

Позивачка зазначала, що 05 квітня 2011
року Центральним районним судом м.
Миколаєва було видано виконавчий лист
№ 2-1-3872 про стягнення з неї, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 в солідарному порядку на
користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 313 929 грн. 12 коп. Вказаний
виконавчий лист перебував на
примусовому виконанні у відділі ДВС. 25
травня 2011 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС було проведено
опис вищезазначеного нерухомого майна,
про що було складено відповідний акт.
Згідно висновку ТОВ «Українська
експертна група» ринкова вартість
зазначеної квартири станом на 14 липня
2011 року становила 341 000 грн. Реалізація
вказаного нерухомого майна була
доручена ПП «СП «Юстиція», яким 18 січня
2012 року вищезазначена квартира була
реалізована з третіх прилюдних торгах
за 201 780 грн., про що було складено
відповідний протокол, згідно якого
переможцем стала ОСОБА_6 Вважала, що
проведення державним виконавцем
другої переоцінки майна та третіх
торгів суперечить Прикінцевим
положенням Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг», яким
внесені зміни до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про іпотеку», так як кредитний
договір, виконання якого було
забезпечено іпотекою спірної квартири,
був укладений 24 вересня 2008 року. Також
вважала, що державний виконавець
самовільно змінив спосіб виконання
рішення суду, оскільки виданий судом
виконавчий лист не містить вказівок
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та такого рішення суду не було.
Реалізуючи квартиру не як іпотечне
майно, державний виконавець не вчинив
дії щодо розшуку іншого майна, що
передбачено ст. 63 ЗУ «Про виконавче
провадження», а тому торги повинні були
відбуватися за загальними правилами
передбаченими Тимчасовим положенням
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02
листопада 1999 року за № 745/4038 (далі -
Положення). Посилаючись на
вищезазначене, позивачка просила позов
задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі. На
думку апелянта рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відділу ДВС, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 05
квітня 2011 року Центральним районним
судом м. Миколаєва було видано
виконавчий лист № 2-1-3872 про стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в солідарному
порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» заборгованості за кредитним
договором від 24 вересня 2008 року в
розмірі 313 929 грн. 12 коп. Виконання цього
договору було забезпечено договором
іпотеки, предметом якої стала спірна
квартира.

14 квітня 2011 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС відкрито
виконавче провадження щодо
примусового виконання вищезазначеного
виконавчого листа виданого за рішенням
суду про стягнення заборгованості за
кредитним договором. 25 травня 2011 року
державним виконавцем відділу ДВС було
проведено опис та арешт майна, а саме -
квартири АДРЕСА_1, належного ОСОБА_4
Вказане майно було реалізовано 18 січня
2012 року на прилюдних торгах після
проведення двох уцінок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, за
винятком майна, вилученого за законом з
обігу, здійснюється спеціалізованими
організаціями, які залучаються на
тендерній (конкурсній) основі, на
підставі договорів між Державною
виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах та комісійних засадах.

Прилюдні торги - це продаж майна, на яке
звернено стягнення і яке підлягає
реалізації. Під час проведення
прилюдних торгів укладається угода про
передачу майна у власність, сторонами
якої, з одного боку, є покупець - учасник
прилюдних торгів, котрим може бути
фізична чи юридична особа, а з другого -
продавець - відділ ДВС в особі
спеціалізованої організації, яка
організовує та провадить ці прилюдні
торги за договором з Державною
виконавчою службою. Власником цього
майна стає покупець, котрий
запропонував за нього у ході торгів
найвищу ціну.

Враховуючи, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, така угода може
визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладання, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 передбачені певні
правила проведення торгів, а саме:
визначення процедури підготовки
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення в
неналежному виданні або порушення
строків його опублікування;
невідповідність змісту цього
повідомлення вимогам, встановленим п.
3.6 цього положення); регулювання
порядку їх проведення (відмову в
допуску до участі в торгах учасників,
які виконали умови допуску до торгів;
допуск до участі учасників, які не
виконали умови допуску до торгів;
порушення процедури проведення торгів)
та правила, які стосуються оформлення
кінцевих результатів торгів
(підписання протоколу про проведення
прилюдних торгів особою, яка не є їх
переможцем, або його підписання на
інших умовах, ніж це було запропоновано
переможцем торгів).

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
підставами для пред'явлення позову про
визнання прилюдних торгів недійсними
позивачка зазначає недодержання
державним виконавцем вимог ЗУ «Про
виконавче провадження».

Але, що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених ЗУ
«Про виконавче провадження», до
призначення прилюдних торгів, у тому
числі щодо накладення арешту на майно
боржника, яке є предметом іпотеки,
визначення вартості чи уцінки майна з
порушенням ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про виконавче
провадження» (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57
цього Закону), невчинення державним
виконавцем дій спрямованих на розшук
майна боржника, зміна ним способу
виконання рішення, то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7
ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст.
57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що передача державним виконавцем
спірної квартири, яка є предметом
іпотеки, для реалізації на публічні
торги за загальними правилами
призвело до порушення процедури
проведення торгів є безпідставними.

Так, ЗУ «Про виконавче провадження»
визначено загальні правові основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання та
компетенцію, а також визначено
учасників виконавчого провадження,
закріплено їхнє права та обов'язки, у
тому числі право стягувачів і
боржників та інших учасників
виконавчого провадження на оскарження
дій (бездіяльності) державного
виконавця та порядок цього оскарження.

Зміст цього Закону не встановлює
порядок та правила проведення
публічних торгів, а лише закріплює
такий спосіб реалізації майна, як його
продаж на прилюдних торгах.

Тобто, державний виконавець здійснює
лише підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів, а самі прилюдні торги
з реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір.

Проте, матеріали справи не містять
доказів порушення спеціалізованою
організацією правил проведення
публічних торгів.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та інші доводи є безпідставними і не
підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову є законним і обґрунтованим.

Проте, відмовляючи в задоволенні
позову по суті, суд помилково зазначив
ще одну підставу відмови в задоволенні
позову - пропуск строку позовної
давності для звернення до суду з цим
позовом.

Тому, колегія суддів вважає, що з
мотивувальної частини рішення
необхідно виключити висновок суду
щодо пропуску позивачкою строку
позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає зміні
з виключенням з мотивувальної частини
висновку щодо пропуску строку позовної
давності.

В іншій частині зазначене рішення суду
є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 листопада 2013 року
змінити в частині.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 листопада 2013 року
висновок про пропуск позивачкою строку
позовної давності.

В іншій частині зазначене рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді