Номер провадження № 22-ц/785/2356/14
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Татарунарського районного суду
Одеської області від 03 грудня 2013 року, -

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_3, про стягнення
матеріальні витрати у розмірі 850 грн. 30
коп., пов'язані із розглядом іншої
цивільної справи, а також стягнути з
відповідача моральну шкоду у сумі 1700
грн. В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що при розгляді
справи №2-88/12 апеляційним судом
Одеської області не було вирішено
питання про стягнення з ОСОБА_3
понесених судових витрат, до яких
відносяться судовий збір за подання
апеляційної скарги, витрати на проїзд,
на отримання правової допомоги та інші
витрати, пов'язані із участю у судових
засіданнях. Крім того, ОСОБА_2 зазначила
про погіршення стану здоров'я,
перенесені моральні страждання під час
розгляду справи в судах першої та
апеляційної інстанції, що є підставою
для відшкодування їй моральної шкоди.

Рішенням Татарунарського районного
суду Одеської області від 03 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 04 грудня 2012 року задоволено
частково апеляційну скаргу ОСОБА_2,
скасовано рішення Саратського
районного суду Одеської області від 03
квітня 2012 року у частині вирішення
вимог про захист честі, гідності та
ділової репутації і стягнення
моральної шкоди, а також відмовлено
ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_2
про захист честі, гідності та ділової
репутації і стягнення моральної шкоди
(а.с. 20, 21).

З резолютивної частини вказаного
рішення суду вбачається, що при його
ухваленні судом апеляційної інстанції
не вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. При цьому до витрат, пов'язаних
з розглядом судової справи належать
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача (ч.3 ст.79 ЦПК
України).

У разі коли питання про судові витрати
не було вирішено при ухваленні рішення,
суд, що його ухвалив, вирішує це питання
відповідно до пункту 4 частини першої
статті 220 ЦПК України за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухваленням додаткового
рішення. У цьому зв'язку питання про
судові витрати не можуть вирішуватись
іншим судом або шляхом пред'явлення
позову в іншій справі. Викладена
правова позиція міститься, зокрема, у
п.12 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції».

Вирішення питання розподілу судових
витрат по згаданій вище цивільній
справі знаходиться в компетенції суду
що розглядав справу, та до якого
позивач має можливість звернутися, а не
до іншого місцевого суду Одеської
області.

Згідно з п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів в суді є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

При цьому ч.1 ст.1166 ЦК України визначено,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відшкодування ОСОБА_2 майнової
шкоди з боку ОСОБА_4 може бути
присуджено лише у разі доведеності
факту завдання такої шкоди саме
відповідачем та встановлення її
розміру.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Аналогічне право на звернення до суду
передбачається ч.1 ст.3 ЦПК України.

Звернення ОСОБА_4 до Саратського
районного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
стягнення моральної шкоди є одним із
способів реалізації конституційного
права на звернення до суду і не завдало
майнової шкоди позивачу.

Позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження розміру майнової шкоди.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

При цьому відповідно до ч.3 ст.23 ЦК
України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршенням здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Випадки
відшкодування шкоди незалежно від вини
заподіювача встановлені частиною 2
цієї статті. До них відносяться:
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки, та
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Звернення ОСОБА_4 з позовом до суду до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації не є протиправним
діянням й саме по собі не спричиняє
порушення передбачених Конституцією
України та Цивільним кодексом України
особистих немайнових прав, на що
посилається позивач, а відтак не
спричиняє моральної шкоди.

Інших доказів на підтвердження
наявності такої шкоди, протиправності
дій відповідача, його вини в заподіянні
шкоди ОСОБА_2 суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про
неправомірність висновків суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Як в суді першої інстанції так і при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції позивач не довів заподіяння
йому діями відповідача як матеріальної
так і моральної шкоди. Доводи, наведені
в апеляційній скарзі, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди заявника з висновками суду
першої інстанції з їх оцінкою.

При постановленні ухвали, колегія
стягує з ОСОБА_2 в доход держави судовий
збір в розмірі 114 грн. 70 коп. не
сплачених при поданні апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Татарунарського районного
суду Одеської області від 03 грудня 2013
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави
судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич