АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/520/14
Головуючий І інстанції -
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 26 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання розірвання
договору недійсним, треті особи:
ОСОБА_4, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5,
-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернулась до Московського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_3 про визнання розірвання
договору дарування недійсним. В
обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що вона є власником 25/200
частин домоволодіння АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель. Співвласником цього ж
домоволодіння з частиною 41/100 є ОСОБА_4 18
вересня 2009 року ОСОБА_4 подарував свою
частку ОСОБА_3, однак 16 серпня 2009
року ОСОБА_3 уклала договір про
розірвання договору дарування.

Позивачка вважає, що останній договір
укладений з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме: в ньому не
зазначено, які конкретно обставини
змінились та чому ОСОБА_3 повернула
подарунок дарувальнику, тому просила
визнати цей договір недійсним.

Проти задоволення позову в суді першої
інстанції заперечував ОСОБА_4, що
приймав участь у справі в якості 3-ї
особи. Інші особи при розгляді справи
були відсутні.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 26 листопада 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та постановити нове
по суті позовних вимог. ОСОБА_2
стверджує, що укладення договорів
дарування та розірвання договору
дарування впливає на її майнові права,
оскільки наявні спільні будівлі та
ділянка спільного користування з
ОСОБА_4

В судове засідання до апеляційного
суду сторони, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, не з'явились, що у
відповідності до ст.305 ЦПК України не є
перешкодою у розгляді справи.

Клопотання ОСОБА_2 про притягнення до
участі у справі прокурора, який би
захищав її інтереси, на думку судової
колегії, задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою
представництва інтересів громадянина
або держави в суді прокурор в межах
повноважень, визначених законом,
звертається до суду з позовною заявою,
бере участь у розгляді справ за його
позовами, а також може вступити за
своєю ініціативою у справу,
провадження у якій відкрито за позовом
інших осіб, на будь-якій стадії її
розгляду, подає апеляційну, касаційну
скаргу, заяву про перегляд судового
рішення Верховним Судом України, про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами. При цьому
прокурор повинен надати суду
документи, які підтверджують
неможливість громадянина самостійно
здійснювати представництво своїх
інтересів.

З огляду на відсутність будь-яких заяв
прокурора про участь у справі в
інтересах ОСОБА_2, судова колегія
вважає, що клопотання останньої
задоволенню не підлягає.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, ОСОБА_2 є співвласником 25/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель на підставі договору
купівлі-продажу від 22.10.2004 року,
реєстраційний номер 9699.

Судом також встановлено, що 18 вересня
2009 року співвласник будинку ОСОБА_4
подарував належну йому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 30.10.2007 року 41/100 частку
домоволодіння ОСОБА_3, а 16 липня 2010 року
зазначений договір був розірваний,
ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 майно,
отримане нею за договором дарування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не надано суду
об'єктивних та беззаперечних доказів
того, що розірвання договору дарування
порушує її права, свободи чи інтересі в
розумінні ст.ст.15, 16 ЦК України.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що правильно встановивши
юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 є співвласником житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель, на підставі
договору купівлі-продажу їй належить
25/100 зазначеного домоволодіння. ОСОБА_4
належало 41/100 частка цього ж
домоволодіння, яку він 18 вересня
2009 року подарував ОСОБА_3

У відповідності до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Той факт, що ОСОБА_3 в подальшому
розірвала договір дарування, також не
суперечить нормам діючого
законодавства та узгоджується з
приписами ст. 319 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
розірвання договору недійсним.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -