Справа № 345/402/13-ц
Провадження № 22-ц/779/250/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В.Г
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Проскурніцького П.І., Соколовського В.М.

секретаря Вилка І.В.,

з участю:позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 15 листопада 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

в березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, мотивуючи його тим, що
08.01.2010 року ОСОБА_3 отримав від нього в
борг 9 250 доларів США, що згідно курсу
НБУ на той час становило 73 907,50 грн. та
зобов'язався повернути борг в термін до
01.01.2011 року, написавши письмову
розписку. Оскільки в зазначений термін
відповідач кошти не повернув, просив
стягнути з нього суму боргу з
урахуванням 3 % річних з простроченої
суми в розмірі 2 217,23 грн., а також
інфляційні збитки в сумі 3 399,75 грн., що в
загальному складає 81 741,71 грн., та судові
витрати.

Рішенням Калуського
міськрайонного суду від 15 листопада 2013
року позов задоволено. Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 73 907,50 грн.
основного боргу за договором позики, 2
217,23 грн. - 3 % річних, 3 399,75 грн.
інфляційних збитків, 817,42 грн. судового
збору та 500 грн. витрат на правову
допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не враховано, що
згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи від 17.10.2013
року № 09/03-111 НДЕКЦ при УМВС України в
Івано-Франківській області є
неможливим встановити ким вчинено
підпис на розписці по причині не
виявлення сукупності ознак, які б
індивідуалізували підпис певної особи,
тому немає і доказів, ким вчинено
підпис на розписці. Суд не врахував, що
відповідно до ЦК України договір
позики передбачає обов'язкову письмову
форму, якщо його сума не менш як у 10
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. Судом, при вирішенні
справи не з'ясовано, ким саме зроблено
підпис на розписці. Тому просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3
та його представник апеляційну скаргу
підтримали, ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
08.01.2010 року між сторонами укладено
договір позики, згідно якого ОСОБА_3
отримав кошти в сумі 9 250 доларів США, що
згідно курсу валют НБУ на той час
становило 73 907,50 грн. та зобов'язався
повернути їх в термін до 01.01.2011 року.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не виконав умови укладеного
з позивачем договору позики, не
повернув борг, а тому з урахуванням
положень ст. ст. 625, 1046, 1047 ЦК України, на
користь позивача підлягає стягненню
сума основного боргу, а також кошти за
несвоєчасне повернення позики.

Висновок суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно висновку № 1239
судово-почеркознавчої експертизи від
18.06.2012 року, складеним Львівським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз розписка виконана ОСОБА_3

Згідно висновку експерта № 09/03-111
від 07.10.2013 року НДЕКЦ при УМВС України в
Івано-Франківській області, рукописні
написи у борговій розписці виконані
ОСОБА_3 під впливом «збиваючих»
факторів зовнішнього чи внутрішнього
характеру.

У визначений договором строк
кошти відповідачем не повернуті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК
України якщо договором не встановлено
розмір процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки
Національного банку України, тому
судом правильно стягнуто з відповідача
суму процентів у розмірі облікової
ставки НБУ за вказаний період.

Статтею 625 ЦК України встановлено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
й 3 % річних виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
витрат стягувача від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів і отриманні компенсації
(плати від боржника за користування ним
коштами).

Тобто, інфляційні нарахування на
суму боргу та 3 % річних входять до
складу грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те,
що договір позики передбачає
обов'язкову письмову форму та що судом
першої інстанції не встановлено, що
підпис на розписці не належить ОСОБА_3,
колегія суддів відхиляє.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Як видно із тексту розписки, ОСОБА_3
бере взайми у ОСОБА_2 гроші,
еквівалентні сумі 9 250 доларів США, які
поверне по першій вимозі або до 01 січня
2011 року.

За висновками проведених
судово-почеркознавчих експертиз
рукописний текст боргової розписки
виконаний ОСОБА_3, а відмінні ознаки
підпису не утворюють сукупності,
достатньої для заперечення тотожності
виконавця.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики й розписка свідчить
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції, повно і
всебічно встановивши обставини справи
та визначивши правовідносини,
зумовлені встановленими фактами,
правильно застосував правові норми і
ухвалив законне й справедливе рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського
міськрайонного суду від 15 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Проскурніцький
П.І.

Соколовський В.М.