№ 2/255/2175/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Пруднікової Г.М.,

при секретарі - Гавриловій Ю.О.,

за участю позивачки ОСОБА_1,
представників відповідача Несеної І.О.,
Калашника Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «Донбасенерго» про стягнення
заробітної плати, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ПАТ «Донбасенерго» про
стягнення заробітної плати,
посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 працювала в період з 09.11.1987 року
по 31.12.2010 року в Донецькому
проектно-розвідувальному та
науково-дослідному інституті
«Теплоелектропроект», який є
структурною одиницею ПАО
«Донбасенерго», у тому числі з 01.11.1993
року - начальником кошторисного
відділу.

За час роботи у відповідача позивачка
до дисциплінарних стягнень не
притягувалася, її робота відрізнялася
високою якістю, що підтверджується
відповідними заохоченнями за успіхи у
роботі.

Під час роботи ОСОБА_1 в інституті
кошторисний відділ, в якому вона
працювала, був віднесений наказом
керівництва до невиробничого відділу,
в зв'язку з чим позивачка була вимушена
звернутися до Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
за для роз'яснення статусу
кошторисного відділу Донецького
проектно-розвідувального та
науково-дослідного інституту
«Теплоелектропроект» ПАО
«Донбасенерго».

Листом вказаного міністерства було
повідомлено, що відповідно до ДБН
А.2.2.3-2004 кошторисна документація є
невід'ємною частиною
проектно-кошторисної документації, а
структурні підрозділи, які її
розробляють - відносяться до основних
виробничих підрозділів проектних
організацій.

Таким чином, позивачка вважає, що
кошторисний відділ Донецького
проектно-розвідувального та
науково-дослідного інституту
«Теплоелектропроект» ПАО
«Донбасенерго» є виробничим відділом.

Тому, враховуючи зазначене, за період
роботи з 01.10.2006 року по 01.07.2008 року
позивачці була нарахована заробітна
плата як співробітнику невиробничого
відділу, що значно нижче ніж заробітна
плата, встановлена для робітника
виробничого відділу, яким на думку
позивачки є кошторисний відділ.

28.03.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
відповідача з запитом щодо правильного
нарахування та виплати їй заробітної
плати як начальнику виробничого
відділу. Але відповіді не надійшло.
Позивачка звернулася вдруге до
інституту 11.06.2013 року. Листом від 27.05.2013
року, який вона отримала в червні 2013
року, ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті
донарахованої заробітної плати.

З зазначеним вона не згодна, просить
стягнути з відповідача на її користь не
донараховану заробітну плату за період
з 01.10.2006 року по 01.07.2008 року у розмірі
208402,60 гривень.

В судовому засіданні позивачка
підтримала вимоги, викладені в
позовній заяві. Просила визнати
незаконними, скасувати зазначені вище
накази від 25.06.2013 року та задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні, діюча на підставі
довіреності (а.с. 39-40), заперечувала
проти задоволення позовних вимог.
Просила відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі.

Суд, враховуючи надані пояснення
позивачки, представників відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до п. 1 ст. 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Позивачка ОСОБА_1 знаходилась в
трудових правовідносинах з
відповідачем з 09.11.1987 року по 31.12.2010 року
(а.с. 54-56).

01.11.1993 року наказом №98-к позивачку
переведено на посаду начальника
кошторисного відділу (а.с. 55).

Згідно ст. 14 Закону України «Про оплату
праці» договірне регулювання оплати
праці працівників підприємств
здійснюється на основі системи
угод, що укладаються на
національному (генеральна угода),
галузевому (галузева (міжгалузева)
угода), територіальному (територіальна
угода) та локальному (колективний
договір) рівнях відповідно до законів.

Статтею 15 вищенаведеного закону
встановлено, що форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і
гарантій, передбачених законодавством,
генеральною, галузевими
(міжгалузевими) і територіальними
угодами. У разі, коли колективний
договір на підприємстві не укладено,
роботодавець зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його
відсутності - з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Як вбачається з матеріалів справи
оплата праці робітників, в тому числі і
позивачки, ПАТ «Донбасенерго» та його
структурної одиниці - ДПР та НДІ
«Теплоелектропроект» регламентується
колективним договором на відповідний
період часу, який укладається між
адміністрацією Товариства та
профспілковою організацією (а.с. 89-95).

Невід'ємною частиною колективного
договору є додатки про розрахункові
тарифні коефіцієнти, які
застосовуються для розрахунку
посадових окладів керівників,
професіоналів, фахівців та службовців,
у тому числі і науково - дослідницьких,
конструкторських, технологічних,
проектних, впроваджувальних
організацій, розроблених на підставі
генеральної та галузевої угод.

Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Так, оплата праці в інституті
регламентується Колективним
договором, Положенням про оплату та
стимулювання праці робітників СО
Донецький проектно - розвідувальний та
науково - дослідний інститут
«Теплоелектропроект» ВАТ
«Донбасенерго», затвердженого
директором інституту та узгодженого з
головою профспілкового комітету.

В основу оплати праці положено вимоги
галузевої угоди укладеної між
національною акціонерною компанією
«Енергетична компанія України»
профспілкою працівників енергетики та
електротехнічної промисловості
України та незалежною профспілкою
енергетики України.

Відповідно до п. 2.2 галузевої угоди
визначення форм та систем оплати праці
і матеріальних заохочень, розмірів
тарифних ставок і посадових окладів, а
також затвердження положень про
преміювання, і виплату винагороди за
підсумками роботи за рік здійснюється
підприємствами самостійно за
погодженням з профспілковими
організаціями і відображаються в
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених чинним
законодавством, генеральною та
галузевою угодами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що умови оплати праці (схеми
посадових окладів) робітників
підрозділів, передбачених
організаційною структурою управління
ДПР та НДІ «Теплоелектропроект» з
урахуванням важності, складності та
відповідальності виконаних робіт
кожним підрозділом встановлені
відповідними додатками до
колективного договору.

В судовому засіданні представниками
відповідача було пояснено, що
відповідно до Положення про структурну
одиницю право на встановлення
посадових окладів в межах затверджених
схем посадових окладів надано
директору структурної одиниці з
урахуванням складності, важності
роботи та ступеню відповідальності
конкретного робітника за її виконання.

Тому беручи до уваги вищенаведене суд
приходить до висновку, що за період
роботи ОСОБА_1 з 01.10.2006 року по 01.07.2008
року нараховувалась заробітна плата,
як начальнику кошторисного відділу
відповідно до додатку до колективного
договору про розрахункові тарифні
коефіцієнти, які застосовуються для
розрахунку посадових окладів
керівників, професіоналів, фахівців та
службовців Додаток №1), розроблених на
підставі генеральної та галузевої
угод, який є невід'ємною частиною
колективного договору ПАТ
«Донбасенерго» в межах схеми посадових
окладів для начальника кошторисного
відділу з урахуванням складності,
важності роботи, ступеню
завантаженості та відповідальності
конкретного робітника за її виконання.

Згідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 58 ЦПК України належним є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що посилання позивачки на те, що за
період її роботи в інституті
кошторисний відділ був віднесений
наказом керівництва до невиробничого
відділу та існування прямої залежності
між цим фактом та встановленням їй
посадового окладу меншого, ніж
співробітнику виробничого відділу, не
знайшли свого підтвердження та є
недоведеними.

За таких умов ОСОБА_1 не доведено суду
факту наявності заборгованості
відповідача перед нею. Наведений
позивачкою у позовній заяві розрахунок
заборгованості є умовним та не
ґрунтується на законі.

Судом враховуються також висновки акту
№05-01-051/0016 від 28.05.2008 року
Територіальної державної інспекції
праці у Донецькій області за
результатами перевірки додержання
законодавства про працю відповідачем,
які підтверджують правомірність
встановлення посадового окладу
позивачці в межах вимог галузевої
угоди в залежності від її кваліфікації
(а.с. 40-41) та не береться до уваги
твердження позивачки про порушення
відповідачем її прав, оскільки нею не
було надано суду належних та
допустимих доказів цього.

На підставі ст. ст. 96, 97 КЗпП України, ст.
ст. 14, 15 Закону України «Про оплату
праці», та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60,
213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Донбасенерго» про стягнення
заробітної плати - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м. Донецька до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені в нарадчій кімнаті та
проголошені в судовому засіданні 24
лютого 2014 року. Повний текст рішення
складено та підписано 28 лютого 2014 року.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста Донецька
Г.М.
Пруднікова