РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2027/10692/12

2/643/84/14

30.01.2014 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», 3-тя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Креденс
Фінанс» про визнання кредитного
договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивачка 12 січня 2012 року звернулася до
суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в
якому просила визнати недійсним
кредитний договір про надання
споживчого кредиту №00 від 14
вересня 2006 року.

03 квітня 2012 року представник позивача
подав до суду заяву про доповнення і
уточнення позовних вимог, в якій
просив: визнати нікчемними пункти 1.1, 1.2,
1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.6, 4.8, 5.7-5.15, 10.1, 10.2, 10.13
вищевказаного кредитного договору на
підставі Закону України «Про захист
прав споживачів»; визнати недійсним
кредитний договір про надання
споживчого кредиту та заставу № від 14
вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ «УкрСиббанк» на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів»;
визнати наслідки недійсного договору -
загальну суму повернення залишку
грошей; призначити повернення в
послідовному порядку, а саме: а) по 400
грн. за календарний місяць; б) приймати
достроково сплату за погашення залишку
по виплатам, без обмеження суми; в)
приймати через касу, переказами,
переказами з пластикової картки
клієнта та іншими засобами банківських
розрахунків; д) вразі настання
форс-мажору, що безпосередньо
стосується позивача - автоматично,
призупиняти сплату на цей час, що є
переносом терміну кінцевого
розрахунку на цей же час; всі витрати
покласти на відповідача.

16 грудня 2013 року представник позивача
подав до суду заяву про доповнення і
уточнення позовних вимог, в якій
просив: визнати нікчемним пункт 10.13
кредитного договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«УкрСиббанк»; визнати недійсним
договір банківського рахунку №б/н від
14 вересня 2006 року, яким було відкрито
рахунки №НОМЕР_1 в національній та
іноземній валюті укладений між ОСОБА_1
та ПАТ «УкрСиббанк»; визнати недійсним
кредитний договір про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«УкрСиббанк».

В обґрунтування позову зазначено, що
дії банку суперечать законодавству
України, що при наданні відповідачем та
отриманні позивачем кредиту у доларах
США, а також здійснення позивачем
платежів по погашенню кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом у доларах США були порушені
наступні норми закону: стаття 99
Конституції України; ст. 524 ЦК України;
ст. 3 Закону України «Про платіжні
системи та перекази коштів»; ст.ст. 6, 7
Постанови НБУ №200 від 30.05.2007 року; ст. 3
Декрету КМУ від 19.02.1993 року. Виконання
кредитного договору на умовах, що діють
на даний час є порушенням одного із
принципів цивільно-правових відносин,
які закріплені у ст. 3 ЦК України -
принципу справедливості. Умови
кредитного договору є несправедливими,
так як суперечать принципу
добросовісності його є істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача, споживача
кредитних послуг. При укладенні
договору не було надано детального
розпису загальної вартості кредиту,
внаслідок чого вважав, що відсутня ціна
договору, тобто договір є нікчемним.
Зміст кредитного договору суперечить
чисельним нормам законодавства
України, внаслідок чого договір є
нікчемним з моменту його підписання,
оскільки в договір внесені положення,
які значно погіршили стан позивача.
Кредит було у доларах США, хоча на
внутрішньому ринку всі розрахунки
повинні здійснюватися у гривні.
Підписання зазначеного договору про
надання споживчого кредиту стало
наслідком чисельних порушення чинного
законодавства та прав позичальника, як
споживача кредитної послуги, з боку
банку, а саме п. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачу майже в повному обсязі не
була надана інформація, вказана в цьому
пункті закону.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. 24 грудня 2013 року
представник позивача подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, на задоволенні позову
наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, в якій просив відмовити у
задоволенні позову та справу
розглядати за його відсутності.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, в якій просив відмовити у
задоволенні позову та справу
розглядати за його відсутності.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

14.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
та заставу майна №0. /а.с. 100-108 т. 1/

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного
договору банк зобов'язався надати
позичальнику, а позивальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 22065 доларів США 00 центів
та сплатити проценти, комісії в порядку
і на умовах, визначених цим договором,
що за курсом НБУ, на день укладення
цього договору становить еквівалент
111428 грн. 25 коп.

Згідно п. 1.4 договору, кредит надається
позичальнику для його особистих
потреб, а саме на: придбання автомобіля
OPEL ASTRA H.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного
договору у забезпечення виконання в
повному обсязі усіх грошових
зобов'язань позичальник за даним
договором передає у заставу, а банк
приймає наступне рухоме майно, а саме -
транспортний засіб: марки OPEL, модель
ASTRA, рік випуску 2006, колір сірий, тип ТЗ
легковий.

Як убачається з пункту 10.13 договору,
підписанням договору позичальником
свідчить про те, що:

- всі умови даного договору йому цілком
зрозуміло і він вважає їх
справедливими по відношенню до нього;

- перед підписанням даного договору
позичальником отримано інформаційний
лист відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно додатку №1 до договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 14.09.2006 року,
позичальник зобов'язався згідно умов
вищезазначеного договору повернути
банку суму кредиту у терміни,
передбачені графіком.

Договір про надання споживчого кредиту
та заставу майна №0 та додаток №1
було підписано сторонами, оригінал
яких було надано позивачці того ж дня.

14 вересня 2006 року ОСОБА_3, який є
чоловіком позивачки, на ім'я начальника
ДХУ СРД АКІБ «УкрСиббанк» було подано
заяву, в якій він надав згоду на
отримання його дружиною кредиту на
зазначених у договорі умовах.

Крім того, 14 вересня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» (правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було
укладено договір банківського рахунку,
відповідно до умов якого банк відкрив
клієнту поточні рахунки у національній
та іноземній валюті та здійснює їх
обслуговування згідно умов цього
договору, вимог банку та чинного
законодавства.

Відповідно до додатку №1 до вказаного
договору, ОСОБА_1 було відкрито два
рахунки за одним номер - НОМЕР_1 у
доларах США та національній валюті,
тобто гривні.

Як з висновків судової економічної
експертизи №8211 від 22.10.2012 року
убачається наступне:

1) Проведеним дослідженням в обсязі
наданих матеріалів встановлено, що у
відповідності до п. 1.1 Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 14 вересня 2006 року
банк зобов'язався надати
позичальникові кредитні кошти в
іноземній валюті у розмірі 22065 доларів
США. Однак, фактичне надання кредиту
саме в доларах США документами, які
залучені до матеріалів справи не
підтверджується. Яким чином проведено
розрахунки за вказаним Договором про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 14 вересня 2006 року в
обсязі наданих матеріалів встановити
не надається можливим;

2) У ході дослідження проведеного в
обсязі наданих матеріалів встановлено,
що нарахування та облік щомісячних
платежів (тілу кредиту та відсотків)
проведено у відповідності до умов
зазначених у тексті Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 14 вересня 2006 року.
Повідомлення позичальника про
застосування ставки 22% до суми
простроченого основного кредиту у
матеріалах справи відсутня;

3) Даний документ (інформаційний лист -
прим. суду) є орієнтованою програмою
банку, яку складено на виконання вимог
Постанови НБУ від 10.05.2007 №168 «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» та не містить інформації щодо
суми щомісячного платежу, загальної
вартості кредиту при базових умовах
кредитування, викладених ПАТ
«УкрСиббанк» у Договорі №0 від 14
вересня 2006 року. Однак у п. 10.13 Договору
про надання споживчого кредиту та
заставу майна №0 від 14 вересня 2006
року зазначено наступне:

«підписання даного Договору
Позичальником свідчить про те, що:

- всі умови даного договору йому цілком
зрозуміло і він вважає їх
справедливими по відношенню до нього;

- перед підписанням даного договору
позичальником отримано інформаційний
лист відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів»;

4) В зв'язку з відсутністю на момент
укладення Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року чинної
методики визначення реальної
відсоткової ставки та сукупної
вартості кредиту визначити відповідні
показники не надається можливим;

5) проведеним дослідженням в обсязі
наданих матеріалів встановлено, що
розмір щомісячного платежу за
кредитним розрахований у
відповідності до відсоткової ставки,
яка була визначена в розмірі 11% річних
умовами Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України
визначено обставини за яких договір
може бути визнано недійсним. ЦК України
передбачено підстави і перелік
випадків за яких договір визнається
недійсним.

Посилання позивача на порушення банком
порядку надання кредиту в іноземній
валюті спростовується самим договором
від 14.09.2006р., підписаним позивачем, у п.
1.1 якого зазначено, що кредит видається
в доларах США.

Позивачкою та її представником також
не надано жодних доказів того, що при
укладенні договору було порушено
вимоги ст. 99 Конституції України, ст. 524
ЦК України, ст. 3 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», ст.ст. 6, 7
постанови Національного банку України
№200 від 30.05.2007р. «Про затвердження
Правил використання готівкової
іноземної валюти на території України.

Таким чином, зазначена у пункті 1.1
договору валюта кредитування свідчить
про те, що позичальник засвідчив та
погодився з тим, що кредит надається їй
у іноземній валюті. Повернення кредиту
та сплата відсотків за користування
кредитом проводиться також в іноземній
валюті.

Посилання позивача на відсутність у
банка індивідуальної ліцензії на
здійснення валютних операцій також не
знайшла свого підтвердження, оскільки,
відповідно до п.«в» ч.4 ст.5 Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», отримання
індивідуальної ліцензії НБУ на
здійснення операції щодо надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті здійснюється у
випадках, якщо термін і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законом межі. Однак на цей час діючим
законодавством не встановлено терміни
і суми кредитів в іноземній валюті, для
операцій з якими необхідна
індивідуальна ліцензія. Тому для
укладення спірного кредитного
договору в іноземній валюті, банку була
достатня генеральна ліцензія на
здійснення валютних операцій.

ПАТ «УкрСиббанк» на момент укладення
кредитного договору мало всі
відповідні ліцензії та дозволи на
проведення валютних операцій, у тому
числі, й укладення кредитного договору
із ОСОБА_3 (а.с. 24-30 т. 1)

Окрім того, відповідно до ст.192 ЦК
України, іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і порядку, встановленому законом.

Посилання представника позивача на
Постанову Правління НБУ №168, яка
зобов'язує банки в обов'язковому
порядку перед укладенням кредитного
договору надавати споживачу в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування і орієнтовану сукупну
вартість кредиту, не приймаються до
уваги, оскільки вказана постанова
набрала чинності 25.05.2007 року, тобто
після укладення між сторонами спірного
договору.

Твердження представника позивача про
порушення ст. 21 Закону України «Про
захист прав споживачів» при укладені
договору не приймаються до уваги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 Закону України
«Про захист прав споживачів», крім
інших випадків порушень прав
споживачів, які можуть бути
встановлені та доведені виходячи з
відповідних положень законодавства у
сфері захисту прав споживачів,
вважається, що для цілей застосування
цього Закону та пов'язаного з ним
законодавства про захист прав
споживачів права споживача вважаються
в будь-якому разі порушеними, якщо: 1)
при реалізації продукції будь-яким
чином порушується право споживача на
свободу вибору продукції; 2) при
реалізації продукції будь-яким чином
порушується свобода волевиявлення
споживача та/або висловлене ним
волевиявлення; 3) при наданні послуги,
від якої споживач не може відмовитись,
а одержати може лише в одного
виконавця, виконавець нав'язує такі
умови одержання послуги, які ставлять
споживача у нерівне становище
порівняно з іншими споживачами та/або
виконавцями, не надають споживачеві
однакових гарантій відшкодування
шкоди, завданої невиконанням
(неналежним виконанням) сторонами умов
договору; 4) порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач; 5) будь-яким чином
(крім випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію; 6) споживачу
реалізовано продукцію, яка є
небезпечною, неналежної якості,
фальсифікованою; 7) ціну продукції
визначено неналежним чином; 8)
документи, які підтверджують виконання
договору, учасником якого є споживач,
своєчасно не передано (надано)
споживачу.

Так, представник позивача посилається
на те, що: при реалізації продукції
порушено право споживача на свободу
вибору продукції; порушено принципу
рівності сторін договору; обмеження
права споживача на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про відповідну
продукцію; споживачу реалізована
продукція, яка є небезпечною для
майнових інтересів, так як є схильною
до різких і значних коливань своєї
вартості, криє в собі ризик для майна
позивача.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Позивачем та представником позивача не
зазначено, яким чином відповідачем
було порушене право позивача на
свободу вибору продукції, у чому
полягає порушення принципу рівності
сторін при укладенні договору. Також
позивачем не зазначено, яким чином
відповідач обмежив її право на
отримання інформації.

Сторонами не заперечується той факт, що
позивачка отримала у відповідача на
загальну суму 22065доларів США. Таким
чином позичальник взяв на себе усі
ризики, пов'язані із валютними
операціями, в тому числі і ризик
коливання валютного курсу як на його
користь, так і на користь банку.

Правовий аналіз зазначених норм дає
підстави для висновку, що позивач
погодилася з умовами вказаних
договорів, будь-яких заперечень не
висловила. До суду позивачем та її
представником не було надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що при укладенні договорів були
порушені вимоги ЦК, Закону України «
Про захист прав споживачів» та інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відсутні правові підстави для
визнання договорів, укладеними між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1, як окремих їх
частин, так і в цілому, оскільки
волевиявлення позивача було вільним,
умови договорів не суперечать вимогам
діючого законодавства, а тому у
задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст. 192, 203, 215, 524, 548, ЦК України, ст. 3, 5
Декрету КМУ «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»,
ст.ст. 6, 7 постанови Національного банку
України №200 від 30.05.2007р. «Про
затвердження Правил використання
готівкової іноземної валюти на
території України», -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», 3-тя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Креденс
Фінанс» про визнання кредитного
договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий
Задорожна А.М.