Справа № 1309/2500/12
Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/408/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Мацея М.М.

з участю секретаря Березюка О.З.

та з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

представника Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт

«Львів» імені Данила Галицького
Сенчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» імені Данила
Галицького» на рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 06 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» імені Данила
Галицького», третя особа: Гонтарєв
Роман Петрович директор Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» імені Данила Галицького про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 06.09.2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Скасовано наказ
№ 81/о від 16.02.2012 року ДП «МА Львів імені
Данила Галицького» (далі - ДП «МА
«Львів» ім. Д.Галицького) «Про
звільнення ОСОБА_2 з посади
адміністратора чергового готелю
«Тустань». Поновлено ОСОБА_2 на посаді
адміністратора чергового готелю
«Тустань» ДП «МА «Львів» імені Данила
Галицького» з 16.02.2012 року. Стягнуто з ДП
«МА «Львів» імені Данила Галицького»
на користь ОСОБА_2 22 826,16 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 16.02.2012 року по 06.09.2013 року та 1000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
в іншій частині позову про стягнення
моральної шкоди відмовлено. Рішення
суду в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
один місяць допущено до негайного
виконання. Вирішено питання стягнення
судових витрат.

Рішення суду оскаржило ДП «МА «Львів»
імені Данила Галицького».

В апеляційній скарзі вважає рішення
суду незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального
права. Зазначає, що 16.12.2011 року позивача
було попереджено під розпис про
наступне вивільнення та
запропоновано весь список вакантних
посад в ДП «МА «Львів імені Данила
Галицького» станом на 16.12.2011 року,
однак позивачка відмовилася від
запропонованих посад, що засвідчила
своїм підписом. Адміністрацією була
отримана згода профспілки на
звільнення ОСОБА_2 з роботи. Таким
чином, вважає, що звільнення ОСОБА_2 у
зв'язку із скороченням відбулося із
дотриманням вимог чинного трудового
законодавства України, тому відсутні
підстави для задоволення позову про
поновлення на роботі та стягнення
моральної шкоди. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що позивачка лише
була ознайомлена із списком
вакантних посад, однак ніякої
конкретної посади їх не було
запропоновано, акти про відмову від
запропонованих посад адміністрацією
не складалися, після звільнення
позивачки за скороченням штату вже з
17.02.2012 року почався прийом на роботу
працівників.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна
з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва
і праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Відповідно до роз»яснень, викладених у
п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6.11.1992 року
розглядаючи трудові спори, пов»язані
зі звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з»ясувати чи дійсно
у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник чи
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Районним судом установлено, що ОСОБА_2
з 2004 року працювала на ДП «МА «Львів»
ім. Д.Галицького на посаді
адміністратора чергового готелю
«Тустань». Наказом генерального
директора ДП «МА «Львів» ім.
Д.Галицького № 81-о від 16.02.2012 року
ОСОБА_2, адміністратора чергового
готелю «Тустань», 16.02.2012 року звільнено
з посади у зв'язку зі скороченням
штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП
України з виплатою грошової
компенсації за 36 календарних днів
невикористаної відпустки та з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середнього місячного заробітку згідно
ст. 44 КЗпП України (а.с.7).

З наказу генерального директора № 459
від 16.12.2011 року «Про скорочення штату
працівників ДП «МА «Львів» відповідно
до п.6.3 Статуту ДП «МА «Львів»
вбачається, що з метою підвищення
ефективності та оптимізації
управління підприємством виникла
необхідність внести істотні зміни в
організацію виробництва і праці
підприємства та його структуру та
внесено зміни до штатного розпису
шляхом виведення з нього з 16.02.2012 року,
зокрема, посад адміністратора
чергового - 3 одиниці (а.с.19).

При вирішенні спорів про поновлення
на роботі осіб, звільнених за
скороченням штату на підставі п.1 ст. 40
КЗпП, суд не вправі обговорювати
питання про доцільність проведення
скорочення штату.

На виконання наказу № 459 від
16.12.2011 року адміністратора чергового
ОСОБА_2 16.12.2011 року було попереджено
про наступне вивільнення, про що
свідчить підпис позивачки на
попередженні про наступне вивільнення
(а.с.20). У день ознайомлення з
попередженням про вивільнення
позивачці відповідно до вимог ст. 49-2
КЗпП України було запропоновано для
працевлаштування перелік вакансій,
наявних у ДП «МА «Львів» станом на
16.12.2011 року (а.с.24-30). Однак від
запропонованих посад ОСОБА_2
відмовилася.

Факт відмови ОСОБА_2 від
запропонованих їй для
працевлаштування вакантних посад
стверджується особистим підписом
позивачки у списку вакансій 16.12.2011 року
(а.с. 31), що вона підтвердила у судовому
засіданні; а також показаннями свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які районний суд
безпідставно не взяв до уваги, як
такі, що суперечать матеріалам
справи. З письмовою заявою про
надання їй конкретної вакантної
посади ОСОБА_2 не зверталася, що
визнала позивачка в засіданні
апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП
України (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації)
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Якщо працівник
одночасно є членом кількох первинних
профспілкових організацій, які діють
на підприємстві, в установі,
організації, згоду на його звільнення
дає виборний орган тієї первинної
профспілкової організації, до якої
звернувся власник або уповноважений
ним орган.

01.02.2012 року генеральний директор ДП
«МА «Львів ім. Д.Галицького» звернувся
до голови профспілкового комітету ДП
«МА «Львів», що діє на підприємстві
(а.с.71), із поданням про надання згоди
на розірвання трудового договору за п. 1
ст.40 КЗпП України із працівниками
готелю, тому числі і з ОСОБА_2

На засіданні профспілкового комітету
«МА «Львів» від 09.02.2012 року надано
згоду на розірвання трудового
договору із адміністратором черговим
готелю «Тустань» ОСОБА_2, що
стверджується витягом з протоколу № 3
(а.с.21).

За таких обставин, покликання
позивачки на те, що її звільнено з
порушенням вимог ст. 43 КЗпП України без
згоди профспілки, є безпідставними.

Таким чином, судом установлено,
що у ДП «МА «Львів» ім. Д.Галицького
дійсно мали місце зміни в організації
виробництва і праці підприємства, при
цьому відбулося скорочення 3 посад
адміністратора чергового, одну з яких
займала ОСОБА_2 Судом також
установлено, що ДП «МА «Львів» ім.
Д.Галицького було дотримано порядок
звільнення позивачки, яка була
попереджена за два місяці про
наступне звільнення з роботи, їй було
запропоновано працевлаштування на
вакантні посади, наявні у
відповідача, від чого вона
відмовилася (а.с.31) та розірвання
трудового договору проведено за
попередньою згодою первинної
профспілкової організації. Відтак, при
звільненні позивачки з роботи
відповідачем було дотримано вимоги
чинного трудового законодавства та
процедуру звільнення працівника по п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України.

За таких обставин, рішення районного
суду, як таке, що не відповідає вимогам
матеріального права в силу вимог п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України залишатися в законній
силі не може і підлягає скасуванню з
ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» імені Данила Галицького»
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 06 вересня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення. У
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» імені Данила
Галицького», третя особа: Гонтарєв
Роман Петрович директор Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» імені Данила Галицького» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Шандра М.М.

Судді:
Шумська Н.Л.

Мацей М.М.