АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1457/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О.С. Доповідач -
Демченко Е.Л.Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційні скарги
Житлово-будівельного кооперативу №295
м.Дніпропетровська, ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Житлово-будівельного кооперативу №295
м.Дніпропетровськ, третя особа - ОСОБА_2,
про стягнення компенсації за
невикористані щорічні відпустки,
компенсації за час розрахунку при
звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Житлово-будівельного
кооперативу №295 м.Дніпропетровськ
(далі - ЖБК №295) про стягнення
компенсації за невикористані щорічні
відпустки, компенсації за час
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди, мотивуючи тим, що він з 1 січня 1995
року по 1 грудня 2007 року, з 1 жовтня 2008
року по 11 квітня 2011 року обіймав посаду
голови правління ЖБК №295, з оплатою
праці у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати. Також з 1 листопада 1999
року по 30 вересня 2002 року, з 1 липня 2005
року по 30 вересня 2005 року, з 3 січня 2006
року по 13 квітня 2011 року обіймав посаду
сантехніка, а з 1 вересня 2007 року по 1
грудня 2007 року, з 1 жовтня 2008 року по 13
квітня 2011 року посаду двірника, з
оплатою праці згідно штатного
розкладу.

Посилаючись на те, що наказом №0-к від 14
квітня 2011 року його було звільнено з
посад сантехніка та прибиральника, з 10
квітня 2011 року звільнено з посади
голови правління, що при звільненні
відповідачем не було проведено
розрахунок за невикористані дні
щорічної відпустки починаючи з 1 січня
1995 року по 13 квітня 2011 року, просив
стягнути з ЖБК №295 компенсацію за
невикористані щорічні відпустки у
розмірі 28.879 грн.50 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 46.027 грн.52 коп. та моральну шкоду
у розмірі 20.400 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 листопада 2012
року ОСОБА_2 залучено до участі у справі
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спора
(том 1 а.с.84)

Рішенням Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
11 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ЖБК №295
на його користь компенсацію за
невикористану щорічну відпустку у
розмірі 25.250 грн.16 коп., середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку у розмірі 13.270 грн.92 коп. та
моральну шкоду у розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі ЖБК №295,
посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального й процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та постановлення ухвали про
визнання мирової угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального й процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення, яким
в задоволені позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ЖБК №295
не підлягає задоволенню, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково
з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 з січня
1995 року по 30 листопада 2001 року, з 1 січня
2002 року по 30 листопада 2007 року, з 1
жовтня 2008 року по 10 квітня 2011 року
працював на посаді голови правління
ЖБК №295; з 1 листопада 1999 року по 30
листопада 2001 року, з 1 січня 2002 року по 30
жовтня 2002 року, з 1 липня 2005 року по 30
вересня 2005 року, з 1 січня 2006 року по 30
листопада 2007 року, з 1 жовтня 2008 року по
13 квітня 2011 року працював сантехніком
ЖБК №295; з 1 вересня 2007 року по 30
листопада 2007 року, з 1 жовтня 2008 року по
13 квітня 2011 року працював двірником ЖБК
№295.

Згідно відомостей нарахування
заробітної плати по ЖБК №295 ОСОБА_3 за
весь цей отримував заробітну плату.
Передбачені законом відпустки за цей
період не використав (том 1 а.с.130-223, том 2
а.с.1-29).

Наказом №0-к від 14 квітня 2011 року ОСОБА_3
було звільнено з посади голови
правління ЖБК № 295 з 11 квітня 2011 року на
підставі рішення загальних зборів та з
посади сантехніка і двірника ЖБК №295 з
13 квітня 2011 року.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Згідно довідки ЖБК №295 від 29 червня 2011
року №89 за квітень 2011 року до виплати
ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата
в розмірі 3.038 грн.80 коп. і компенсація за
невикористану щорічну відпустку в
розмірі 726 грн., а всього, з урахуванням
сплати податків, 3.085 грн.66 коп. (том 1
а.с.7)

З платіжної відомості №5 про видачу
заробітної плати за лютий, березень,
квітень 2011 року видно, що 31 травня 2001
року позивач отримав 3.085 грн.66 коп. (том 1
а.с.67-68).

Компенсація за невикористані щорічні
відпустки за період з 1995 року по час
звільнення ОСОБА_3 не виплачена.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що районний суд обґрунтовано
задовольнив вимоги ОСОБА_3 щодо
стягнення компенсації за
невикористані щорічні відпустки.

Проте, колегія суддів вважає, що суд
невірно визначився з сумою компенсації
за невикористані щорічні відпустки яка
підлягає стягненню з відповідача.

Для нарахування компенсації за
невикористані щорічні відпустки
необхідно виходити із розміру
заробітної плати, яку на той час
отримував позивач.

Даний розрахунок міститься в довідці
ЖБК №295 від 10 жовтня 2013 року за №118.
Згідно даного розрахунку розмір
компенсації за невикористані щорічні
відпустки за період з 1995 року по 13
квітня 2011 року складає 6.783 грн.46 коп. (24
грн.24 коп.+43 грн.92 коп.+ 77 грн.04 коп.+81
грн.12 коп.+81 грн.84 коп.+145 грн.92 коп.+ 134
грн.42 коп.+163 грн.92 коп.+129 грн.84 коп.+129
грн.84 коп.+ 219 грн.12 коп.+466 грн.56 коп.+556
грн.82 коп.+311 грн.46 коп.+ 1.531 грн.44 коп.+2.079
грн.84 коп.+606 грн.12 коп.) (том 2 а.с.98-104)

У зв'язку з тим, що 31 травня 2011 року
ОСОБА_3 була виплачена частково
компенсація за невикористану щорічну
відпустку в розмірі 726 грн.96 коп., тому
до виплати йому належить 6.056 грн. 50 коп.
(6.783 грн.46 коп.-726 грн.96 коп.)

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що районний суд
обґрунтовано на підставі ст.ст.117,2371
КЗпП України задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки та моральної шкоди, а тому в
цій частині рішення суду залишається
без змін.

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення
компенсації за невикористані щорічні
відпустки, то рішення в цій частині
підлягає зміні, а стягнута сума
зменшенню до 6.056 грн.50 коп.

Доводи апеляційної скарги ЖБК №295
про визнання мирової угоди є
безпідставні, оскільки позивач в
судовому засіданні заперечував проти
визнання мирової угоди.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на те, що судом не було
перевірено факт обрання ОСОБА_3 головою
ЖБК з 16 серпня 1996 року по 14 квітня 2011
року, то вони є необґрунтованими, в
матеріалах справи міститься лист
прокурора Ленінського району
м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2011 року
щодо займаних посад позивачем,
платіжні відомості отримання ним
заробітної плати. Крім того, даний факт
не оспорюється відповідачем.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу
Житлово-будівельного кооперативу №295
м.Дніпропетровська відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного
суду м.Дніпропетровськ від 11 жовтня 2013
року в частині стягнення компенсації
за невикористану відпустку змінити,
зменшивши розмір з 25.250 грн.16 коп. до
6.056 грн.50 коп. В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: