Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10. 02. 2014 року
№ 2-553-14

(№760-28072-13-ц)

суддя Солом'янського районного суду м.
Києва при секретаріБобровник О. В.
Волковій В. В.розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Києві
справу за позовомОСОБА_3
доКомунального підприємства «Фармбуд»
простягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Комунального підприємства «Фармбуд» -
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Позивач при зверненні до суду мотивує
свої вимоги тим, що 01 липня 2011 року між
КП «Фармбуд» та нею було укладено
трудову угоду, відповідно до умов якої
замовник доручав, а виконавець
зобов'язувався виконати у строк до 31. 08.
2011 року такі роботи: підготовка та
здача бухгалтерських документів
директору за 2009, 2010, 2011 рік.

За виконану роботу замовник
зобов'язувався сплатити виконавцю 1800,00
грн. за один місяць роботи.

Позивач зазначає, що вона свої
зобов'язання за трудовою угодою від 01.
07. 2011 року виконала належним чином, що
стало підставою для нарахування їй
заробітної плати в розмірі 1800,00 грн. за
липень та серпень 2011 року, разом 3600,00
грн.

Однак, в день закінчення трудової угоди
31. 08. 2011 року позивачу не було виплачено
заробітну плату за липень та серпень 2011
рік, після чого позивач неодноразово
зверталася з проханням про виплату їй
заробітної плати, проте щоразу
отримувала відмову.

З урахуванням наведеного, позивач
вважаючи свої права порушеними просила
суд стягнути з відповідача на свою
користь невиплачену заробітну плату в
сумі 3600 грн., середній заробіток за весь
час затримки виплат при звільненні в
сумі 70 408,52 грн. та моральну шкоду в сумі
1000 грн.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, направивши до суду замість
себе представника, який в судовому
засіданні позовну заяву підтримав в
повному обсязі та просив суд про
задоволення позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, надавши до суду письмові
заперечення, які містяться в справі,
просила суд відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в справі, суд приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 липня 2011 року
між КП «Фармбуд» та ОСОБА_3 було
укладено трудову угоду, відповідно до
умов якої замовник доручав, а
виконавець зобов'язувався виконати у
строк до 31. 08. 2011 року такі роботи:
підготовка та здача бухгалтерських
документів директору за 2009, 2010, 2011 рік
(а.с. 6).

За виконану роботу замовник
зобов'язався сплатити виконавцю 1800,00
грн. за один місяць роботи.

Вбачається, що ОСОБА_3 свої зобов'язання
за трудовою угодою від 01. 07. 2011 року
виконала належним чином, що стало
підставою для нарахування їй
заробітної плати в розмірі 1800,00 грн. за
липень та серпень 2011 року, разом 3600,00
грн.

Однак, в день закінчення трудової
угоди, а саме 31. 08. 2011 року, позивачу не
було виплачено заробітну плату за
липень та серпень 2011 рік.

Вбачається, що позивач неодноразово
зверталася до відповідача з проханням
про виплату їй заробітної плати, проте
отримувала відмову, на що слід
зазначити наступне.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум.
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Вбачається, що в порушення вимог ст.. 116
КЗпП України, відповідач не виплатив
позивачу всі належні суми при
звільненні, а тому суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
невиплачену заробітну плату в сумі 3 600
грн. обґрунтованою та також, що
підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 117 Кодексу законів про
працю України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у день звільнення, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі, організації менше року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

У всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацем 3 пункту 3 Постанови
усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 7 Постанови передбачено, що
нарахування виплат за час щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або компенсації за
невикористані відпустки, тривалість
яких розраховується в календарних днях
провадиться шляхом ділення сумарного
заробітку за останні перед наданням
відпустки 12 місяців або за менший
фактично відпрацьований період на
відповідну кількість календарних днів
року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і
неробочих днів, встановлених
законодавством). Одержаний результат
перемножується на число календарних
днів відпустки.

Відповідно до пункту 8 Постанови
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацом
першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Згідно ст. 141 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган повинен
неухильно додержуватись законодавства
про працю.

Недотримання вимог трудового
законодавства щодо проведення
розрахунку з працівником при
звільненні, свідчить про порушення
норм законодавства про працю України
та трудових прав позивача.

Так, середньоденний заробіток 3600/43=83,72
грн., де 3600,00 грн. - заробітна плата за
два останні місяці роботи, 43 - кількість
робочих днів у липні та серпні 2011 року.

Кількість днів затримки розрахунку: з
01. 09. 2011 року по 31. 12. 2011 року - 122 дні; з 01.
01. 2012 року по 31. 12. 2012 року - 366 днів; з 01. 01.
2013 року по 19. 12. 2013 року - 353 день; разом 122
+ 366 + 351 =841 днів. 83,72 грн. * 841 - 70408,52 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
вважає його вірним, а відтак приходить
до висновку, що позов цій частині є
обґрунтованим, доведеним та таким, що
підлягає задоволенню, а відтак з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 70408,52 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача моральну шкоду в сумі 1000
грн., слід зазначити наступне.

Вбачається, що внаслідок несвоєчасної
та неповної виплати сум, що належали до
виплати позивачу при звільненні, вона
зазнала моральних та душевних
страждань, які вона понесла в зв'язку із
протиправною поведінкою відповідача
щодо неї, позивач втратила нормальні
життєві зв'язки, що вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює
в сумі 1000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування визначається
судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка
заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших
негативних наслідків.

Вбачається, що при звільненні позивача
були порушені її трудові права через
недодержання відповідачем вимог
трудового законодавства щодо
проведення розрахунку з працівником, в
зв'язку з чим вона понесла певні
моральні страждання.

З огляду на наведене, з урахуванням
принципів розумності та
справедливості, суд вважає за доцільне
вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача моральної шкоди
задовольнити.

Згідно п. 2 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

З урахуванням задоволення позову, суд
вважає за доцільне стягнути з
відповідача в дохід держави судовий
збір за вимогу майнового характеру в
сумі 740 грн. 09 коп. та судовий збір за
вимогу не майнового характеру в сумі 229
грн. 40 коп., а всього стягнути з
відповідача в дохід держави судовий
збір в сумі 969 грн. 49 коп.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 141 КЗпП України,
ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27-30,
56-60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Фармбуд» - про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди -
задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
«Фармбуд» на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі в
сумі 3 600 грн.

Стягнути з Комунального підприємства
«Фармбуд» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 70408,52 грн.

Стягнути з Комунального підприємства
«Фармбуд» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з Комунального підприємства
«Фармбуд» в дохід держави судовий збір
за вимогу майнового характеру в сумі 740
грн. 09 коп. та судовий збір за вимогу не
майнового характеру в сумі 229 грн. 40
коп., а всього стягнути з відповідача в
дохід держави судовий збір в сумі 969
грн. 49 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної
плати підлягає негайному виконанню в
межах платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: