Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у сумі 3180,00 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 295,74 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн., мотивуючи тим, що в рудні місяці 2013 року відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 3180,00 грн., зважаючи на неможливість виконання взятого на себе зобов'язання та повернення грошових коштів 04 січня 2014 року відповідач власноруч написав боргову розписку (гарантійний лист), якою підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів, та зобов'язувався повернути грошові кошти в розмірі позиченої суми, рівними частина по 1590,00 грн., протягом наступних двох місяців. Однак, у визначений строк, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, добровільно повернути борг відмовився, називаючи все нові і нові терміни повернення позики, від зустрічей з позивачем ухиляється. На даний час борг відповідача за договором позики не погашено, відповідач ухиляється від його виконання, тому позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики на загальну суму 3180,00 грн., а також суму інфляційного збільшення боргу в сумі 295,74 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн., та відшкодувати за рахунок відповідача завдану йому моральну шкоди, яку позивач оцінює в сумі 2000,00 грн., мотивуючи тим, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача, пов'язаною з несвоєчасним поверненням грошових коштів, вимушений був витрачати час для врегулювання спору в досудовому порядку, звертатись з позовом до суду, що вплинуло на стан його здоров'я та негативно позначилось на його фінансовому становищі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною в позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3180,00 грн., та зобов'язувався повернути суму позики протягом двох місяців рівними частинами по 1590,00 грн., факт отримання грошових коштів підтверджується гарантійним листом, який датований 04 січня 2014 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.5)

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики.

Згідно ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, загальна сума боргу відповідача за договором позики з урахуванням індексу інфляції розраховується наступним чином: за березень 2014 року - (індекс інфляції 102,2 %) - 69,96 грн., за квітень 2014 року (індекс інфляції 103,3 %) - 104,94, за травень 2014 року (індекс інфляції 103,8 %) - 120,84 грн., всього загальна сума 295, 74 грн. Виходячи з наданого позивачем розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, розраховується наступним чином: 3180,00 грн/100%х3%=95,4 річних/3 (період заборгованості у розмірі 4 місяців) - 31,80 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які викладені у позовній заяві.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, тому суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 3180,00 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 295,74 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн., а всього загальну суму 3507,54 грн., що відповідає положенням ст.ст. 625, 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання.

Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються.

Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли шкода завдається порушенням договірних зобов'язань.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування відповідачем моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., оскільки цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на підставі договору позики, умовами якого право на відшкодування моральної шкоди у разі порушення його умов, не передбачене, інших підстав для відшкодування маральної шкоди позивачем не наведено.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 3180,00 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 295,74 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3180,00 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 295,74 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, та підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного документа. (а.с.4)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3180,00 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 295,74 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 31,80 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього на загальну суму 3751 (три тисячі сімсот п'ятдесят одна) грн. 14 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання відповідачем копії судового рішення.

С у д д я