Справа № 515/596/14-ц
Провадження № 2-з/515/1290/14
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

16 квітня 2014 року м.Татарбунари

Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Сивоконь Т.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Татарбунарської міської ради, ОСОБА_3 про визнання Державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним.

До суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку, яка знаходиться в м.Татарбунари по вул.Скальській, 12-а.

Згідно ч.ч.1 та 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.1 та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом п.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки шляхом накладення арешту на майно забезпечуються позови майнового характеру, крім того, з урахуванням наданих позивачами доказів, на даному етапі розгляду цивільної справи не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому вважаю, що на даний час такий вид

забезпечення позову є передчасним та недоцільним і вважаю за необхідне відмовити позивачці ОСОБА_1 в задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сивоконь