АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3238/14 Справа № 182/9383/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 05 серпня 2013 року, яка набула законної сили, закрито кримінальне провадження стосовно відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення, оскільки ОСОБА_2 визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся та зобовязався добровільно відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду протягом двох місяців.

Зазначеним злочином відповідач 28 червня 2013 року на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки, умисно заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синців правої кісті, правого передпліччя, тулубу, правого стегна та струсу головного мозку.

Внаслідок скоєнні відповідачем вказаного злочину позивачеві була спричинена матеріальна шкода в розмірі 430,00 грн., яка складається з вартості ліків.

Також у звязку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Після заподіяння їй тілесних ушкоджень вона перенесла сильні душевні страждання та нервовий стрес. Вона є інвалідом третьої групи, людиною похилого віку. До того ж, разом з нею проживає її син, який є інвалідом другої групи та потребує додаткового догляду. Поки вона проходила лікування, вона не мала змоги доглядати сина, тому вимушена була переживати ще й за сина.

Крім того, звернення до правоохоронних органів та необхідність у суді доводити вину відповідача також порушили звичний розклад життя позивача, що призвело до безсоння та роздратованості.

Отже, моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює в 5 000 грн., та дану суму просить стягнути з відповідача, який погоджувався добровільно їй її відшкодувати

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 399,74 грн. (триста девяносто девять грн. 74 коп.), моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. (пять тисяч грн.), а всього до стягнення 5 399,74 грн. (пять тисяч триста девяносто девять грн. 74 коп.).

В іншій частині в позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Як було встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами кримінального провадженню № 182/7034/13-к (провадження № 1-кп/0182/442/2013) стосовно ОСОБА_2 за ст. 125 ч. 1 КК України, ОСОБА_2 28 червня 2013 року приблизно о 17:00 год., знаходячись на вулиці біля домоволодіння № 117 по вул. Пархоменко в м. Нікополі Дніпропетровської області на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки, умисно наніс ОСОБА_3 один удар деревяною палкою по голові, один удар по правому боку тулубу та один удар по задній частині голови позивача, чим спричинив їй, згідно висновку судово-медичної експертизи № 433 від 09 липня 2013 року, тілесні ушкодження у вигляді синців правої кісті, правого передпліччя, тулубу та правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Під час досудового розслідування та у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_2 визнавав себе винним у заподіянні тілесних ушкоджень позивачеві, розкаявся у скоєному та письмово зобовязався відшкодувати ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 430 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. протягом двох місяців (а..с.10 кримінального провадженню № 182/7034/13-к).

За клопотанням ОСОБА_3 було закрите кримінальне провадження стосовно відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення, що підтверджується ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 05 серпня 2013 року по кримінальному провадженню № 182/7034/13-к (провадження № 1-кп/0182/442/2013).

Так, під час неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження, знаходилась на амбулаторному лікуванні в Комунальному закладі „Нікопольська міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради з 01 липня 2013 року (а.с.7). На медичні ліки ОСОБА_3 були понесені витрати у сумі 399,74 грн., що підтверджується виписками із історії хвороби, квитанціями та товарними чеками (а.с.12-14).

У підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадженню № 182/7034/13-к (провадження № 1-кп/0182/442/2013) ОСОБА_2 не спростовував факт отримання ОСОБА_3 тілесних пошкоджень та суму витрат на медичні ліки.

Частково задовольняючи позовні вимог, суд 1 інстанції правильно виходив із того, що з урахуванням особистого зобовязання ОСОБА_2 відшкодувати заподіяну шкоду позивачеві у добровільному порядку, витрати на медичні ліки, які доведені квитанціями та товарними чеками, в сумі 399,74 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3, а з урахуванням викладених обставин та залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення позивача можливості реалізації здібностей, ступеня вини відповідача та його зобовязання відшкодувати моральну шкоду, його матеріального становища, а також з огляду на вимоги розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 повинний складати 5 000 грн.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої даної статті.

Тобто, як правильно зазначив місцевий суд, шкода, яка завдана здоровю позивача ОСОБА_3, заподіяна з вини відповідача ОСОБА_2, дії якого були неправомірними.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, останній суду не надав, а відтак, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що відповідач ОСОБА_2 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Також є вірним висновок суду, про те, що, оскільки шкода, яка заподіяна особі ОСОБА_3 внаслідок злочину, відшкодовується ОСОБА_2, з вини якого вона була завдана, то і моральну шкоду позивачу також повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він, на час взяття зобовязання відшкодувати потерпілій матеріальну та моральну шкоду, не був обізнаний про 2 місячний строк його виконання розцінюється апеляційним судом як його недбале ставлення до охорони власних прав.

Посилання ж апелянта на скрутне матеріальне становище не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даного спору.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачкою не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом заподіяння тілесних ушкоджень їй спричинена моральна шкода.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно частково задовольнив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: