Справа №: 671/2564/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при
секретарі Хрупайло Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Волочиську справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання знятися з реєстрації

встановив:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
останньої такою, що втратила право
користування належним йому житловим
будинком АДРЕСА_1 у м. Волочиську
Хмельницької області, зобов'язавши її
знятись з реєстрації за вказаною
адресою. В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що відповідачка, яка
є його дочкою, з 28.11.1997 року понад 10
років за його згодою тимчасово
проживала у зазначеному будинку та
була зареєстрована у ньому. 3 березня 2012
року вона, забравши свої речі,
переїхала на постійне місце проживання
в АДРЕСА_2 де продовжує проживати разом
з членами своєї сім'ї по даний час.
Участі у витратах по утриманню,
проведенню поточного ремонту
житлового будинку та прибудинкової
території не бере, добровільно знятися
з реєстрації в належному йому будинку
відмовляється, у зв'язку з чим він
позбавлений можливості оформити
документи на отримання субсидії та
інших соціальних виплат, а також
позбавлений можливості відчужити
даний житловий будинок. В
підтвердження своїх вимог посилається
на показання свідків та акт обстеження
житлових умов.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримують позов з
підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачка позов не визнала,
пояснивши, що за усною згодою батька,
який є власником спірного жилого
будинку в порядку спадкування, вона з
28.11.1997 року була зареєстрована та
проживала в цьому будинку. Однак, 3
березня 2012 року з поважних причин -
хворобою матері свого чоловіка ОСОБА_4
та необхідністю стороннього догляду за
нею перейшла проживати в АДРЕСА_3, хоча
залишилась зареєстрованою у будинку
позивача в м. Волочиську. Після смерті
матері чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона
залишилася проживати разом з сім'єю у
смт. Підволочиську, оскільки
житлово-побутові умови тут були кращі,
ніж у будинку батька - позивача ОСОБА_1
Крім того, зазначає, що позивач
створював їй перешкоди у користуванні
спірним будинком, а саме на її прохання
в вересні 2012 року відмовив їй дати
ключі від будинку. Вказує, що саме ці
обставини є причиною її непроживаня у
спірному будинку і ці причини, на її
думку, є поважними.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково в частині
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим будинком,
з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК
України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Судом об'єктивно встановлено, що
позивачу на праві власності належить
житловий будинок з господарськими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1. В
зазначеному жилому будинку за усною
згодою позивача в 1997 році була
зареєстрована його дочка відповідачка
ОСОБА_3 Остання в березні 20012 року
перейшла проживати у АДРЕСА_3, тобто як
член сім'ї власника не користувалася
належним йому житловим будинком без
поважних причин понад один рік.

Ці обставини підтверджуються
актом встановлення факту непроживання
в домоволодінні від 28.11.2013 року,
показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, про те, що відповідачка понад
один рік не проживає в спірному
будинку; свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 22.08.1990 року,
згідно якого позивач є спадкоємцем
житлового будинку з господарськими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що
належав померлій ОСОБА_8; даними
будинкової книги на спірний житловий
будинок та довідками Волочиського
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Хмельницькій області від 25.11.2013 року та
від 10.12.2013 року, про те, що відповідачка
ОСОБА_3 з 28.11.1997 року зареєстрована у
спірному будинку. Крім того, наведені
вище обставини частково підтвердила
відповідачка ОСОБА_3 Так, остання в
судовому засіданні пояснила, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері її
чоловіка вона залишилася проживати в
будинку за адресою АДРЕСА_3 у зв'язку з
тим, що в цьому житловому приміщенні
були кращі житлово-побутові умови.

Суд вважає, що обставини, на які
посилається відповідачка, не можна
вважати поважними причинами, з яких
вона не проживає у належному позивачу
житловому будинку понад один рік. В
підтвердження своїх пояснень щодо
поважності таких причин відповідачка
не навела переконливих доказів,
зокрема, не навела доказів про те, що
позивач перешкоджав їй користуватися
спірним житловим будинком, або ж про те,
що між нею та позивачем була
домовленість про її проживання за
іншою адресою в смт. Підволочиськ
Тернопільської області.

Оскільки доведено, що
відповідачка як член сім'ї власника -
позивача ОСОБА_1 понад один рік без
поважних причин не проживала у будинку
позивача, вона відповідно до ч. 2 ст. 405
ЦК України втратила право на
користування цим будинком, тобто
вимоги позивача в цій частині
підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить з того, що
відповідачка є дочкою позивача і
користувалася спірним житловим
будинком за згодою останнього, тобто
відповідно до положення ч. 2 ст. 64 ЖК
України, ч. 4 ст. 156 ЖК України вона
відноситься до членів сім'ї власника -
позивача по даній справі. Та обставина,
що позивач на даний час проживає за
іншою адресою, не може бути підставою
для відмови в позові в цій частині,
оскільки права власника житлового
будинку визначені ст.ст. 317,383 ЦК України
та ст. 150 ЖК України та передбачають
його право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання відповідача знятися з
реєстрації у зазначеному житловому
будинку, то правові підстави для
задоволення позову в цій частині
відсутні, оскільки такі вимоги є
похідними від вимог про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
тобто задоволення позову про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим будинком, буде
підставою для зняття її з
реєстраційного обліку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в
Україні", зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням.

З відповідачки на користь
позивача підлягають стягненню
понесені судові витрати у сумі 2129 грн. 40
коп. (229 грн. 40 коп. судового збору та 1900
грн. витрат на правову допомогу).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, ст. ст. 383, 386, 405 ЦК
України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим будинком
АДРЕСА_1 у м. Волочиську Хмельницької
області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2129 грн. 40
коп.

В решті позову відмовити.

На рішення через суд першої
інстанції, який його ухвалив, може бути
подано апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: