Справа № 713/2721/13-ц
Провадження №2/713/29/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014
м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі: головуючого судді
Кириляк А.Ю., при секретарі Матейчук
Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вижниця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Чорногузівської сільської ради,
Вижницького району Чернівецької
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно ,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася в суд з позовом до
Чорногузівської сільської ради,
Вижницького району Чернівецької
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно.

В позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько ОСОБА_5. Після його смерті
залишилось спадкове майно у вигляді
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1. Даний житловий будинок разом з
господарськими спорудами і будівлями
належав йому на праві власності.

В матеріалах спадкової справи є копія
договору купівлі-продажу житлового
будинку із якого вбачається, що 07
квітня 1972 року вказаний будинок
придбаний батьком та його рідною
сестрою ОСОБА_4. Однак ОСОБА_4 до цього
часу більше 40 років взагалі нічого не
було відомо про те, що вона значиться
стороною в договорі купівлі продажу.
Батькова сестра ніколи в цьому будинку
не проживала і жодних претензій на
житло не пред'являє і не буде
пред'являти, і не заперечує стосовно
оформлення права власності на житловий
будинок з господарськими спорудами,
земельну ділянку на її ім»я, про що
свідчить її заява.

Зазначала, що в даному житловому
будинку народилась, виросла, проживала
на час смерті батька і проживає в даний
час.

Спадкоємцем 1-ої (першої) черги по
закону у ОСОБА_5 крім нього, є також
мама ОСОБА_2 та рідна сестра ОСОБА_3 про
що свідчить довідка Чорногузівської
сільської Ради від 18 листопада 2013 року
№ 2201.

Вона звернулася до державного
нотаріуса Вижницького нотаріального
округу із заявою про видачу їй
свідоцтва про право власності на
спадкове майно, однак нотаріус Олійник
Ю.М., завівши спадкову справу, не видала
їй свідоцтво про право на спадщину, а 11
листопада 2013 року винесла постанову за
№ 1254/02-31 про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, мотивуючи постанову
тим, що нею не надано належним чином
оформлені правовстановлюючі
документи, що посвідчують право
власності батька ОСОБА_5 на дане майно.

Позивач в судове засідання не
з»явилася в адресованій суду заяві
позов підтримує та просить справу
розглянути у її відсутність.

Представник Чорногузівської сільської
ради в судове засідання не з'явився,
хоча повідомлений про день, годину та
місце слухання справи належним чином,
від нього поступила письмова заява про
розгляд справи без його участі, позов
визнав, щодо визнання права власності
на спадкове майно за позивачем не
заперечував.

Відповідачі, в судове засідання не
з»явилися, від них до суду поступили
заяви в якій, позов визнають та просять
справу розглядати у їх відсутність,
щодо визнання права власності на
спадкове майно за позивачем не
заперечують.

Перевіривши та оцінивши зібрані докази
по справі, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Цивільні відносини по даній справі
виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України від 01 січня
2004 року, а саме спадщина відкрилася
після смерті ОСОБА_5, тому на дані
правовідносини поширюється дія норм
Цивільного кодексу Української РСР в
редакції 1963 року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача ОСОБА_5. Після
його смерті залишилось спадкове майно
у вигляді житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1. Даний житловий
будинок разом з господарськими
спорудами і будівлями.

Спадкоємцями першої черги по закону
крім позивача, є мати позивача ОСОБА_2
та рідна сестра ОСОБА_3, які не
претендують на частку у спадщині.

Згідно постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 11
листопада 2013 року винесеної державним
нотаріусом Вижницької державної
нотаріальної контори Олійник Ю.М.
вбачається,що позивачу відмовлено у
видачі свідоцтві про право на спадщину
за законом на житловий будинок АДРЕСА_1
у зв»язку з тим,що нею не були належним
чином оформлені документи ,що
посвідчують про право власності
ОСОБА_5 на дане майно; дане майно
перебуває у спільній сумісній
власності без визначення часток
власності. Дана постанова ніким не
оскаржувалась.

З договору купівлі-продажу житлового
будинку вбачається, що 07 квітня 1972 року
вказаний будинок придбаний ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його рідною
сестрою ОСОБА_4.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.6 Постанови "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності"від 22
грудня 1995 року N20, В інших випадках
спільна власність громадян є
частковою. Якщо розмір часток у такій
власності не було визначено і учасники
спільної власності при надбанні майна
не виходили з рівності їх часток,
розмір частки кожного з них
визначається ступенем його участі
працею й коштами у створенні спільної
власності.

Частка учасника спільної сумісної
власності визначається при поділі
майна, виділі частки з спільного майна,
зверненні стягнення на майно учасника
спільної власності за його боргами,
відкритті після нього спадщини.
Оскільки праця є основою створення і
примноження власності громадян, розмір
частки учасника спільної сумісної
власності визначається ступенем його
трудової участі, якщо інше не випливає
із законодавства України. Розмір
часток у спільній сумісній власності
подружжя визначається за нормами
Кодексу про шлюб та сім'ю. При
відсутності доказів про те, що участь
когось з учасників спільної сумісної
власності (крім сумісної власності
подружжя) у надбанні майна була більшою
або меншою - частки визначаються
рівними.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України, в
редакції 1963р., спадкоємство
здійснюється за законом і заповітом.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР, в
редакції від 18 липня 1963 року,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду Цивільних і кримінальних
справ у п.3.1. Інформаційного листа №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
вказав, що право власності спадкоємця
на спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, якій
засвідчує його право власності (ст.392 ЦК
України). При вирішенні спорів щодо
спадкування права власності на
нерухоме майно, судам слід звертати
увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4
ст.334 ЦК та інших норм цивільного
законодавства і застосовувати
редакцію закону, яка діяла на час
виникнення права у самого спадкодавця
та на час відкриття спадщини. Окрім
загального кола обставин, які
встановлюються судом при вирішенні
всіх спорів про право на спадкування,
при вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно судам необхідно з'ясувати : 1)
правовий режим земельної ділянки на
якій розташоване спірне нерухоме майно
(будинок, споруда); 2) чи отримано
спадкодавцем дозволи на спорудження
будинку, чи затверджено проект на
спорудження будинку; 3) коли
спадкодавцем було завершено
спорудження будинку; 4) чи дотримано при
будівництві проекту на спорудження
будинку, вимог державних протипожежних
норм, санітарних норм; 5) чи посвідчено
право власності на нерухоме майно в
установленому законом порядку на час
виникнення права власності.

Пунктом 3.3 зазначеного документу,
роз'яснюється, що у випадках
відсутності право встановлювлюючих
документів у зв'язку з їх втратою та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно. Відповідачами у справах про
визнання права власності в порядку
спадкування на будинки та садиби, щодо
яких відсутні правовстановлюючі
документи у зв'язку з їх втратою, є
спадкоємці, які прийняли спадщину, а
також органи, які уповноважені
видавати правовстановлюючі документи
на нерухоме майно, або ж органи до яких
перейшли такі повноваження, та органи,
що здійснюють державну реєстрацію прав
на нерухоме майно. В даному листі
акцентується увага, що найпоширенішою
причиною звернення особи до суду в
справах про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування є неможливість
спадкоємцями, які прийняли спадщину,
оформити своє право на спадщину в
нотаріальній конторі з причин
відсутності право встановлювальних
документів на спадкове майно на ім'я
спадкодавця , та (або) відсутності
державної реєстрації нерухомого майна
спадкодавцем. Якщо документи, що
засвідчують право власності на
нерухоме майно, існували, проте були
втрачені власником та не можуть бути
відновлені в передбаченому законом
порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності. Судам
при вирішенні справ цієї категорії
необхідно з нормами, що регулюють
підстави виникнення права власності на
нерухоме майно, та нормами щодо складу
спадщини перевіряти, чи належав та якій
правовій підставі об'єкт нерухомості
спадкодавцеві.

З дублікату договору купівлі- продажу,
який міститься в матеріалах спадкової
справи (а.с.29-30) укладеного 07.04.1972 року
,вбачається,що гр. ОСОБА_7 продала, а
громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4 купили
жилий будинок із належними до нього
надвірними будівлями, що знаходяться в
с.Чорногузи .

Підсумовоючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового
задоволенння,оскільки ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 є співласниками житлового
будинку,який є придметом спору.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до часткового
задоволення, а саме визнати за ОСОБА_1,
право власності на 1/2 спадкового майна:
1/2 житлового будинку господарського
спорудами, який розташований у АДРЕСА_1,
яке залишилося після смерті її батька
ОСОБА_5 ,який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ст. ст.524, 549 ЦК Української
РСР від 18 липня 1963 року, ст.16, 328 ЦК
України, керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 214-215
ЦПК України, , суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2
спадкового майна, а саме:1/2 житлового
будинку господарського спорудами, який
розташований у АДРЕСА_1, яке залишилося
після смерті її батька ОСОБА_5 ,який
помер, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк