АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9964/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/315/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 03 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору про
завдаток та стягнення коштів.

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому прохав визнати договір завдатку
від 09.07.2013 року, укладений між ним,
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, недійсним;
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 8 150
грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його
користь 5 623 грн..

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

З рішенням не погодився позивач ОСОБА_1,
який посилаючись в апеляційній скарзі
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, дійшла
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3-4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, встановивши
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено письмовими доказами по
справі, що 08 липня 2013 року між ОСОБА_1, як
замовником, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, як
виконавцем, укладено договір про
надання консультативних послуг по
купівлі (обміну) об'єкту нерухомості, за
яким позивач зобов'язався прийняти і
оплатити інформаційні та
консультативні послуги, вартість яких
складає 5623 грн.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
в строки та в порядку, що встановлені
договором.

Факт надання вказаних в договорі
послуг, а отже, виникнення у замовника
ОСОБА_1 обов'язку їх оплатити,
підтверджується підписаним сторонами
актом здачі-приймання робіт, що
апелянтом по справі не заперечується,
тому місцевий суд дійшов правомірного
висновку про відсутність підстав до
задоволення позову в частині стягнення
з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5623 грн.,
сплачених останнім за надані послуги.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність достатніх правових
підстав оплати позивачем послуг ФОП
ОСОБА_2 не відповідає фактичним
обставинам справи та правовідносинам,
що виникли між сторонами.

09 липня 2013 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
Агенцією житлових послуг в особі
ОСОБА_2 укладено договір про завдаток,
згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 8150
грн. як завдаток за квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується розпискою останньої
про одержання грошей. Договору
купівлі-продажу даного об'єкту
нерухомого майна між сторонами
укладено не було.

Відмовляючи позивачеві у визнанні
недійсним укладеного між сторонами
договору завдатку від 09 липня 2013 року,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що підставами
недійсності правочину відповідно до
вимог ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, що по справі не встановлено і
суду не доведено.

Доводи апеляційної скарги вказаних
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять посилання
на обставини та докази, що доводять
недійсність вчиненого договору.

За нормами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилився у
визначенні правової природи грошових
коштів в сумі 8150 грн., переданих ОСОБА_1
ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст. 546, 509 ЦК України
завдаток є одним із видів забезпечення
виконання зобов'язання, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Оскільки сторони лише домовилися
укласти договір купівлі-продажу
вказаного об'єкту нерухомості -
квартири АДРЕСА_1, але в установленому
законом порядку його не оформили, отже,
такий договір не є укладеним, сплачені
наперед кошти вважаються авансом і
підлягають поверненню позивачеві в
тому розмірі, в якому вони надавалися.

За вказаних обставин рішення суду
першої інстанції в частині відмови
ОСОБА_1 у стягненні сплачених ОСОБА_3
грошових коштів в сумі 8150 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення позову.

У зв'язку із частковим задоволенням
позову, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України колегія суддів здійснює
розподіл судових витрат між сторонами
та стягує з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача понесені ним судові
витрати по справі пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 03 грудня 2013 року в частині
відмови у стягненні коштів за
договором завдатку - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8150
грн. авансових платежів.

В іншій частині рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 03 грудня
2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 318
грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
С.Б.Бутенко

Судді: /підписи/
О.І. Обідіна

О.О. Панченко

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко