Номер провадження № 22-ц/785/2423/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука
В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3, відповідача -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 у власних інтересах та у
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням, за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС
України в Одеській області про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку, за апеляційними скаргами
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 25 жовтня 2013 року, -

встановила:

24.01.2007р. ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про
визнання права користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

При цьому посилалася на те , що з весни
2005р. вона із ОСОБА_4 перебувала у
фактичних шлюбних відносинах і
проживала з ним однією сім'єю в
квартирі АДРЕСА_1. 29.09.2006р. шлюб між ними
був зареєстрований в відділі РАЦС.
25.10.2008р. в них народилася дитина, яка на
даний час проживає та є зареєстрованою
у вказаній квартирі. Позивач ОСОБА_3 у
зв'язку із тривалим фактичним
проживанням в квартирі та наявністю
родинних відносин із відповідачем
ОСОБА_4, просила суд визнати її право
користуватися квартирою, у якій мешкає.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 05.03.2007р.
позов був задоволений. Судом за ОСОБА_3
було визнане право користування жилим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1 (том 1, а.
с. 39-40).

22.08.2007р. із заявою про перегляд
заочного рішення до суду звернувся
ОСОБА_6, посилаючись на те, що спор між
позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4 є фіктивним, оскільки його метою
була реєстрація ОСОБА_3 за спірною
адресою (том. 1, а. с. 41). В зазначеній
заяві ОСОБА_6 посилався на те, що 17.02.2003р.
до Малиновського районного суду м.
Одеси звернувся ОСОБА_4 із позовом до
ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_6, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

У зустрічному позові ОСОБА_6 у своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_7 до
ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не чинити
перешкоди у користуванні спірною
квартирою й вселити його і
неповнолітнього сина до квартири, та
виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та
зняти її з реєстраційного обліку. Свої
вимоги обґрунтував тим, що на підставі
рішення апеляційного суду Одеської
області від 03.02.2005р. він та його
неповнолітній син ОСОБА_7 були вселені
до спірної квартири, а ОСОБА_3, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 були виселені з неї. Також
зазначив, що з 1944 року по 2002 рік він
проживав у АДРЕСА_1 та після смерті його
матері ОСОБА_11 у 2002 році ОСОБА_4, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 стали перешкоджати йому у
користуванні цією квартирою і тепер
він не може вселитися у неї разом зі
своїм неповнолітнім сином, якій немає
іншого житла.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 лютого 2005р., що набрало
чинності, рішення суду першої
інстанції скасовано, ОСОБА_4 у
задоволенні позову відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено,
ОСОБА_6 та його неповнолітній син
ОСОБА_7 були вселені до квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
були виселені з квартири АДРЕСА_1 (том 1,
а. с. 79-82).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 12.09.2007р. заочне рішення за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права користування жилим приміщенням
було скасовано, справу призначено до
розгляду в загальному порядку (том 1, а.
с. 69).

10.04.2008р. ОСОБА_6 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_3 такою, що не набула право
користування житловим приміщенням,
зняття її з реєстраційного обліку,
виселення ОСОБА_3 з незаконно займаного
нею житлового приміщення квартири,
посилаючись на те, що за ОСОБА_3 було
визнане право користування спірною
площею квартири, а також зареєстроване
місце проживання по зазначеній адресі
на підставі заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 05.03.2007р. , яке було в подальшому
скасоване ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 12.07.2007р.
ОСОБА_3 вселилася в квартиру без його
згоди у порушення вимог ст.ст.64,65 ЖК
України, а тому підстав для
користування спірною квартирою ОСОБА_3
не має, її проживання та реєстрація
порушують його права як наймача
спірної квартири, в зв'язку з чим вона
підлягає виселенню зі спірної квартири
за ст.116 ЖК України без надання житла
та зняття з реєстраційного обліку (том
1, а. с. 113).

Крім того, ОСОБА_6 звернувся до суду із
позовом в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_7 до ОСОБА_4
про встановлення порядку користування
жилим приміщенням.

При цьому він просив встановити
порядок користування житловим
приміщенням, виділивши у його
користування з неповнолітнім сином
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3., кімнату площею
25,31 кв.м., виділивши в користування
ОСОБА_4 кімнату площею 8,23 кв.м., а
приміщення коридор, кухня, санвузол
залишити в загальному
користуванні(том 1, а. с. 174).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 26.02.2009р. позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права
користування жилим приміщенням,
зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням були
об'єднанні в одне провадження (том 1, а.
с. 167).

Представник Малиновського районного
відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в
Одеській області надав до суду заяву
про слухання справи за його
відсутністю, залишивши прийняття
рішення на розсуд суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася
повторно, про дату, час та місце
судового засідання повідомлялась в
установленому законом порядку,
поважних причин неявки в судове
засідання суду не представила.

ОСОБА_6 перебуває в місцях позбавлення
волі - Слов'яносербській виправній
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області (№ 60). Його інтереси
представляє представник ОСОБА_5 за
дорученням.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 жовтня 2013р. позов ОСОБА_3
до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права
користування жилим приміщенням
залишено без розгляду та продовжено
провадження у справі за позовом ОСОБА_6,
який діє у власних інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням, за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та
Малиновського районного відділу у м.
Одесі ГУ ДМС України в Одеській області
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку(а.с.212 т.2).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.10.2013р. позов ОСОБА_6, який
діє у власних інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням - задоволено.

Судом встановлено порядок
користування квартирою за адресою:
АДРЕСА_1, виділивши в користування
ОСОБА_6 та його неповнолітньому сину
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 кімнату площею 25,31
кв. м., виділивши у користування ОСОБА_4
кімнату площею 8,23 кв. м., підсобні
приміщення залишено у спільному
користуванні.

Позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Малиновського районного відділу у м.
Одесі ГУ ДМС України в Одеській області
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку - задоволена
частково.

Суд виселив ОСОБА_3 з квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Судом відповідно до вимог ст.217 ЦПК
України встановлено порядок виконання
рішення суду, відповідно до якого після
набрання ним законної сили, це рішення
є підставою для Малиновського
районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС
України в Одеській області для зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційних скаргах ОСОБА_4, ОСОБА_3
просять рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 25.10.2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

При цьому посилаються на те, що справа
розглянута у їх відсутність, вони не
були повідомлені про слухання
справи. На теперішній час у спірній
квартирі проживають їх двоє
малолітніх дітей : син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4,
права яких повинні бути захищені при
вирішенні спору щодо визнання права
користування спірним жилим
приміщенням. Рішення суду щодо
виділення ОСОБА_6 та його
неповнолітньому сину ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 кімнату площею 25,31 кв. є
незаконним, оскільки виділення їх
сім'ї кімнати площею 8,23 кв.м. порушує
права їх двох малолітніх дітей. Крім
того, суд не залучив до участі у справі
орган опіки та піклування, який повинен
був захищати інтереси неповнолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, батько якого
ОСОБА_6 засуджений на 15 років до
позбавлення волі та відбуває
покарання в місцях позбавлення волі.

Представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, відповідач - ОСОБА_4 просили
апеляційні скарги задовольнити,
рішення суду скасувати в повному
обсязі.

Представник ОСОБА_5 за дорученням, яка
діє в інтересах ОСОБА_6 просила
апеляційні скарги відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Інші особи до суду не прибули, про час
та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, про що у
справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала неявку сторін такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, мотиви і доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно із
відповіді Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 04.09.2009р. за № 5039/01-20, вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 перебуває у
комунальній власності, знаходиться на
балансі Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради.
Особовий рахунок на квартиру відкрито
на ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 На
теперішній час особовий рахунок не
переоформлено, квартира не
приватизована(а. с., 9 т. 1), (а. с., 12 т. 1),
(том 2, а. с. 30).

Відповідно до довідок (виписок з
домової книги про склад сім'ї та
прописку) позивач ОСОБА_6 проживає та
зареєстрований в спірній квартирі з
10.09.1986р., який є сином померлої ОСОБА_11,
також в квартирі проживає та
зареєстрований ОСОБА_7 з 24.01.2007р., який
є сином ОСОБА_6

Також в квартирі проживає та
зареєстрований внук померлої ОСОБА_11-
ОСОБА_4 з 25.10.1996р., його дружина ОСОБА_3 з
17.03.2007р., їх діти: син - ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.10.2008р., син - ОСОБА_12 -
ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.02.2011р.(а.с. 58,253 т.2).

29.09.2006р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено шлюб, зареєстрований
першим відділом реєстрації актів
цивільного стану Приморського
районного управління юстиції м. Одеси
за актовим записом № 389 (а.с.14 т.1).

Як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції виділив
родині ОСОБА_4 в користування кімнату
площею 8,2 кв. м., а родині ОСОБА_6 з сином,
на дві особи виділив в користування
кімнату 25,3 кв. м.

Суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що в спірній квартирі
проживає ОСОБА_4 та двоє його
малолітніх дітей, права яких щодо
проживання у спірній квартирі не
вирішено. Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
03 лютого 2005р., що набрало чинності,
ОСОБА_6 та його неповнолітній син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 були вселені до
квартири АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 79-82).

Тобто, право користування спірною
квартирою шляхом вселення за ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 було визнано рішенням
апеляційного суду Одеської області від
03.02.2005р., що відповідно до ст.61 ЦПК
України є преюдицією по даній справі
(а. с. 79, т. 1).

Судом правильно встановлено, що
ОСОБА_6 та його неповнолітній син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 не втратили право
на користування житлом відповідно до
вимог ЖК України.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

У відповідності до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи було це приміщення постійним місцем
їх проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням, а також чи не зберігала ця
особа за собою право користування
іншим жилим приміщенням.

Таким чином, обов'язковою умовою для
вселення до житлового приміщення є
згода членів сім'ї.

Враховуючи пояснення представника
ОСОБА_6, який категорично не згоден з
проживанням ОСОБА_3 у спірній квартирі,
а також, наявність судового спору між
ними, свідчить про недосягнення згоди з
наймачем ОСОБА_6 щодо вселення ОСОБА_3
до спірного приміщення, а тому суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що правових підстав
проживання ОСОБА_3 у приміщенні немає,
вона підлягає виселенню, в зв'язку з
чим рішення суду першої інстанції
необхідно в цій частині залишити без
змін.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_3
має право на вселення у спірну
квартиру є необґрунтованими,
оскільки ст.65 ЖК України передбачає
порядок вселення у квартиру, який не
був дотриманий сторонами.

Тобто, необхідними умовами
вселення в жиле приміщення інших осіб
є: дотримання порядку вселення під
яким треба розуміти дотримання правил
реєстрації, по - друге, наявність
письмової згоди всіх осіб, які
проживають разом з ним.

В матеріалах справи відсутні докази
дотримання сторонами наведених умов
щодо застосування положень ст.ст. 64,65
ЖК України.

Крім того, суд правильно дійшов до
висновку про те, що оскільки ОСОБА_3
зареєструвала місце проживання на
підставі заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси,
яке згодом було скасоване, тому
підстави її реєстрації по спірній
квартирі також відпали. Відповідно до
ст. 116 ЖК України особи, які самовільно
зайняли житлове приміщення,
виселяються без надання їм іншого
житлового приміщення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 лютого 2014р. скасована
ухвала Малиновського районного суду м.
Одеси від 25 жовтня 2013р., якою позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання
права користування жилим приміщенням
в квартирі АДРЕСА_1 залишено без
розгляду. Справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції. Під
час розгляду вказаної справи судом
буде вирішено питання щодо права
користування ОСОБА_3 спірним жилим
приміщенням.

Вирішуючи спір в частині визначення
порядку користування квартирою, суд
першої інстанції, виходив з того, що
жиле приміщення, яке просив виділити в
користування ОСОБА_6, відповідає
вимогам ЖК України, а тому його вимоги
підлягають задоволенню. Розглядаючи
спір, суд виділив в користування
ОСОБА_6 та його неповнолітньому сину
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 кімнату, площею 25,31
кв. м., а у користування ОСОБА_4 виділив
кімнату площею 8,23 кв. м., підсобні
приміщення залишив у спільному
користуванні.

З таким висновком суду колегія
суддів не погоджується з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 47 ЖК України
норма житлової площі на фізичну особу
встановлюється у розмірі 13,65 кв. м.

З технічного паспорту квартири
АДРЕСА_1 вбачається, що вона
складається з двох жилих кімнат -
площею 8,2 кв. м. та 25,3 кв. м., загальна
площа квартири становить 46 кв. м. (а. с.
5-6, т.1).

Вирішуючи спір про встановлення
порядку користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що спірна квартира
належить до державного житлового
фонду, квартира не приватизована,
сторони не є власниками жилого
приміщення, а тому порядок
користуванням житлом може бути
встановлений між його власниками,
якими сторони не являються.

Відповідно до ст. 104 ЖК Української
РСР член сім'ї наймача вправі вимагати,
за згодою інших членів сім"ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім'ї дати
згоду на укладення окремого договору
найму, а також у разі відмови
наймодавця в укладенні такого
договору, спір може бути вирішено в
судовому порядку.

Отже, законодавство виходить із
визнання рівності прав і обов'язків
усіх членів сім'ї наймача та передбачає
можливість виділу ізольованого жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду при
одночасному вирішенні питання про
зміну договору найму жилого
приміщення.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи в
межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
права щодо порядку користування
житловим приміщенням, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу своїх
вимог.

Вибираючи спосіб захисту щодо
встановлення порядку користування
квартирою, позивач безпідставно заявив
такі вимоги, оскільки сторони не є
власниками жилого приміщення, а
порядок користуванням житлом може бути
встановлений між його власниками,
якими сторони не є.

Крім того, розглядаючи спір, суд
не звернув увагу на те, що на час
розгляду справи та до теперішнього
часу ОСОБА_6 знаходиться в місцях
позбавлення волі, судом не з'ясовано де
знаходиться та проживає його син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у порушення вимог
ст.ст. 10, 30,130 ЦПК України суд не
запропонував представнику позивача
залучити до участі у справі орган
опіки та піклування, які повинні
представляти інтереси неповнолітнього
ОСОБА_7, який залишився без опіки
батьків, оскільки в даній справі
вирішується його право на користування
спірним житлом.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
позов ОСОБА_6 в частині вирішення
позовних вимог про визначення порядку
користування квартирою не відповідає
вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, суд не
визначився із характером спірних
правовідносин та нормою права, яка
підлягає застосуванню, дійшов
передчасного висновку про задоволення
позову позивача, а тому рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову
позивачу в цій частині вимог.

В іншій частині рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 25 жовтня 2013 року необхідно залишити
без змін, оскільки суд з'ясувавши в
достатньо повному обсязі права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку постановив рішення в
цій частині вимог, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Інші доводи апелянтів вищевказаних
висновків не спростовують, тому
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1п.2, 309
ч.1п.п.1,3,4, 314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 жовтня 2013 року скасувати
в частині позовних вимог ОСОБА_6 у
власних інтересах та у інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням.

В позовних вимогах ОСОБА_6 у власних
інтересах та у інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням - відмовити.

В іншій частині рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М. Таварткіладзе

В.П. Фальчук