У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,
суддів:Гончара В.П.,Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,Парінової І.К.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Дванадцятої
харківської нотаріальної контори,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
визнання недійсною заяви про відмову
від спадщини, частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 16 вересня 1997 року та
визнання права власності на ј частки
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 08 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 09 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним
позовом до ОСОБА_7, Дванадцятої
харківської нотаріальної контори,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку зі
смертю її чоловіка, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на
належне йому майно, в тому числі на Ѕ
частки ізольованої двокімнатної
квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за
законом після смерті її чоловіка є сама
позивачка та двоє їхніх синів: ОСОБА_7
та ОСОБА_8 Останній спадщину
після батька не прийняв. Позивач
вважала, що фактично прийняла спадщину,
так як на день смерті чоловіка
проживала у належній їй квартирі.
ОСОБА_7 прийняв спадщину, подавши у
6-місячний строк до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після смерті батька. У вересні 1997 року
ОСОБА_7 запросив її до нотаріальної
контори для підпису документів,
необхідних для оформлення спадкових
прав. Довірившись сину, позивач
підписала у нотаріуса документи і
вважала себе власником ј частки
спірної квартири в порядку
спадкування. У травні 2007 року, ОСОБА_6
подарувала ОСОБА_8 Ѕ частки належної їй
квартири, продовжуючи в ній проживати
разом з обдарованим. Ураховуючи те, що
тільки у 2011 році, ОСОБА_6 дізналась, що у
вересні 1997 року вона помилково
підписала заяву про відмову від
спадщини і ОСОБА_7 отримав свідоцтво
про спадщину за законом на всю частину
спадкового майна, просила визнати
недійсною заяву про відмову від
спадщини, частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 16
вересня 1997 року та визнати право
власності на Ѕ частки квартири.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 08 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 09 квітня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 16
вересня 1997 року, видане
Дванадцятою харківською нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_7 на Ѕ частки
ізольованої двокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на ј частки вищевказаної
квартири в порядку спадкування за
законом після смерті її чоловіка. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_7 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 квітня 2013 року
відкрито касаційне провадження у
справі та витребувано справу з
Фрунзенського районного суду м.
Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року
касаційне провадження у справі
зупинено до залучення до участі у
справі правонаступників ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується копією актового
запису про смерть відділу державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції № 5989 від 29 квітня 2013
року.

У жовтні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_8 про
залучення його до участі у справі як
правонаступника та додано до неї
матеріали, з яких вбачається, що після
смерті ОСОБА_6 Дванадцятою харківською
державною нотаріальною конторою на
підставі заяви ОСОБА_8 заведено
спадкову справу № 290/2013.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційне провадження у справі
відновлено. Залучення до участі у
справі правонаступника ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_8

Разом з цим колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_6 фактично прийняла
спадщину після смерті свого чоловіка
ОСОБА_10, оскільки на час відкриття цієї
спадщини постійно проживала разом зі
спадкодавцем у належній їм на праві
спільної сумісної власності квартирі
АДРЕСА_1, здійснювала ремонт
житлового приміщення та несла
відповідні витрати на його утримання,
оплачуючи необхідні комунальні
послуги та продовжує мешкати в цьому
житлі, що відповідачем визнається й не
заперечується, в установленому законом
порядку від спадщини вона не
відмовлялася, але свідоцтво про право
на спадщину за законом після померлого
ОСОБА_10 було видане державним
нотаріусом Дванадцятої харківської
державної нотаріальної контори лише на
ім'я його сина -ОСОБА_7, при чому на всю
частку спадкового майна (Ѕ частки
спірної квартири) без урахування
частки позивача, як спадкоємиці першої
черги за законом після смерті свого
чоловіка.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судами встановлено, що предметом
цивільно-правового спору є
двокімнатна, ізольована квартира
АДРЕСА_1, що належала подружжю: ОСОБА_6
та її чоловіку ОСОБА_10 на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого 20 травня 1994 року
відділом приватизації житла
підприємства «Харківські теплові
мережі».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть, у зв'язку з чим
відкрилася спадщина на все належне
йому майно, в тому числі й на належну
йому Ѕ частки зазначеної квартири.

З відповіді комунального підприємства
«Жилкомсервіс» від 03 квітня 2012 року №
1034 вбачається, що на день смерті
ОСОБА_10, ОСОБА_6 була
зареєстрована та проживала разом з
чоловіком за адресою: АДРЕСА_1. Довідка
такого ж змісту знаходилася і в
Дванадцятій харківській державній
нотаріальній конторі на час відкриття
спадщини після смерті
ОСОБА_10

Виходячи з того, що спадщина відкрилася
у 1997 році дані правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
Української РСР у редакції 1963 року та
Кодексом про шлюб і сім'ю України в
редакції 1996 року.

Як ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України
(чинного на час відкриття спадщини), так
і ст. ст. 60, 70 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

За таких обставин та з урахуванням
вимог закону, на день смерті чоловіка
ОСОБА_6 належала Ѕ частки спірної
квартири.

Відповідно до ст. ст. 524, 525 ЦК
Української РСР спадкоємство
здійснювалось за законом і за
заповітом. Спадкоємство за законом має
місце, коли і оскільки воно не змінено
заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

За змістом ст. 548 ЦК Української РСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Перелік дій, що свідчили про прийняття
спадщини, був визначений законодавцем
у ст. 549 ЦК Української РСР, відповідно
до якої визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, зокрема, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Із урахуванням викладеного, позивач
прийняла спадщину після смерті
чоловіка, фактично вступивши в
управління та володіння спадковим
майном протягом шести місяців з
моменту відкриття спадщини.

Розглядаючи справу, суди з дотриманням
вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, вірно
виходили з того, що ОСОБА_6 була
безпідставно позбавлена права на
спадкове майно всупереч приписам
чинного на той час законодавства та
дійшли правильного висновку про
задоволення позовних вимог останньої,
визнавши частково недійсним спірне
свідоцтво про право на спадщину та
визнавши за нею право власності на ј
частки спірної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та не дають
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення
оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 345, 349 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 08 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 09 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникСудді: В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко І.К.
Парінова