Справа № 361/6028/13-ц Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/393/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» на
рішення Броварського міськрайонного
суду від 07 листопада 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся
до суду з названим позовом.

Посилався на те, що 25 лютого 2008
року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 16-п/2008, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 450 000 грн., зі сплатою
відсотків, у розмірі 16,9 % річних,
комісійних, неустойки та інших витрат в
порядку та на умовах, передбачених
вказаним договором, з кінцевим
терміном повернення до 24 лютого 2015
року.

Для забезпечення виконання
зобов'язань 25 лютого 2008 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого, останній взяв на себе
відповідальність за невиконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_3, а саме: повернення кредиту у
сумі 450000 грн. у строк до 24 лютого 2015
року, сплату нарахованих процентів та
комісійної винагороди згідно із
умовами договору, сплату неустойки за
несвоєчасну сплату процентів,
повернення кредиту (інші випадки,
передбачені кредитним договором),
сплату збитків у зв'язку з неналежним
виконанням боржником зобов'язань за
кредитним договором.

Додатковою угодою до кредитного
договору №1 від 02 лютого 2009 року
сторони виключили з договору пункт 5.1
та п.5.2 розділу 5 «Особливі умови» та
доповнили пункт 8.2. розділу 8 «строк дії
договору» наступною редакцією :
Договір набирає законної чинності з
моменту його підписання Сторонами та
діє до строку, вказаному у п.1.1 Договору.
Закінчення строку договору не звільняє
позичальника від відповідальності за
його порушення, яке мало місце під час
дії договору. Розділ 9 договору
доповнено Третейським застереженням.

Додатковою угодою до кредитного
договору №2 від 02 лютого 2009 року
сторони доповнили розділ 5 пунктом 5.6. :
банк має право, а позичальник надає
згоду на передачу інформації про свою
кредитну історію до ЗАТ «Перше
українське бюро кредитних історій» та
на отримання банком з вказаного бюро
його(позичальника) кредитної історії
протягом всього строку дії цього
договору.

14 серпня 2009 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №
3 до кредитного договору № 16-п/2008 від 25
лютого 2008 року, згідно якої до пункту 1.1.
розділу 1 «Предмет договору» внесені
зміни, а саме його викладено у такій
редакції: «Кредитодавець
зобов'язується надати позичальникові
грошові кошти (далі - кредит) на
придбання автомобіля у розмірі 450 000,00
(чотириста п'ятдесят тисяч гривень 00
копійок) на строк з 25 лютого 2008 року до 24
лютого 2015 року, а позичальник
зобов'язується на передбачених
договором умовах повернути кредит та
сплатити проценти у розмірі 16,9 %
(шістнадцять цілих дев'ять десятих
відсотків) річних за період з 25 лютого
2008 року до 31 травня 2009 року, у розмірі 22%
(двадцять два відсотки) річних за
період з 01 червня 2009 по 24 лютого 2015
року».

Вказував, що Позивач виконав умови
кредитного договору. Позичальник свої
зобов»язання за кредитним договорм
належним чином не виконував, допустив
заборгованість по поверненню кредиту,
відсотків та інших виплат.

Позивач звернувся до поручителя за
кредитними зобов»язаннями ОСОБА_3-
ОСОБА_2 з позовними вимогами виконати
зобов»язання боржника та сплатити
заборгованість по поверненню кредиту,
процентів та пені за кредитним
договором згідно з умовами договору
поруки №16-п/2008-п від 25.02.2008 року, яка
станом на 30 квітня 2013 року складає 326 255
грн. 27 коп. і яку банк просив стягнути на
його користь з відповідача.

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилалися на те, що він не
знав про укладення між позивачем та
ОСОБА_3 додаткової угоди № 3 від 14
серпня 2009 року, внаслідок чого було
збільшено відсотки річних до 22 % за
період з 01 червня 2009 по 24 лютого 2015 року,
чим збільшився обсяг його
відповідальності як поручителя.
Просив відмовити у позові у повному
обсязі.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду від 07 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
банку відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просив
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та вимогам закону та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що 25 лютого
2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 16-п/2008, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 450 000 грн., зі сплатою
відсотків у розмірі 16,9 % річних,
комісійних, неустойки та інших витрат в
порядку та на умовах, передбачених
вказаним договором, з кінцевим
терміном повернення до 24 лютого 2015
року.

Згідно із п. п. 3.3.4. кредитного
договору № 16-п/2008 у разі настання подій,
не залежних від волі сторін договору,
які мають безпосередній вплив на
вартість кредитних ресурсів
кредитодавця (зокрема, зміна облікової
ставки Національного банку України,
зміни чинного законодавства, зміни
кон'юктури кредитного ринку та/або
вартості куплених кредитодавцем
грошово-кредитних ресурсів, збільшення
витрат кредитодавця з інших незалежних
від кредитора причин) має право змінити
процентну ставку за користування
кредитом, повідомивши про це
позичальника письмово за 7 (сім)
календарних днів до дати, з якої
починає діяти нова процентна ставка.

Додатковою угодою до кредитного
договору №1 від 02 лютого 2009 року
сторони виключили з договору пункт 5.1
та п.5.2 розділу 5 «Особливі умови» та
доповнили пункт 8.2. розділу 8 «строк дії
договору» наступною редакцією :
Договір набирає законної чинності з
моменту його підписання Сторонами та
діє до строку, вказаному у п.1.1 Договору.
Закінчення строку договору не звільняє
позичальника від відповідальності за
його порушення, яке мало місце під час
дії договору. Розділ 9 договору
доповнено Третейським застереженням.

Додатковою угодою до кредитного
договору №2 від 02 лютого 2009 року
сторони доповнили розділ 5 пунктом 5.6.
за яким банк має право, а позичальник
надає згоду на передачу інформації про
свою кредитну історію до ЗАТ «Перше
українське бюро кредитних історій» та
на отримання банком з вказаного бюро
його(позичальника) кредитної історії
протягом всього строку дії цього
договору.

14 серпня 2009 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №
3 до кредитного договору № 16-п/2008 від 25
лютого 2008 року, згідно якої до пункту 1.1.
розділу 1 «Предмет договору» внесені
зміни, а сааме, його викладено у такій
редакції: «Кредитодавець
зобов'язується надати позичальникові
грошові кошти (далі - кредит) на
придбання автомобіля у розмірі 450 000,00
(чотириста п'ятдесят тисяч гривень 00
копійок) на строк з 25 лютого 2008 року до 24
лютого 2015 року, а позичальник
зобов'язується на передбачених
договором умовах повернути кредит та
сплатити проценти у розмірі 16,9 %
(шістнадцять цілих дев'ять десятих
відсотків) річних за період з 25 лютого
2008 року до 31 травня 2009 року, у розмірі 22%
(двадцять два відсотки) річних за
період з 01 червня 2009 по 24 лютого 2015
року».

25 лютого 2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки,
відповідно до умов якого, останній
відповідає за невиконання
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_3, а саме: повернення кредиту у
сумі 450 000 грн. у строк до 24 лютого 2015
року, сплату нарахованих процентів та
комісійної винагороди згідно із
умовами договору, сплату неустойки за
несвоєчасну сплату процентів,
повернення кредиту (інші випадки,
передбачені кредитним договором),
сплату збитків у зв'язку з неналежним
виконанням боржником зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідно до п. п. 2.4.1. договору
поруки кредитор має право змінити
умови кредитного договору без згоди
поручителя, якщо внаслідок цього не
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

Згідно п.п. 3.1,3.2 Договору поруки
поручитель відповідає перед
Кредитором за порушення зобов»язання
боржником як солідарний боржник.
Поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу за кредитом, процентів,
неустойки, комісійних винагород,
відшкодування збитків.

Згідно п. 5.2. цього ж договору порука
припиняється, зокрема, з припиненням
зобов»язання за Кредитним договором: у
разі зміни зобов'язання за кредитним
договором без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Виходячи із аналізу вказаної
статті, договір поруки має
дододатковий до основного зобов'язання
- кредитного договору характер і
укладається саме для забезпечення
виконання останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Судом встановлено, що позичальник
свої зобов'язання щодо сплати суми
отриманого кредиту і відсотків за
користування ним, а також пені за
порушення строків їх повернення
відповідач не виконав, тому у нього за
період з 25 лютого 2008 року по 30 квітня 2013
року виникла заборгованість у розмірі
326 255, 27 грн, у т.ч.: заборгованість за
кредитом - 177144, 86 грн.; заборгованість по
відсоткам - 136054, 92 грн..; загальна сума
штрафів - 13055,49 грн.

З метою повернення кредитних коштів
26 серпня 2010 року на адресу поручителя
ОСОБА_2 позивачем направлялась вимога
про погашення заборгованості за
кредитним договором від № 16-п/2008 від 25
лютого 2008 року ( а.с. 94-95).

Вимога про виконання кредитних
зобов»язань надсилалася також
боржнику ОСОБА_3( а.с. 90- 91, 92-93).

З матеріалів справи видно, що
рішенням Постійно діючого
третейського суду при асоціації
«Слобожанська перспективіа» від 13
серпня 2013 року по справі №2/629-2013 (
відповідно до умов кредитного
договору) з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«МЕГАБАНК» стягнуто заборгованість за
кредитним договором №16-П/2008 від 25
лютого 2008 року в розмірі 326255,27 грн. та
витрати по оплаті третейського збору
(а.с.96-97). Судом встановлено, що рішення
третейського суду на час розгляду
даної справи не виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову
позивачу у задоволенні позовних вимог
про стягнення з поручителя на користь
банку заборгованості у зв»язку з
неналежним виконанням боржником своїх
кредитних зобов»язань, суд виходив з
положень ч.1 ст.559 ЦК України та дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, оскільки позивачем
змінено умови основного зобов»язання,
що призвело до збільшення обсягу
відповідальності поручителя, а тому
підстави для стягнення з нього
заборгованості як з поручителя за
кредитним договором відсутні.

Проте з таким висновком суду
колегія погодитися у повній мірі не
може.

Відповідно до роз»ясень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 квітня 2011 року, якими,
зокрема, доведено до відому судів
України постанову Верховного Суду
України від 17 січня 2011 року, за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судових рішень з мотивів
неодноразового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих с
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, згідно яких
відповідно до частини першої статті 559
УК України припинення договору поруки
пов»язується із зміною основного
зобов»язання за відсутністю згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов»язань поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов»язань боржника,
забезпечення яких здійснює
поручитель. Зокрема, в договорі поруки
передбачена можливість зміни розміру
процентів та строків їх виплати, і ця
умова стала результатом домовленості
сторін, отже, поручитель дав згоду на
зміну розміру процентів.

Факт поінформованості ОСОБА_2 -
поручителя щодо можливості збільшення
процентної ставки за користування
кредитними коштами за кредитним
договором №16-п/2008 від 25 лютого 2008 року
підтверджується умовами договору та
його підписанням поручителем (а.с.14,
п.п.3.3.4, 3.2.12).

Оскільки можливість збільшення
процентної ставки передбачена умовами
кредитного договору та не вимагає
додаткового погодженення з
поручителем у зв»язку зі зміною, що,
зокрема і підтверджується умовами
договору поруки, суд безпідставно
дійшов висновку про припинення
зобов»язань поручителя.

Укладаючи договір з банком від 25
лютого 2008 року позичальник прийняв на
себе зобов»язання повернути до 24
лютого 2015 року кредит у сумі 450000 грн. та
сплатити за користування кредитом
проценти та штрафні санкції за
невиконання зобов»язань. Поручитель
ОСОБА_2 відповідно до умов договору
поруки та вимог закону прийняв на себе
відповідальність відповідати перед
позикодавцем у тому ж обсязі, що і
позичальник, включаючи суму боргу,
процентів та штрафних санкцій за
неналежне виконання кредитних
зобов»язань.

При цьому, відповідно до умов
договору, закінчення строку договору
не звільняє позичальника від
відповідальності за його порушення
(а.с.11).

За таких обставин, колегія вважає,
що сторони при підписанні кредитного
договору №16-п/2008 від 25 лютого 2008 року та
договору поруки чітко розуміли умови
договорів, їх права та обов»язки, а
також наслідки у зв»язку з
невиконанням своїх зобов»язань, що не
дає можливості вважати обгрунтованими
твердження відповідача про збільшення
обсягу його відповідальності як
поручителя.

З урахуванням викладеного,
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, а тому
рішення суду не може бути залишеним без
змін та підлягає скасуванню.

По справі слід ухвалити нове
рішення, як необхідно задовольнити
позовні вимоги позивача частково.

Як встановлено судом, позичальник
свої зобов'язання щодо сплати суми
отриманого кредиту і відсотків за
користування ним, не виконав, допустив
заборгованість за період з 25 лютого 2008
року по 30 квітня 2013 за кредитом в сумі
177144, 86 грн. та заборгованість по
відсоткам у сумі 136054, 92 грн. Зазначена
заборгованість підлягає стягненню з
відповідача, як поручителя боржника за
кредитними зобов»язаннями.

Разом з тим, на думку колегії,
позивач не надав суду належних доказів
стосовно розміру штрафних санкцій (
штрафи та пеня), які позивач визначив як
«Загальну суму штрафів».

Посилання позивача на п.7.2
Кредитного договору, у даному випадку,
є некоректним, оскільки даний пункт
передбачає різні підстави та різні
розміри штрафних санкцій, пов»язані з
неналежним виконанням зобов»язаннь за
кредитним договором, а саме :
невиконання прийнятих на себе
зобов»язань щодо повернення кредиту -10%
від суми несвоєчасно сплаченого
кредиту, несвоєчасне повернення
кредиту згідно з п.3.2.1 договору-25% від
суми несвоєчасно повернутого кредиту,
за використання кредиту не за цільовим
призначенням згідно п.3.2.2. договору -25%
від суми кредиту, за невиконання
прийнятих на себе зобов»язань згідно
п.3.2.3 договору - 10% від суми несвоєчасно
сплачених процентів та комесійних
винагород, за невиконання будь-якого з
прийнятих на себе зобов»язань згідно з
п.п.3.2.4-3.2.15 -10% від суми отриманого
кредиту.(а.с.8 зв.).

Крім того, для стягнення штрафних
санкцій (штраф,пеня) законом визначено
спеціальні строки позовної давності,
проте із наданого позивачем розрахунку
не вбачається, за який період
нараховано штрафні санкції, в якому
розмірі і за яке порушення кредитних
зобов»язань.

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача штрафів у сумі 13055,49 грн.(за
позовом - штрафів та пені, а.с.3)
необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст.307,309 ЦПК України,
колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк
задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду від 07 листопада 2013 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» заборгованість за
кредитним договором №16-п/2008 від 25
лютого 2008 року 177144,86 грн.
заборгованості за кредитом, 136054,92 грн.
заборгованості по процентам, 3132 грн.
судових витрат. В іншій частині вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді