У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на неповнолітніх
дітей, на утримання дружини та
додаткових витрат на утримання дитини,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 18 вересня 2004 року перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
в якому у них народилася дочка ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та син -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З відповідачем
відносини погіршилися і вони
проживають на даний час окремо, він не
надає матеріальної допомоги на
утримання дітей, а оскільки позивачка
не працює та здійснює догляд за
дитиною, їй також необхідна
матеріальна допомога до досягнення
дитиною трьох років. У зв'язку з цим
просила суд стягнути з відповідача
аліменти на неповнолітніх дітей у
розмірі 2 182 грн. щомісячно до
досягнення ними повноліття, на її
утримання - 1 108 грн. до досягнення сином
трьох років та додаткові витрати на
лікування дочки ОСОБА_6 у розмірі 800 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03 липня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6
та ОСОБА_5 у розмірі по 500 грн. на кожну
дитину щомісячно до досягнення ними
повноліття; стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 кошти на додаткові
витрати, пов'язані з лікуванням
неповнолітньої доньки ОСОБА_6, які
покриватимуться після їх фактичного
понесення разово у розмірі 50% витрат на
період, необхідний для лікування
дитини до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
вересня 2013 року рішення суду
першої інстанції у частині стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів на
додаткові витрати, пов'язані з
лікуванням неповнолітньої дочки
ОСОБА_6, які покриватимуться після їх
фактичного понесення разово у розмірі
50% витрат на період, необхідний для
лікування дитини до досягнення дитиною
повноліття скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 кошти на додаткові
витрати на неповнолітню доньку ОСОБА_6
у розмірі 800 грн. щомісячно на період,
необхідний для лікування дитини. У
решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду у частині стягнення
додаткових витрат та направити справу
у цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відповідно до ст. ст. 180, 181, 184 СК України
з відповідача необхідно стягнути
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі по 500 грн. на кожну
дитину щомісячно до досягнення ними
повноліття та додаткові витрати на
лікування дочки, які покриватимуться
після їх фактичного понесення разово у
розмірі 50% витрат на період, необхідний
для лікування дитини до досягнення
дитиною повноліття.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення
додаткових витрат та ухвалюючи у цій
частині нове рішення про задоволення
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що оскільки позивачка
просила стягнути з відповідача
додаткові витрати на лікування дочки у
твердій грошовій сумі, то слід стягнути
кошти на додаткові витрати на
неповнолітню дочку у розмірі 800 грн.
щомісячно на період, необхідний для
лікування дитини.

З такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який на даний час розірвано і від якого
мають двоє дітей: дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3-5).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно довідки державного закладу
«Дитячий спеціалізований клінічний
санаторій ім. Н.К. Крупської»
вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
хворіє правобічним грудним сколіозом II
ступеня (а. с. 8).

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була поставлена,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК
України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року № 3 зазначено, що до
передбаченої ст. 185 СК України участі в
додаткових витратах на утримання
дитини, викликаних особливими
обставинами (розвитком її здібностей,
хворобою, каліцтвом тощо), можна
притягати лише батьків. У цих випадках
ідеться про фактично зазнані або
передбачувані витрати, тому їх
необхідно визначати у твердій грошовій
сумі. При одночасному розгляді вимог
про стягнення аліментів і додаткових
витрат їх має бути визначено у рішенні
окремо.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись
на довідку ТОВ «Мед-Атлант» виданої
ОСОБА_3, згідно якої її дочка ОСОБА_6
проходила курс лікування вартістю 1 400
грн. за 10 сеансів ручного масажу,
електростимуляції,
грязево-озокеритних аплікацій з 10
червня 2013 року по 20 червня 2013 року в
лікувально-діагностичному центрі
«Мед-Атлант» (а. с. 78), копії товарних
чеків, за якими позивачкою проводилась
оплата за навчання на загальну суму у
розмірі 1 900 грн. (а. с. 80-84) та на доводи
позивачки, що дочці необхідний
спеціальний корсет, який коштує 3 100 грн.
і який потрібно міняти два рази на рік,
дійшов висновку, що розмір додаткових
витрат на дитину, що викликані
особливими обставинами, повинен
становити 800 грн. на місяць на період,
необхідний для лікування дитини.

При цьому апеляційний суд у порушення
ч. 3 ст. 185 СК України не встановив, які
конкретно додаткові витрати на дитину,
фактично зазнані матір'ю чи
передбачувані підлягають стягненню;
чи їх необхідно фінансувати наперед, чи
покривати після фактичного понесення
разово чи періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину
повинен обґрунтовуватись відповідними
документами (наприклад, витрати на
спеціальний медичний догляд - довідкою
медичного закладу про вартість
медичних послуг; витрати на лікування,
на санаторно-курортне лікування -
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками,
рахунками, проїзними документами тощо).
При стягненні коштів на додаткові
витрати, які повинні бути понесені у
майбутньому, суду необхідно надати
розрахунок або обґрунтування
необхідності майбутніх витрат.

Суд зазначених вимог закону та
передбачений законом порядок
відшкодування додаткових витрат не
врахував та вважав, що додаткові
витрати підлягають стягненню
щомісячно у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» від
18 грудня 2009 року № 14 ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини.

Визначаючи розмір додаткових витрат на
дитину, суд у резолютивній частині
встановив їх на період, необхідний для
лікування дитини. При цьому, хто і яким
чином буде визначати тривалість цього
періоду, у рішенні суду не зазначено, що
фактично робить неможливим його
виконання.

Крім того, згідно квитанції від 18 липня
12 № 3683.339.1 ОСОБА_4 сплатив 3 100 грн. за
корсет (а. с. 73-74), тому висновок
апеляційного суду, що відповідач не
приймає участі у додаткових витрат на
лікування дитини, є помилковим.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, у порушення вимог
ст. ст. 303, 315 ЦПК України, на
вищевказані вимоги закону та обставини
справи уваги не звернув, не визначився
із передбаченим законом порядком
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину та передчасно
дійшов висновку про стягнення з
відповідача додаткових витрат на
дитину у розмірі 800 грн. щомісячно на
період, необхідний для лікування
дитини.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції в частині
стягнення додаткових витрат на дитину
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, без
урахування норм матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
тому підлягає скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині ухвалені у справі
судові рішення сторонами не оскаржені,
тому в касаційному порядку не
переглядаються.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
вересня 2013 року в частині
стягнення додаткових витрат на дитину
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко