Номер провадження 2/754/329/14
Справа №754/7685/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28.02.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенко
С.В.,

при секретарі - Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства КБ «Приватанк» до ОСОБА_1
про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 09.09.11 року
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», звернено стягнення на
предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1 В
подальшому уточнивши позовні вимоги,
просили виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі
зняттям з реєстраційного обліку,
посилаючись на викладене та оскільки
відповідач, який раніше займав вказане
житлове приміщення, добровільно його
не звільняє.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, повідомлений належний чином,
про причину неявки не повідомив.

Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК
України визнав за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача по
справі та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 09.09.11 року
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», звернено стягнення на
предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1

Як вбачається з довідки форми № 3
у спірній квартирі зареєстрований
відповідач з сином ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 109 ЖК
Української РСР, виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Також згідно вказаної статті,
громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.

Згідно приписів ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Обов'язок у відповідачів покинути
житлове приміщення виникає протягом
місяця з дня отримання вимоги про
звільнення житлового приміщення.

Позивачем вимога ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»
не дотримана, оскільки вимога про
добровільне звільнення житлового
приміщення направлялась відповідачу
09.02.13 року, проте відомості про
отримання вимоги у матеріалах справи
відсутні.

Крім того, зі зворотного повідомлення
вбачається, що відповідач за вказаною
адресою не проживає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог в частині виселення
ОСОБА_1

Суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог у частині щодо
виселення ОСОБА_2, так як суд може
зобов'язати вчиняти певні дії тільки
сторону по справі, до якої висунуто
позовні вимоги. Згідно з вимогами ст. 30
ЦПК України, сторонами у справі є
позивач і відповідач. Позивач не
заявляв вимогу про залучення ОСОБА_2 в
якості відповідача, тому останній не є
стороною у справі і з цих підстав суд не
може зобов'язувати його на вчинення
певних дій.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 77, 88, 209,
212-215, 218, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий