Справа №:122/8380/2012Головуючий суду першої
інстанції:Кучеренко Н.В.№
провадження:22-ц/190/1019/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Філатова Є. В.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Філатової Є.В.
суддів:Білоусової В.В. Іващенко В.В. при
секретарі:Таранець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, Центральний відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану Сімферопольського міського
управління юстиції Автономної
Республіки Крим, Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Сакського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим, Перша
Сімферопольська державна нотаріальна
контора, Кримське Республіканське
Підприємство «Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації та технічної
інвентаризації» про визнання
батьківства, про поновлення строку для
прийняття спадщини, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину, за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_8,
Центральний відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим,
Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Сакського міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим, Перша
Сімферопольська державна нотаріальна
контора, Кримське Республіканське
Підприємство «Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації та технічної
інвентаризації», в остаточному
варіанті просив: визнати батьківство
стосовно нього ОСОБА_11; визнати
поважною причиною пропуску строку
позивачем та поновити йому строк для
прийняття спадщини після батька;
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
виданого ОСОБА_10

Вимоги мотивовані тим, що зі слів своєї
матері, позивачу відомо, що з 1979 року
вона перебувала у незареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_11 Родина мешкала в
квартирі батьків ОСОБА_11 в АДРЕСА_1,
вони жили разом, вели спільне
господарство. Оскільки батьки ОСОБА_11
постійно сварилися, подружжя
періодично проживали на квартирі, які
знімала мати позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1
від їх спільного життя народився
позивач. На цей час між батьками був
тимчасовий розлад, тому народження
позивача було зареєстровано в
Сакському районі АР Крим, за місцем
реєстрації матері. ОСОБА_11 не записав
себе батьком, але два роки потому
побачив позивача, батьки поновили
сімейні відносини, батько визнавав
ОСОБА_6 своїм сином, піклувався про
нього, виховував, утримував. Після 1998р.
подружжя припинили спільне життя,
оскільки батько почав пиячити, вимагав
гроші, застосовував насильство в сім'ї.
З цього часу позивач не підтримував з
ним ніяких відносин. У ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_11 помер, після його смерті
відкрилась спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_2. 15.05.2001р. нотаріус Першої
Сімферопольської держаної
нотаріальної контори видав свідоцтво
про право на цю спадщину за заповітом
на ім'я ОСОБА_10, яка навмисно приховала
від нотаріуса про наявність у
спадкодавця неповнолітнього сина -
ОСОБА_6, якій мав право на обов'язкову
частку у спадщині. Про існування
квартири, позивач дізнався лише у
серпні 2012 року. Оскільки раніш він не
знав про свої спадкові права та був
неповнолітнім. Просив надати йому
додатковий строк для прийняття
спадщини, визнати батьківство
спадкодавця ОСОБА_11 відносно позивача,
та визнати частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину на
спірну квартиру, виданого на ім'я
ОСОБА_10

Ухвалою Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 04 жовтня 2013 року, у зв'язку зі
смертю відповідача ОСОБА_10, її замінено
на правонаступника ОСОБА_7

Рішенням Центрального районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 12 грудня
2013 року позов ОСОБА_6 задоволено
частково; визнано батьківство ОСОБА_11,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; в задоволенні
решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати
рішення суду та відмовити в позові.
Вважає, що рішення ухвалено з неповним
з'ясуванням усіх обставин справи та
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Апелянт
зазначає, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення про визнання
батьківства, спирався лише на
пояснення свідків з боку позивача,
проте будь-якими доказами
фотографіями, документами батьківство
не підтверджується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення в частині відмови в
задоволенні позову скасувати, ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог. Апелянт
зазначає, що висновки суду в частині
відмови в поновленні строку для
прийняття спадщини, не відповідають
фактичним обставинам справи. Так,
апелянт вказує, що з 1998 року, він
припинив своє спілкування з батьком, у
зв'язку з негідною поведінкою. До
серпня 2012 року, йому нічого не було
відомо про життя ОСОБА_11, у зв'язку з
чим, апелянт вважає, саме з цього часу
необхідно обчислювати строк для
прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що обидві апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних, або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів у спосіб,
визначений законами України.

Згідно положень ст.128 СК України якщо
чоловік та жінка не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, за відсутністю
заяви чоловіка про визнання себе
батьком дитини, його батьківство може
бути визнано судом за позовом до нього
матері дитини, її опікуна,
піклувальника або особи, яка її утримує
або самої дитини. Аналогічні положення
містяться у ст. 53 КоБС України 1963р.

У п.7 Постанови Пленуму №3 від 15.05.2006р.
«Про застосування судами окремих норм
сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» Верховний Суд
України зазначив, що у разі смерті
чоловіка, який не перебував у шлюбі з
матір'ю дитини, факт батьківства може
бути встановлено за рішенням суду в
окремому провадженні в порядку ст. 256
ЦПК України. За змістом цієї норми
певні факти встановлюються в судовому
порядку, якщо вони мають юридичні
наслідки. Відносно факту батьківства з
метою прийняття спадщини цей факт може
бути встановлений за наявності та
обґрунтованості вимог щодо визнання за
ним права на спадщину.

Втім зі справи убачається, що питання
про визнання права на частку
спадкового майна ОСОБА_6 взагалі не
заявляв.

Посилаючись на ст.53 КОБС України 1963р. та
ст.128 СК України, позивач просив визнати
в позовному порядку батьківство
ОСОБА_11 відносно нього, незважаючи на
те, що стосовно померлої особи таки
вимоги не розглядаються. ОСОБА_6 мав
право звернутися до суду в порядку ст.
256 ЦПК України, проте обрав спосіб, не
передбачений законом.

Не звернувши на це уваги, суд першої
інстанції розглянув зазначені вимоги
по суті, зробив аналіз доказів з
приводу доведеності визнання
батьківства та задовольнив позов,
одночасно відмовивши в інших вимогах
щодо реалізації спадкових прав.

За таких обставин рішення першої
інстанції в цій частині не є законним
та обґрунтованим і підлягає скасуванню
з тих підстав, що позивач обрав не
передбачений законом спосіб захисту
права, незалежно від оцінки доказів по
суті питання.

З первісного тексту позовної заяви
убачається, що ОСОБА_6, посилаючись на
поважність причин пропуску строку для
прийняття спадщини, просив поновити
цей строк. Проте таке не передбачено
ані діючим ані попереднім Цивільним
Кодексом.

За роз'ясненням у п.24 Постанови
Пленуму №7 від 30.05.2008р. «Про судову
практику у справах про спадкування»
Верховний Суд України роз'яснив, що
особа, яка не прийняла спадщину у
встановлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відповідно до
частини третьої ст. 1272 ЦК України. Проте
зазначене положення застосовується до
спадкоємців, в яких право на
спадкування виникло з набранням
чинності зазначеним Кодексом.

Правовідносини, які виникли до цього
періоду, вирішуються за правилами ст.550
ЦК України 1963р. шляхом продовження
строку для прийняття спадщини. Проте з
такими вимогами позивач також не
звертався. До того ж, продовжувати
строк для прийняття спадщини можливо
лише стосовно спадкоємців. Тому до
вирішення питання щодо визнання факту
батьківства у суду першої інстанції
взагалі не було підстав обговорювати
причини пропуску строку.

Вимоги щодо визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину є
похідними від вищенаведених вимог,
тому вирішувати їх до розв'язання
питання про встановлення факту
батьківства та продовження строку для
прийняття спадщини є передчасним.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Водночас
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
апеляційного розгляду буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції
розглянув питання не в тому порядку, як
це передбачено законом, та застосував
матеріальний закон, який не регулює
спірних правовідносин, що потягло
неправильне вирішення спору в цілому,
колегія судів вважає за необхідне
скасувати оскаржене рішення в повному
обсязі та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні всіх заявлених
позовних вимог з інших ніж зазначено
судом першої інстанції, вищенаведених
підстав та мотивів.

Виходячи з викладеного, та керуючись
ст.ст. 303, 304, п.4 ст. 309 Цивільного
процесуального Кодексу України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7
- ОСОБА_9 та ОСОБА_6 задовольнити
частково; рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 12
грудня 2013 року скасувати,

в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, Центральний відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим,
Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Сакського міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим, Перша
Сімферопольська державна нотаріальна
контора, Кримське Республіканське
Підприємство «Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації та технічної
інвентаризації» про визнання
батьківства, про поновлення строку для
прийняття спадщини, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину
відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді