Справа № 212/7084/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу в складі;

Головуючого судді; ВОДОП 'ЯНОВА С.М. ,

при секретарі ; Василенко С.М.,

розглянувши за участю позивача
ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_5, її
представника - ОСОБА_6 у відкритому
судовому засіданні в залі суду міста
Кривого Рогу цивільну справу за
позовом;

ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа нотаріус Криворізького
нотаріального округу ОСОБА_9 про
розподіл спільного майна подружжя,
визнання договору купівлі-продажу
автомобіля недійсним, та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл
спільного майна подружжя -

В С Т А
Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста
Кривого Рогу звернувся з первісним
позивач ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл
спільного майна подружжя. В подальшому
позивач ОСОБА_4 подав другу позовну
заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8
визнання договору купівлі-продажу
автомобіля недійсним. Обидві цивільні
справи були об'єднані в одне
провадження.

В обгрунтвання своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_4 суду зазначив, що він
перебував у шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_5 з 10 червня 2003 року.

Від шлюбу вони мають неповнолітню
дитину - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В даний час шлюб між ними розірвано і
вони фактично шлюбні відносини
припинили і спільне господарство
разом не ведуть. Між ними виник спір
щодо спільно нажитого майна. Під час
шлюбу в липні 2012 року ними було
придбано автомобіль КІА CERATO ЕХ, 2008 року
випуску, реєстраційний номер якого
НОМЕР_1, за що ними було сплачено 105000,00
грн.

За домовленістю з відповідачкою
ОСОБА_5, цей автомобіль був
зареєстрований на її ім'я, і свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
було виписано також на її ім'я. Згоди
про добровільний поділ автомобіля між
ними не досягнуто.

27.07.2013 року відповідачка ОСОБА_5
порушуючи його право власності на цей
автомобіль, який був придбаний в шлюбі,
без його згоди і відома надала
довіреність № 1549 громадянину ОСОБА_8 на
право розпорядження автомобілем яку
завірив приватний нотаріус
Криворізького нотаріального округу
ОСОБА_9

15 серпня 2013 року вказаний автомобіль
було знято з обліку для реалізації, та
цього ж дня на підставі довідки -
рахунку серії ААВ № 252939 від 15.08.2013 року
було зареєстровано за громадянином
ОСОБА_7, автомобілю було надано новий
реєстраційний номер -НОМЕР_2.

На підставі ст.. 65, 70, 71 Сімейного
кодексу України, позивач у своїй
первісній заяві просить суд ; визнати
за ним, ОСОБА_4, право власності на 1/2
частину ав томобіля КІА CERATO ЕХ, 2008 року
випуску, реєстраційний номер якого -
НОМЕР_1.

У своєму додатковому позові
ОСОБА_5 просить суд;

1.Визнати недійсною угоду
купівлі-продажу від 19.10.2009 pоку № 3698
щодо відчуження ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_7 автомобіля КІА CERATO ЕХ, 2008 року
випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний
номер якого НОМЕР_2.

2. Витребувати майно - вказаний вище
автомобіль КІА CERATO із чужого
незаконного володіння, а саме у ОСОБА_7.

3. Стягнути з відповідачів судовий
збір на його користь.

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги
свого колишнього чоловіка - позивача
ОСОБА_4 не визнала у повному обсязі та
звернулась до суду з зустрічним
позовом, у якому просить розподілити
сумісно нажите під час шлюбу майно.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5
суду вказала, що вона дійсно
перебувала з позивачем у шлюбі і вони
мають неповнолітню дитину - сина
ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу в липні 2012 року ними
придбаний автомобіль КІА CERATO ЕХ, 2008
року випуску, кузов НОМЕР_3,
реєстраційний номер якого - НОМЕР_1, за
що було сплачено 105000,00 грн.

За спільною домовленістю, цей
автомобіль був зареєстрований на її
ім'я, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу було виписано
також на її ім'я. Позивач хоча і мав
посвідчення водія, але керувати
автомобілем він боявся і тому керувала
автомобілем вона.

Після їх одруження, у червні 2003
року, її чоловіка ОСОБА_4 направили на
роботу до міста Кривого Рогу, у зв'язку
з чим вони переїхали до міста Кривого
Рогу. На той час вони не мали
достатньо грошових коштів для
самостійної купівлі квартири, і тому
їм допомогли їй рідні. Вони придбали
квартиру за адресою; АДРЕСА_1, та
сплатили її вартість порівну. Таким
чином, ця квартира у якій вони
проживали увесь час перебуваючи у
шлюбі з 2003 року по 2013 рік, та у якій
зараз проживає ОСОБА_4 , була куплена за
спільні гроші їх рідних. У цій квартирі
вона та їх син зареєстровані і по цей
час. Користуючись тим, що вона на той
час була юридично необізнаною, шляхом
обману, ОСОБА_4 оформив дану квартиру
на свою матір ОСОБА_13.

Після того, як вони припинили шлюбні
відносини, ОСОБА_4 у грубій формі
позбавив її та їх сина права проживати
у цій квартирі і заявив, що ця квартира
належить його матері і він не бажає, щоб
ми перебували і користувалися даним
житлом. Фактично він виставив на вулицю
її та їх сина з квартири, у якій вони
зареєстровані та прожили 10 років. Коли
вона залишала спільну квартиру,
ОСОБА_4 не надав їй можливості забрати
речі, які нами було спільно придбано
тобто згоди на добровільний розподіл
спільних речей не надав.

Вона декілька разів намагалася
домовитися з ним про добровільний
поділ вищезазначеного спільного майна,
але ОСОБА_4 їй відмовляв.

Ще до їх розлучення, у липні 2013 року,
ОСОБА_4 звернувся до неї з пропозицією
продати належний їм на праві спільної
сумісної власності автомобіль КІА CERATO.
Дану пропозицію він обґрунтував тим, що
йому на якісь потреби терміново
необхідні були грошові кошти.

Так як автомобіль був зареєстрований
на її ім'я, вони домовились, що вона
цей автомобіль передасть покупцю за
довіреністю для його продажу.

Таким чином, за їх взаємною згодою, нею
була надана довіреність на продаж
автомобіля № 1549 громадянину ОСОБА_8.

У зв'язку з тим, що з нею
залишилась проживати їх спільна дитина
ОСОБА_10, отримавши грошові кошти від
продажу автомобіля, вона їх
розподілила порівну у розрахунку на
трьох.

Того ж дня, коли автомобіль був
проданий, вона передала третину з цих
грошей, а саме; 30000 грн. ОСОБА_4 з умовою,
що вона не буде подавати заяву до суду
на нього на сплату аліментів та не
буде ділити спільне сумісне майно, яке
залишиться у позивача. При цьому вона
довіряючи своєму колишньому
чоловікові не відібрала у нього
розписку про отримання цієї суми
грошей.

Про те, що ним був поданий позов
«Про поділ спільного майна подружжя»
на дату продажу автомобіля вона не
знала.

Таким чином, належний їй та позивачу на
праві спільної сумісної власності
автомобіль КІА CERATO був проданий ними
за спільною згодою, коли вони
перебували у шлюбі. А кошти, що
отримані від його продажу, були
розподілені між ними. Тому, позовні
вимоги ОСОБА_4 вона не визнала у
повному обсязі, а його доводи стосовно
того, що він не знав про продаж
автомобілю, вона вважає неправдивими.

Крім того, у судовому засіданні
відповідачка пояснила, що автомобіль
вони тримали у гаражі, який орендували.
Гараж замикався на три замки. Ключ від
одного замка був у неї, а від двох інших
замків ключі були у ОСОБА_4. Таким
чином, вона без позивача, а той без неї
не могли відчинити цього гаражу.
ОСОБА_4 за її пропозицією відкрив
своїми ключами гараж і надав їй
можливість забрати автомобіль для
його продажу.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_5
вказала, що ОСОБА_4, порушив засади
справедливості, добросовісності та
розумності, не дотримався їх взаємної
домовленості щодо продажу автомобіля
та бажає позбавити її та свою дитину
всього, що було ними спільно нажито.

Відповідачка стосовно поданого нею
позову вказала, що крім
вищезазначеного автомобіля, під час
шлюбу за спільні кошти ними було
придбано інше майно, яке відповідач не
зазначив у своїй позовній заяві та в
добровільному порядку розподілити не
бажає. Це майно залишилося в квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, до якої вона зайти
у даний час не може та відповідно не
можу володіти, користуватися та
розпоряджатися цим майном.

За час шлюбу ними було придбано
наступне майно з орієнтовною вартістю
на дату розірвання шлюбних відносин:

1. Холодильник ATLANT, вартістю 1000 грн.;

2. Пральна машина Samsung вартістю
1000грн.;

3. Телевізор Samsung вартістю 1000грн.;

4. Газова колонка Ariston вартістю 3
000грн.;

5. Газова плита ВЕКО вартістю 500 грн.;

6. Витяжка ARDO вартістю 200 грн.;

7. Принтер HP вартістю 1000 грн.;

8. Пилосос ВЕКО - 300 грн.,

9. Мікрохвильова піч ARDO - 500 грн.,

10. Диван шириною 1,5м. вартістю 500 грн.;

11. Диван шириною 2 м. вартістю 500 грн. ;

12. Комод вартістю 200 грн.;

13. Шафа вартістю 1000грн.;

14. Кухонний м'який куточок вартістю 500
грн.;

15. Тумба під телевізор вартістю 100
грн.;

16. Жалюзі на вікно у кімнату-1200 грн.;

17. Жалюзі на вікно у кухні - 300 грн.;

18. Обігрівач UFO - 500 грн.;

19. Масляний обігрівач - 100 грн.;

20. Парта дитяча зі стільцем - 500 грн.;

21. Люстра у залі - 150 грн.;

22. Стільці кухонні 2 шт. загальною
вартістю - 280 грн.,

23. Блендер ВІШМ- 300 грн.,

Загальна орієнтовна вартість цього
майна складає: 14 630 грн.

Знаходження цих речей та відповідачка
в справі підтвердила актом опису майна,
від 03.02.2014 року і зазначила, що інших
доказів вона надати суду не може.

Даний акт підписали свідки, які
неодноразово були у цій квартирі у
якості гостей та з повною
достовірністю знають і можуть
підтвердити у якості свідків на
судовому засіданні, яке майно
знаходиться в даній квартирі на дату
фактично припинення сумісного мого
життя з відповідачем.

На підставі вищевикладеного,
відповідачка ОСОБА_5 просить суд

1. Виділити їй, ОСОБА_5 майно на
загальну

суму 7400 грн. а саме:

Холодильник ATLANT, вартістю 1000грн.;

пральну машину Samsung вартістю
1000грн.;

принтер HP - 1000 грн.;

мікрохвильову піч ARDO - 500 грн.;

пилосос ВЕКО - 300 грн.;

шафу - 1000грн.;

жалюзі на вікно у кімнату - 1200 грн.;

обігрівач UFO - 500 грн.;

масляний обігрівач - 100 грн.;

парта дитяча зі стільцем -500 грн.;

блендер BRAUN - 300 грн..

Виділити ОСОБА_4 майно на загальну
суму 7230 грн., а саме;

телевізор Samsung вартістю 1000 грн.;

газову колонку Ariston вартістю 3000грн.;

газову плиту ВЕКО вартістю 500 грн.;

витяжку ARDO вартістю 200 грн.;

диван шириною 1,5м. вартістю 500 грн.;

диван шириною 2 м. вартістю 500 грн.;

комод вартістю 200 грн.;

кухонний м'який куточок вартістю 500
грн.;

тумбу під телевізор вартістю 100 грн.;

жалюзі на вікно у кухні - 300 грн.;

люстру у залі - 150 грн.;

стільці кухонні 2 шт. загальною
вартістю - 280 грн..

Судові витрати відповідачка
просить покласти на ОСОБА_4.

ОСОБА_4 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
не визнав у повному обсязі, та зазначив,
що він не згоден з тим як відповідачка в
справі визначила вартість вказаного
вище майна. Крім того ОСОБА_4 вказав, що
більшість перелічених у зустрічному
позові речей не придбана ними на
спільні кошти, а є власністю його
матері. Тому він відмовився на розподіл
зазначених ОСОБА_5 речей.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши
письмові докази долучені до справи,
вважає, що ні позов ОСОБА_14 а ні
зустрічний позов ОСОБА_5 не можуть бути
задоволені судом на підставі
наступного;

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть

участь у справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Згідно ст.. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Тобто сторонами у справі
відповідно до вказаних норм закону на
підтвердження їх доводів та заперечень
повинні були бути надати докази. При
цьому кожна сторона у справі не визнала
та спростувала доводи іншої сторони.

При цьому докази, які надаються
суду повинні відповідно до ст.. 58 ЦПК
України містити інформацію щодо
предмета доказування, тобто бути
належними доказами.

Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які
не стосуються предмета доказування.

Як передбачено ст.. 59 ЦПК України
докази надані суду повинні бути
допустимими, тобто одержані
відповідно до порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тобто, вище зазначеними нормами
закону чітко передбачено, що сторони у
цивільній справі повинні довести свої
позовні вимоги, надавши суду
достовірні та допустимі докази.

Однак, позивачем в справі та
відповідачкою достатньо таких
належних та допустимих доказів не
надано. А ті обставини на які вони
посилалися суд не може вважати
доказами.

Так, позивач в справі ОСОБА_4 ставлячи
питання про визнання недійсною угоду
купівлі-продажу від 19.10.2009 pоку № 3698
щодо відчуження ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_7 автомобіля КІА CERATO, та про
витребування цього майна майно, не
надав суду достатніх, належних та
допустимих доказів тому, що ОСОБА_7 є не
належним і недобросовісним набувачем
вказаного автомобіля.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 була
належним власником зазначеного
автомобіля, технічний паспорт на цей
автомобіль мала вона, а ОСОБА_4 був
зазначений у цьому документі як особа
яка має право курувати ним. У цьому
випадку, третя особа в справі -
нотаріус ОСОБА_9 мав право посвідчити
довіреність яка надала ОСОБА_5 ОСОБА_8
на право розпорядженням цим
автомобілем.

Статтею 388 ЦК України передбачено - якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

На думку суду, відповідно до
зазначеної статті закону, ОСОБА_7 є
належним і недобросовісним набувачем
вказаного автомобіля і тому цей
автомобіль не може бути у нього
витребуваний, як про це просить позивач
у справі.

Позивач та відповідачка в справі не
подали суду заздалегідь заяви про
виклик до суду свідків, які б
підтвердили їх доводи, якими вони
обґрунтовували свої вимоги.

Таким чином, позивачем не надано суду
жодного доказу тому, що відповідач в
справі ОСОБА_7 є не належним і
недобросовісним набувачем вказаного
автомобіля. А відповідачка ОСОБА_5, не
просила призначити по справі
експертизу на предмет оцінки вказаного
нею у позові майна, визначивши
самостійно їх вартість, з чим не
погодився ОСОБА_4. Крім того,
відповідачка ОСОБА_5 на надала суду
письмових доказів на підтвердження
того, що це майно було придбано ними під
час шлюбу. Нею надано у якості
письмового доказу акт опису майна, від
03.02.2014 року, складеного за участі
свідків. Цей акт суд вважає
недопустимім доказом у справі, так як
підписи свідків ніким не посвідчені, а
сама відповідачка не просила
заздалегідь суд викликати цих свідків
і допитати їх.

Виходячи з зазначеного, суд не вбачає
підстав для задоволення як первісного
позову ОСОБА_4 так і зустрічного позову
ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст.372, 388 ЦК України,
ст.. 214-216 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В ;

Відмовити у повному обсязі у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа
нотаріус Криворізького нотаріального
округу ОСОБА_9 про розподіл спільного
майна подружжя, визнання договору
купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
розподіл спільного майна подружжя -
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено
сторонами у справі шляхом подачі
апеляційної скарги в палату з
цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області, через
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
виготовлення повного тексту цього
рішення суду. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. М. Водоп"янов