Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/1096/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Криницький Леонід
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Павицької Т.М.

суддів Заполовського В.Й., Шевчук
А.М.,

при секретарі Капустинській Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Іршанського державного комунального
підприємства про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Іршанського державного комунального
підприємства на рішення Володарсько-
Волинського районного суду
Житомирської області від 18 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
розпорядженням голови Іранської
селищної ради від 09 серпня 2012 року він
був звільнений з посади керівника
Іршанського державного комунального
підприємства за грубе систематичне
невиконання умов контракту, на
підставі п.8 ст. 36 КЗпП України та
припинено дію укладеного з ним
контракту. Рішенням
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 12
березня 2013 року він був поновлений на
посаді та стягнуто з Іршанської
селищної ради на його користь 28855
гривень 32 копійки середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 1 000 грн.
моральної шкоди. Іршанською селищною
радою 08 травня 2013 року йому виплачений
середній заробіток в сумі 4 069 грн. 34
коп., а решту не виплачено до
теперішнього часу. Рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 27 червня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з Іршанської селищної ради
на його користь середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
вимог. Вважав, що відповідно до вимог
ст.21 КЗпП України обов'язок по виплаті
йому середнього заробітку за час
вимушеного прогулу повинен нести
відповідач. Тому просив стягнути з
останнього на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період 09 серпня 2012 року по 12 березня 2013
року в сумі 24 785 грн. 98 коп. та 5 000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Володарсько- Волинського
районного суду Житомирської області
від 18 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Іршанського
державного комунального підприємства
на користь ОСОБА_2 23 575 грн. 03 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 2 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з Іршанського державного
комунального підприємства на користь
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Іршанське
державне комунальне підприємство,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким зменшити
розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 23 575 грн. 03 коп. до
23370 грн. 43 коп. та відмовити в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та ухвалити нове,
яким стягнути з відповідача на його
користь 25 904 грн. 56 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 09.08. 2012 року по 12.03.2013 року.
Зазначає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що скарги
підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, розпорядженням
голови Іршанської селищної ради від 9
серпня 2012 року ОСОБА_2 був звільнений
із посади керівника Іршанського
державного комунального підприємства
за грубе систематичне невиконання умов
контракту, на підставі п.8 ст. 36 КЗпП
України та припинено дію укладеного з
ним контракту.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2013 року визнано
незаконним розпорядження Іршанського
селищного голови про застосування
дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2
та поновлено його на посаді директора
Іршанського державного комунального
підприємства. Стягнуто з Іршанського
державного комунального підприємства
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 28855
грн. 32 коп. та моральну шкоду в сумі 1000
грн. з відрахуванням всіх належних
платежів.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

В порядку виконання судового рішення,
Іршанська селищна рада 08 травня 2013
року виплатила позивачу середній
заробіток за один місяць в сумі 4966
гривень 25 копійки.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 27 червня 2013
року в частині стягнення з Іршанської
селищної ради на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні зазначених позовних вимог
з тих підстав, що відповідно до
контракту укладеному між Іршанською
селищною радою та ОСОБА_2, Іршанська
селищна рада є органом управління
майном, а директор підприємства
уповноважений правами здійснювати
оперативне керівництво підприємством,
в тому числі користуватися правом
розпорядження коштами та прибутком
підприємства.

При визначенні середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, суд
першої інстанції допустив помилку.

Відповідно до вимог п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року №100 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (далі
-Порядок) середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих днів (годин). У разі коли
середня місячна заробітна плата
визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач відпрацював повні два місяці в
червні, липні 2012 року, тому саме із
заробітної плати за вказані місяці (
червень- 2012 року - 3774 грн. 07 коп., 17 дн.;
липень 2012 року - 4205 грн. 20 коп., 22 дн.)
колегія суддів виходить при
визначенні середньоденної заробітної
плати (3774 грн. 07 коп.+ 4205 грн. 20 коп.= 7979
грн. 27 коп.; 17 дн.+ 22 дн. = 39 дн. 7979 грн. 27
коп.: 39 дн.=204 грн. 60 коп.) .

Кількість робочих днів за час
вимушеного прогулу за період з 09 серпня
2012 року по 12 березня 2013 року, колегія
суддів визначає відповідно до
відомостей, що містяться в листі
Міністерства соціальної політики
№8515/о/14-11/13 від 23.08.2011 року ( серпень 2012
р.- 16 дн.; вересень - 20 дн.; жовтень - 23 дн.;
листопад - 22 дн.; грудень - 21 дн.) та
відомостей, що містяться в листі
Міністерства соціальної політики
№9050/о/14-12/13 від 21.08.2012 року ( січень 2013 р.
-21 дн.; лютий - 20 дн.; березень - 7 дн.)
Всього кількість робочих днів за час
вимушеного прогулу становить 150 дн. (16
дн.+ 20 дн + 23 дн.+ 22 дн.+ 21 дн.+21 дн.+ 20 дн .+ 7
дн.).

Відповідно на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню середня заробітна
плата за час вимушеного прогулу з 09
серпня 2012 року по 12 березня 2013 року в
розмірі 25 723 грн.75 коп., із розрахунку
204 грн. 60 коп. Х 150 дн. = 30 690 грн. - 4 966
грн. 25 коп. = 25 723 грн.75 коп. ( із
відрахуванням 4966 грн. 25 коп. отриманих
позивачем, як середньомісячна
заробітна плата, яка звернута до
негайного виконання і отримана
позивачем по рішенню суду від 12
березня 2013 року).

Із змісту позовної заяви вбачається,
що ОСОБА_2 просив стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу
за період з 09 серпня 2012 року по 12
березня 2013 року в сумі 24 785 грн. 98 коп.
Тобто, він зазначив період за який має
право отримати середній заробіток за
час вимушеного прогулу, але допустив
помилку при розрахунку середньої
заробітної плати. Таким чином,
стягуючи з відповідача на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 25 723 грн.75
коп., колегія суддів не виходить за межі
позовних вимог.

В апеляційній інстанції позивач
пояснив, що в травні 2013 року відповідач
виплатив йому моральну шкоду в сумі 1
000 грн. за судовим рішенням від 12
березня 2013 року.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що моральна шкода в розмірі 1
000 грн., яка відшкодована відповідачем є
достатньою для відновлення порушених
трудових прав позивача. Тому вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди не підлягають задоволенню.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Іршанського
державного комунального підприємства
задовольнити частково.

Рішення Володарсько- Волинського
районного суду Житомирської області
від 18 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Іршанського
державного комунального підприємства
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Іршанського державного
комунального підприємства на користь
ОСОБА_2 25 723 грн. 25 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 09 серпня 2012 року по 12 березня
2013 року з відрахуванням належних
платежів. В решті позову відмовити.

Стягнути з Іршанського державного
комунального підприємства на користь
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді