Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 червня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 15 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем народився син ОСОБА_1, 11.05.2010 року. Через припинення спільного проживання ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. Самостійно не спроможна забезпечувати сина всім необхідним для його нормального розвитку. На підставі наведеного й просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно.

Рішенням Іршавського районного суду від 15 травня 2014 року, позов задоволено частково.

ОСОБА_1 подав на рішення суду, апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно його зміни. Мотивує свої вимоги тим, що судом необґрунтовано визначено розмір аліментів. А звідси, рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судове засідання не зявився, але подав заяву про розгляд справи в його відсутність, доводи апеляційної скарги підтримує.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, але повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду та заяви про відкладення розгляду справи не подала до суду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає, що є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначена норма передбачає, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Та являється при цьому особистим, індивідуальним обовязком, і не залежить, ні від віку батьків, чи їх фізичного стану, а ні від матеріального становища.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Як убачається із ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 добровільно не надає щомісячну матеріальну допомогу на утримання сина. За останні півтора року передав через свою матір 500 грн. і придбав деякі речі. Постійного місця роботи не має, а виїжджає на сезонні роботи де отримує значні заробітки. Будучи молодою працездатною особою, відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі по 1200 гривень, щомісяця на сина.

Станом на 27.03.2014 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1032 гривні для дитини віком до 6 років.

Даним мінімальним розміром прожиткового мінімуму на одну особу, держава визнає право кожної дитини на той мінімальний рівень забезпечення життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. А батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Для повноцінного розвитку сина сторін, останній потребує значних витрат на харчування, одяг, взуття, засоби гігієни та іграшки. Але у всякому випадку такі витрати сторін на утримання дитини не повинні бути меншими за мінімальний прожитковий мінімум.

З матеріалів справи не убачається й такі не надано апелянтом, що за станом здоровя останній не в змозі сплачувати аліменти в достатньому розмірі, або являється непрацездатним чи перебуває на обліку в органі працевлаштування.

У той же час, ОСОБА_1 зазначає, що згідний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, які на його думку будуть становити справедливий розмір аліментів.

Однак із таким розміром не може погодитись колегія суддів, так-як такий не відповідає мінімальному прожитковому мінімуму в частині, яка припадає на одного з батьків дитини.

Оскільки, мінімальний прожитковий мінімум, батьки зобовязані забезпечити дитині разом, а тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 550 гривень, щомісяця на утримання сина сторін. Обставин, які б мали істотне значення для визначення іншого розміру аліментів у твердій грошовій сумі, колегією суддів не встановлено.

А посилання апелянта на ті обставини, що надає додаткову матеріальну допомогу сину не знайшли свого належного підтвердження. Не знайшла свого підтвердження і та обставина, що хворіє внаслідок тяжкого захворювання, і в звязку із цим несе великі щомісячні витрати на лікування.

Таким чином, визначений колегією суддів щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 550 гривень, буде забезпечує дитині той необхідний мінімум за відсутності якого фізіологічно не змогла б розвиватись.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального й матеріального права, а це у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів. А звідси, слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 15 травня 2014 року, змінити.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 550 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з 05 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанцій щодо розподілу судових витрат, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ________________ Судді : _________________

_________________