У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Джоржевної на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Джоржевної про усунення перешкод у користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 Джоржевної до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 лютого 2014 року, задоволено первісний позов, а зустрічний позов відхилено.

ОСОБА_1 подала на рішення суду апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення зустрічного позову та відхилення первісного позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є необґрунтованим, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги й просила задовольнити таку з наведених підстав.

ОСОБА_2 заперечив вимоги апеляційної скарги та просив відхилити таку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є посилання на те, що ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, принижує честь та гідність, що свідчить про систематичне порушення правил співжиття. Комунальні послуги повинна сплачувати, які нараховуються також і на ОСОБА_2, так-як зареєстрований у квартирі, не дивлячись на те, що не користується такими і не проживає в квартирі.

Зазначені доводи апеляційної скарги не являються підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, сторони уклали між собою шлюб 24.07.1993 року про що зроблено запис за № 352. Та під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі 10.12.2004 року було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку оформлено за ОСОБА_1.

У спірній квартирі, ОСОБА_2 прописався 18.01.2007 року, що стверджується штампом у паспорті, а.с. 4. У такій квартирі, ОСОБА_2 прописався зі згоди ОСОБА_1, яка цю обставину підтвердила.

За правилами частин 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

А ч. 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти й батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем, і ведуть із ним спільне господарство.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.10.2011 року розірвано шлюб між сторонами.

Не дивлячись на розірвання шлюбу, право ОСОБА_2 на користування квартирою не припиняється в силу вимог ч. 4 ст. 156 ЖК України.

Виходячи із приписів ст. 11 ЦПК України ОСОБА_1 звернулась в суд із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України саме по собі заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання чи скасування реєстрації можливе лише при вирішенні спору про право.

У той-же час, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.12.2013 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а.с. 50-52.

За таких обставин питання про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не може бути вирішено без з'ясування питання про наявність у ОСОБА_2 права на проживання в спірній квартирі.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. То таке не може вважатись слушним, оскільки, виходячи із предмету спору й заявлених вимог, ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про виселення ОСОБА_2 із квартири.

А додані ОСОБА_1 до матеріалів справи відповіді Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області на її заяви від 05.09.13р., 20.09.13р. і 24.09.13р. містять відомості стосовно того, що в діях ОСОБА_2 не вбачається жодних ознак кримінального правопорушення. Та попереджено протоколом офіційного застереження про недопустимість насилля в сімї, хоча нема посилання на те, що таке насилля мало місце. А в цілях профілактики з ним проведено профілактично-розяснювальну бесіду з метою недопущення будь-яких протиправних дій. Так-як в противному випадку, може бути притягнутий до кримінальної, адміністративної чи цивільної відповідальності.

Зазначене не дає підстави твердити, що мало місце систематичне порушення правил співжиття і внаслідок цього до ОСОБА_2 вживались заходи запобігання й громадського впливу.

Слід зазначити, що матеріалами справи доведено вчинення з боку ОСОБА_1 дій по недопущенню ОСОБА_2 до квартири, шляхом зміни замка на вхідних дверях, що могло вплинути періодично на погіршення відносин між сторонами.

Стосовно акту від 02.01.2014 року за № 180 то такий тільки засвідчує не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі із серпня 2013 року, але не зазначає причини за яких не проживає в такій. Як пояснив сам ОСОБА_2, у цей період не проживав у квартирі через те, що ОСОБА_1 робила йому перешкоди в користуванні квартирою, не допускаючи в житло.

Посилання ОСОБА_1 на письмове погодження від 20.08.2013 року в якому йдеться про те, що сторони хочуть чи будуть жити окремо та що ОСОБА_2 буде приходити в квартиру з дозволу ОСОБА_1 не має правового значення. Оскільки не узгоджується зі змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України, яка передбачає, що, не дивлячись на припинення сімейних відносин члена сім'ї власника квартири із власником будинку (квартири) це не позбавляє його права користування займаним приміщенням. І крім цього, ОСОБА_2 пояснив, що, зазначаючи жити окремо, мав на увазі проживання в різних кімнатах, яких у квартирі є три.

У частині вимог первісного позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення такого, оскільки такий знайшов своє доведення.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище зазначеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 Джоржевної відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 лютого 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : __________________

__________________