АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/850/14
інстанції: Колодяжна І.М.
Доповідач : Пшенічна Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Гуцал Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 грудня
2013 року

за позовом ОСОБА_3 до Харківського
машинобудівного коледжу про
поновлення на роботі, визнання наказу
про звільнення незаконним, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
Харківського машинобудівного коледжу
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 4 000 грн., матеріальну
шкоду у розмірі 1 812 грн., яка
складається з недоплати за
педагогічний стаж у розмірі 10 % від
посадового окладу за період з січня 2013
року по червень 2013 року, моральну шкоду
у розмірі 4 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що на момент звільнення
відповідач не мав заяви про його
звільнення та не може надати його до
суду.

Cудова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явилися у
судове засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлено, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позов вимог,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів, звільнення було
здійснення з порушенням норм трудового
законодавства

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що наказ про звільнення
видано на підставі заяви позивача про
звільнення за власним бажанням.

Актом від 29. 08. 2013 року підтверджено, що
ОСОБА_3 після ознайомлення з наказом
про звільнення, забрав свою заяву (а.с
28). Вказаного факту позивач не
заперечував в судовому засіданні
апеляційного суду та надав оригінал
заяви про звільнення та пояснив, що
заяву про звільнення за власним
бажанням він подавав, але забрав його
під час ознайомлення з наказом про
звільнення, оскільки був не згоден з
формулюванням причин звільнення та з
тим, що йому не нарахована надбавка за
педстаж.

З урахуванням наведеного, судова
колегія не приймає доводу апеляційної
скарги стосовно того, що оскільки заява
про звільнення була забрана, то він не
можу бути звільнений.

Довід позивача щодо того, що він просив
звільнити його за п. 3ст. 38 КЗпП України
у зв'язку з невиконанням умов праці і
колективного договору і законів про
працю, а саме п. 2.4.2 трудового договору
від 22.10.2012 року, не ґрунтується на
матеріалах справи, оскільки не надано
доказів того, що ОСОБА_3 звертався до
адміністрації з заявами, скаргами про
порушення з боку адміністрації його
трудових прав.

Питання щодо неправильного
нарахування педагогічного стажу
виникло лише під час ознайомлення з
наказом про звільнення, про що позивач
зауважив на наказі (а.с 27) і було
предметом розгляду, про що свідчить
протокол від 30.08.2013 року (а.с 31), а з
заявою про нарахування надбавки за
педстаж позивач звернувся лише 02.09.2013
року вже після звільнення (а.с 34).

Гроші позивачу, після надання даних про
підтвердження педагогічного стажу
були нараховані та виплачені, що не
заперечується позивачем. Вказаній
обставині судом першої інстанції
надано оцінку.

Позивач висловив у заяві про
звільнення підставу звільнення - це
власне бажання.

Порушення трудового законодавства це
мотив, оскільки він нічим не доведений,
то адміністрація правильно звільнила
позивача на підставі ст.. 39 (ч. 1 ст. 38)
КЗпП України, враховуючи, що він
працював за строковим трудовим
договором. Відмова у звільнені
трудовим законодавством не
передбачена.

Що стосується позовних вимог про
виплату середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки, то
позивачем не надано доказів вини
відповідача, оскільки позивач навмисно
не отримав трудову книжку у день
звільнення.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно того, що судом першої
інстанції не розглянуто питання про
оплату лікарняних та не надання
відповіді за результатами розгляду
його заяви комісією по трудовим спорам,
то вказані питання не були предметом
позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції, дослідивши
докази у справі, дійшов до висновку, що
позивачем не доведено позов щодо
порушення його трудових прав, в той же
час судом зазначено в рішенні, що
позивач пропустив строк для звернення
до суду .

Судова колегія вважає, що
оскільки суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволенню
позову, то посилання на пропуск строку
на звернення до суду є зайвим, так як
суд відмовляє у задоволенні позову за
пропуском строку у разі якщо
встановить, що право позивача порушено.
Таких обставин судом не встановлено.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів поданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивач не довів свій
позов.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України судова колегія
судової палати,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальний
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії