Справа №784/12/14 04.02.2014 04.02.2014 04.02.2014
Провадження №22ц/784/384/13 Головуючий в
першій інстанції Губницький Д.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю представника відділу ДВС
Нечипуришиної Ю.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 грудня 2013 року за
скаргою Будинкоуправління № 1
квартирно - експлуатаційного відділу м.
Миколаєва на дії старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - відділ ДВС) Кюкало Ю.М.
про визнання постанови неправомірною,
її скасування та зобов'язання вчинити
певні дії

по справі за заявою

заступника військового прокурора
Миколаївського гарнізону в інтересах
держави в особі Будинкоуправління № 1
квартирно - експлуатаційного відділу м.
Миколаєва (далі - Будинкоуправління №1)

про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_5 заборгованості по
житлово-комунальним платежам,

В С Т А Н О В И Л А :

15 жовтня 2013 року Будинкоуправління № 1
звернулося до суду зі скаргою на дії
старшого державного виконавця відділу
ДВС Кюкало Ю.М. про визнання постанови
від 04 вересня 2013 року неправомірною, її
скасування та зобов'язання вчинити
певні дії.

Заявник зазначав, що 28 вересня 2012 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
було винесено судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_5 на користь держави в
особі Будинкоуправління № 1 суму
заборгованості по житлово-комунальним
платежам у розмірі 4140 грн. 83 коп.
Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 31 липня 2013 року в
задоволенні його заяви про виправлення
помилки у виконавчому документі
відмовлено. 30 серпня 2013 року, для
примусового виконання, ним було подано
у відділ ДВС заяву та судовий наказ.
Постановою старшого державного
виконавця відділу ДВС Кюкало Ю.М. від 04
вересня 2013 року повторно відмовлено у
відкритті виконавчого провадження з
підстав невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме, при оформленні
вказаного судового наказу не зазначено
ідентифікаційний код боржника.

Посилаючись на те, що вказана постанова
є незаконною, необґрунтованою та
порушує його права, як стягувача,
просив визнати вищезазначену
постанову неправомірною, скасувати її
та зобов'язати відділ ДВС відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання судового наказу № 2-н-1416/790/2012,
виданого 28 вересня 2012 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 грудня 2013 року скаргу
Будинкоуправління № 1 задоволено.
Визнано дії старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Кюкало Ю.М., щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження,
неправомірними та постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 39578696 від 04 вересня 2013
року скасовано. Також, зобов'язано
Ленінський відділ державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції відкрити
виконавче провадження за вказаним
судовим наказом.

Не погодившись з вказаною ухвалою
відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в
якій просить її скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні скарги. На думку апелянта,
оскаржена ухвала є незаконною та
постановленою з порушенням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника відділу ДВС, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга в межах її
доводів не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що нормами
чинного Цивільного процесуального
кодексу України не передбачено
зазначення ідентифікаційного номера
боржника у судовому наказі та
витребування таких відомостей.

З матеріалів справи вбачається, що 28
вересня 2012 року Ленінським районним
судом м. Миколаєва винесено судовий
наказ № 2-н-1416/790/2012 про стягнення з
ОСОБА_5 на користь держави в особі
Будинкоуправління № 1 суму
заборгованості по житлово-комунальним
платежам у розмірі 4140 грн. 83 коп. (а.с. 11).

Вказаний судовий наказ 13 червня 2013 року
було видано Будинкоуправлінню № 1 (а.с.
15).

Постановою старшого державного
виконавця від 04 вересня 2013 року
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження за вказаним судовим
наказом з підстав невідповідності
виконавчого документа вимогам п. 3 ч. 1
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 98 ЦПК України заява
про видачу судового наказу подається в
суд у письмовій формі. У заяві повинно
бути зазначено: найменування суду, в
який подається заява; ім'я
(найменування) заявника та боржника, а
також ім'я (найменування) представника
заявника, якщо заява подається
представником, їхнє місце проживання
або місцезнаходження; вимоги заявника
і обставини, на яких вони ґрунтуються;
перелік документів, що додаються до
заяви. Заява підписується заявником
або його представником і подається з її
копіями та копіями доданих до неї
документів відповідно до кількості
боржників. До заяви, яка подається
представником заявника, повинно бути
додано документ, що підтверджує його
повноваження. До заяви про видачу
судового наказу додається документ, що
підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЦПК України у
судовому наказі зазначаються: дата
видачі наказу; найменування суду,
прізвище та ініціали судді, який видав
судовий наказ; ім'я (найменування)
стягувача і боржника, їх місце
проживання або місцезнаходження;
посилання на закон, на підставі якого
підлягають задоволенню заявлені
вимоги; сума грошових коштів, які
підлягають стягненню, а також
розрахунковий рахунок боржника
(юридичної особи) в установі банку, з
якого повинні бути стягнуті грошові
кошти, якщо такий повідомлений
заявником; сума судових витрат, що
сплачена заявником і підлягає
стягненню на його користь з боржника;
відомості про порядок та строки
подання заяви про скасування судового
наказу.

Частиною 2 ст. 103 ЦПК України
передбачено, що судовий наказ має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 у виконавчому
документі зазначаються: повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Нормою ч. 3 п. 3 ст. 11 Закону передбачено,
що державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну. Тобто, у разі не
зазначення індивідуального
ідентифікаційного номера
(реєстраційного номеру облікової
картки платника податків) у рішенні
суду, судовому наказі, вказаною нормою
закону, державний виконавець може
самостійно звернутися до відповідного
органу державної податкової служби із
запитом про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Таким чином, правильно застосувавши
норми процесуального права, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для визнання постанови
старшого державного виконавця відділу
ДВС від 04 вересня 2013 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження за
вказаним судовим наказом
неправомірною, її скасування та
зобов'язання відділу ДВС відкрити
виконавче провадження за вказаним
судовим наказом.

Крім того, зазначена правова позиція
висловлена ВССУ по справам № 6-16569 св 13,
№ 6-21327 св 13.

Доводи апеляційної скарги, що ухвала
суду є незаконною та постановленою з
порушенням норм матеріального права
безпідставні та спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду, яка
перевірялась в межах доводів
апеляційної скарги, є законною й
обґрунтованою, а тому відсутні
підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відхилити, а ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді