Справа № 667/6014/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року

Комсомольський районний суд м. Херсона
у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Верескун Є.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Кабанова Руслана Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Комишанської селищної ради
про визнання права власності на майно у
порядку спадкування, скасування
рішення державного реєстратора про
реєстрацію прав на майно(третя особа
реєстраційна служба Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні), -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із названим
позовом, у якому просить визнати за ним
право власності у порядку спадкування
на житловий будинок АДРЕСА_1 після
смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування позовних вимог
послався на такі обставини:

З 1990 року мати позивача ОСОБА_4 постійно
проживала однією сім»єю із ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

У цьому будинку з того часу і до
теперішнього зареєстрований позивач,
що підтверджується відповідною
відміткою у паспорті позивача.

У вказаний будинок вітчим був
переселений і виплатив за нього кошти у
повному розмірі, а тому відповідно до
п.7 Постанови Ради Міністрів
Української РСР від 30.08.1973 року №400 «Про
пільги по переселенню» вважається
власником будинку, оскільки згідно п.7
вказаної Постанови будинки, отримані
для переселенців, переходять у їх
особисту власність після погашення
ними своєї частки кредиту.

ОСОБА_5 за життя сплатив вартість
вказаного будинку учгоспу
«Приозерний», а тому був власником
вищезазначеного будинку.

Проте законодавством, що діяло на той
час, не було передбачено видачу
документу, який би посвідчував право
власності на будинок після сплати
кредиту.

У 1991 році за ОСОБА_5 була закріплена
земельна ділянка, що підтверджується
архівним витягом з наказу по учгоспу
«Приозерний» від 16 березня 1991 року за
№16 параграф6.

На теперішній час учгосп «Приозерне»,
яке надавало ОСОБА_5 будинок
ліквідований, і єдиний документ, який
зберігся в архіві відносно будинку це
наказ про закріплення земельної
ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

З часу передачі будинку ОСОБА_5 і до
його смерті право власності на будинок
ніким не оспорювалося.

Після смерті у будинку залишилася
проживати мати позивача і жодних
майновий претензій на будинок ніхто не
заявляв.

Мати позивача перебувала на утриманні
ОСОБА_5, а тому після його смерті
відповідно до ст.531 ЦК УРСР, яка була
чинною на той час, фактично прийняла
спадщину як особа, яка перебувала на
утриманні ОСОБА_5 не менше одного року
до його смерті.

Спадковий будинок перебував у
володінні, користуванні та
розпорядженні ОСОБА_4

За життя ОСОБА_4, несла всі витрати по
утриманню будинку, що підтверджується
численним квитанціями, тобто, як
власник, несла весь тягар по утриманню
майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Після смерті матері право на спадщину
перейшло до позивача за правилом
спадкової трансмісії.

Через відсутність правовстановлюючого
документа на будинок позивач не має
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину у нотаріальній
конторі, а тому звернення до суду є
єдиним способом захисту його права на
спадщину.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов, просив суд
його задовільнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову, просив у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
інвентарної справи, суд встановив, що
ОСОБА_5, як переселенець, отримав від
учгоспу «Приозерне» житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1 і сплатив за нього
кошти.

Отримання будинку від учгоспу
«Приозерне» підтверджується архівним
витягом з наказу по учгоспу
«Приозерне» від 12березня 1991року №16
параграф 6, в якому зазначено,
«закріпити земельно-присадибну
ділянку за робітниками учгоспу, які
отримали нові житлові будинки в сел.
Приозерний ( а.с.39)».

У домовій книзі, згідно записів у якій,
ОСОБА_5 проживає у будинку з 23.05.1990 року,
він значиться як робітник учгоспу
«Приозерне» (а.с.40,41).

Сплата коштів за будинок
підтверджується квитанціями про
внесенні позики учгоспу
«Приозерне»(а.с.5), а також відсутністю
за весь час майнових претензій до
ОСОБА_5 щодо сплати коштів за будинок.

Відповідно до п.7 п Постанови Ради
Міністрів Української РСР від 30.08.1973
року №400 «Про пільги по переселенню»
будинки, отримані для переселенців,
переходять у їх особисту власність
після сплати ними своєї частки кредиту.

Законодавством, яке діяло на той час, не
було передбачено видачі
правовстановлюючого документу на
будинок після сплати його вартості.

ОСОБА_5 відкрито і безперешкодно, як
власник, користувався належним йому
будинком, як власник ніс тягар по
утриманню будинку, що підтверджується
страховими свідоцтвами на будинок,
квитанціями по сплаті земельного
податку (а.с.31-34).

Разом із ОСОБА_5 у будинку постійно
проживала ОСОБА_4, що підтверджується
записами у домовій книзі та відміткою у
її паспорті, і перебувала на утриманні
ОСОБА_5, оскільки вона є ІНФОРМАЦІЯ_4
року і відповідно з 1991 року, як особа,
яка досягла пенсійного віку є
непрацездатною.

ОСОБА_4, як єдиний спадкоємець
відповідно до ст.531 ЦК УРСР, після
смерті ОСОБА_5 фактично прийняла
спадщину у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1, продовжувала як власник
проживати у будинку, користуватися
будинком відкрито і безперешкодно і
нести тягар по утриманню будинку як
власник, що підтверджується страховими
свідоцтвами на будинок (а.с.7,8),
договором на користування електричною
енергією у будинку (а.с.12-150, договором
на водопостачання до будинку (а.с.16-25),
численними квитанціями по сплаті
комунальних та інших платежів.

ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину
за життя не отримала.

Позивач зареєстрований у
вищезазначеному будинку з 07 лютого 1992
року, що підтверджується відміткою у
його паспорті, копією заяви у відділ
внутрішніх справ для прописки у
будинку (а.с.8), записами у домовій книзі
(а.с.40).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серія НОМЕР_2, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Комсомольського районного управління
юстиції у місті Херсоні 31 жовтня 2011
року.

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді вищезазначеного житлового
будинку.

Оскільки позивач є сином ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_3 (а.с. 91), і на час
смерті був зареєстрований у будинку
разом із нею (а.с.40,41,92), то відповідно до
ст.ст.1261,1268 ЦК України він є спадкоємцем
першої черги та таким, що прийняв
спадщину.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки за життя ОСОБА_4 була
власником будинку і її право власності
на будинок ніким не оспорювалося, то
відповідно до ст.1218 ЦК України позивач
успадкував майно спадкодавиці -
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача заперечував
проти позову, зазначаючи, що позивач не
звертався до селищної ради із заявою
про безхазяйне майно та не клопотав про
оформлення прав власності на будинок, з
26 вересня 2012 року Комишанська селищна
рада вживає заходів для передачі майна
до комунальної власності.

Суд зазначає, що обставини, викладені у
позовній заяві, не були спростовані
представником відповідача у судовому
засіданні, і не приймає вищезазначені
доводи з наступних підстав.

У позивача не було підстав для
звернення до селищної ради про
визнання майна безхазяйним, оскільки
він сам вважає себе власником.

Оформлення права власності на будинок
для позивача означає отримати
свідоцтво про право на спадщину на
будинок, але селищна рада не є органом,
який видає свідоцтво про право на
спадщину.

Таким чином, у позивача не було підстав
звертатися до селищної ради з жодних
питань щодо спадкового будинку.

Та обставина, що селищна рада склала
акт опису і оцінки майна, що має ознаки
безхазяйного, виготовила технічний
паспорт на будинок, взяла на облік
будинок як безхазяйне майно не
позбавляє позивача права на спадщину
після померлої матері, оскільки
позивач був зареєстрований у будинку
на час смерті спадкодавиці, і
відповідно до ст.1268 ЦК України він є
таким, що прийняв спадщину, він не
відмовився в установленому законом
порядку від права на спадкування, а
документальне оформлення спадщини не
обмежене у часі.

Комишанська селищна рада не є органом,
який може видати свідоцтво про право на
спадщину, а при зверненні позивача до
нотаріальної контори за оформленням
права на спадщину, йому було відмовлено
через відсутність правовстановлюючого
документа у спадкодавця (а.с.94).

Реєстрація позивача у спадковому
будинку є офіційним визнанням його
права на проживання у будинку і
вчинення відповідачем дій по визнанню
майна безхазяйного не позбавляє
позивача на право проживання у будинку.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а згідно ст.4,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законом.

Судом встановлено, що позивач є єдиним
спадкоємцем першої черги, але через
відсутність правовстановлюючого
документа у спадкодавця на житловий
будинок позивач не має можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину у нотаріальній конторі.

Відповідно до Узагальнень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року якщо нотаріусом
обґрунтовано відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

За викладених обставин суд приходить
до висновку, що за позивачем має бути
визнано право власності на спадковий
будинок, оскільки іншого способу
захисту права на оформлення права на
спадщину у позивача немає.

Суд вважає, що право власності має бути
визнано на будинок із зазначенням
приміщень, які вказані у технічному
паспорті на будинок.

Рішення суду про визнання за позивачем
права власності на нерухоме майно
підлягає реєстрації в Державному
Реєстрації прав власності на нерухоме
майно, але відносно нерухомого майна
можуть бути внесені тільки відомості
щодо одного власника чи володільця, на
даний час здійснена реєстрація щодо
спірного будинку як безхазяйного
майна.

Право на спадщину позивача має бути
захищено повним обсягом, а тому має
бути скасовано рішення державного
реєстратора про реєстрацію
реєстраційної служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні про прийняття на облік
житлового будинку АДРЕСА_1 як
безхазяйного майна.

Керуючись ст.ст.3,4,10,11,179,212 ЦПК України,
ст. 531 ЦК УРСР, ст.ст.16, 328, 1223, 1261,1268 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Комишанської селищної
ради про визнання права власності на
майно у порядку спадкування,
скасування рішення державного
реєстратора про реєстрацію прав на
майно (третя особа - реєстраційна
служба Комсомольського районного
управління юстиції у м. Херсоні), -
задовільнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності у порядку спадкування за
законом на житловий будинок, який
складається з таких приміщень:
житловий будинок літ. А, сараї літ. Б, Г,
кухні літ. В, навіс літ. Д., огорожа №1-3,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про реєстрацію в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно про взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна -
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
О.Л. Черниш