Суддя: Грицаюк Н. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 року Центрально-Міський
районний суд міста Горлівки Донецької
області у складі:

головуючого судді - Грицаюк Н. М.

при секретарі - Кобець О.
П.

за участю представника
відповідача Єрьоменко Д. Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горлівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Артемвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

В С
Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з
позовом, посилаючись на те, що він в
період з 1979 року по 2012 року
працював на підприємстві ДП
«Артемвугілля» СП «Шахта ім. В. І.
Леніна» на різних посадах. В наслідок
праці в шкідливих умовах, його стан
здоров'я значно погіршився. Тому
після проходження тривалого
лікування і обстеження в умовах
медичного стаціонару з 31.10.2012 року
медико - соціальна експертна
комісія вперше встановила втрату
професійної працездатності в
розмірі - 40 % за професійне
захворювання - вібраційна хвороба, а
з 16.09.2013р. - йому було встановлено у
сукупності - 65% втрати професійної
працездатності, а саме 40% - вібраційна
хвороба, та 25% - хронічний радикуліт.
Внаслідок стійкої втрати
працездатності він змушений був
змінити свій уклад життя, не може
виконувати працю, пов'язану з будь -
якими навантаженнями, а також
працювати на посадах, які
дозволяють одержувати великий
особистий заробіток. При цьому
він переносить моральні й
психічні страждання, його не залишає
почуття дискомфорту, власної
неповноцінності у зв'язку з
утратою його організмом значної
частини нормальних життєвих функцій
унаслідок отриманого ушкодження
здоров'я. Все це в сукупності вкрай
негативно відбивається на його
душевному й психічному та
щиросердечному стані, загаюючи
щодня йому моральні страждання,
тобто моральну шкоду. Крім того,
постійно проходить курси
лікування в умовах стаціонару та
амбулаторно у зв'язку із
професійними захворюваннями.
Моральну шкоду він оцінює в розмірі
74555,00 гривень, яку і просить стягнути
з відповідача на його користь.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надавши до суду заяву про
розгул справи за його
відсутності, зазначивши, що позов
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
зазначив, що позивач не надав
жодних доказів з приводу
перенесених ним моральних страждань
в зв'язку з ушкодженням здоров'я, а
також доказів якими він оперував
при визначенні суми моральної
шкоди. Підтримавши свої заперечення
надані до суду.

Вислухавши доводи сторін,
вивчивши письмові докази та надавши їм
оцінку в їх сукупності суд прийшов до
наступного.

Позивач в період часу з 1979 року
по 2012 року працював на
підприємстві ДП «Артемвугілля» СП
«Шахта ім. В. І. Леніна» на різних
посадах, що підтверджується копією
трудової книжки. Актами форми П- 4 від
18.10.2012 року та 14.08.2013 року встановлено,
що у гр-на ОСОБА_3 є професійні
захворювання - вібраційна хвороба та
хронічний радикуліт відповідно. Тому
після проходження тривалого
лікування і обстеження в умовах
медичного стаціонару ОСОБА_3 з 31.10.2013
року (довідка серія № 128508) медико -
соціальна експертна комісія
вперше встановила втрату
професійної працездатності в
розмірі - 40 % за професійне
захворювання - вібраційна хвороба, а
з 16.09.2013р. (довідка серія 10 ААА № 247769
встановлено у сукупності - 65% втрати
професійної працездатності, а саме
40% - вібраційна хвороба, та 25% -
хронічний радикуліт, та встановлено
ІІІ групу інвалідності.

Проти цих обставин сторони не
заперечували.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди внаслідок порушення її
права.

Моральна шкода потерпілого від
професійного захворювання полягає
вчасності, в фізичній болі , духовному
стражданні, які випробував позивач, у
зв'язку з пошкодження здоров'я.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 ч.4,
46 ч. 1 та ч. 2 Конституції України,
Україна, як соціальна держава, зміст
і спрямованість якої визначають
права і свободи людини та їх
гарантії, проголосити право громадян
на належні, безпечні і здорові
умови раці, соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у
разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності ,
втрати годувальника тощо. Право на
соціальний захист гарантується,
зокрема, загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
за рахунок страхових внесків
громадян, підприємств, установ і
організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального
забезпечення.

Окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування , згідно з
абзацом п'ятим частини першої
статті 4 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі основи),
є страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання, як спричинили втрату
працездатності.

Основами передбачено
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків (п.4ч.1 ст.25).

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону
України „ Про охорону праці " в
редакції від 21 листопада 2002 року
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема. На
принципах пріоритету життя здоров'я
працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

З урахуванням конституційної
значущості здоров'я як
невідчужуваного та непорушного
блага, що належить людині від
народження і охороняється державою,
законодавець урегулював обсяг та
характер відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я нещасним
випадком чи професійним
захворюванням і передбачив комплекс
заходів, спрямованих на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей.

У відповідності зі ст. ст. 23, 1167
ЦК України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку
на виробництві або в слідство
профзахворювання складається,
зокрема у фізичному болю, фізичних
та душевних страждання, яких він
поніс у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Нещасний випадок - це обмежена в
часі подія або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у
процесі виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок яких
заподіяло шкоду здоров'ю або
настала смерть.

До професійного захворювання
належить: захворювання, що виникло
внаслідок професійної діяльності
застрахованого та зумовлюється
виключного або переважно впливом
шкідливих речовин і певних видів
робіт та інших факторів, пов'язаних
з роботою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153
КЗпП України забезпечення
безпечних і нешкідливих умов
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у
разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

У п. 13 вказаної постанови
роз'яснено, що відповідно до ст.. 237-1
КЗПП за наявності порушення прав
працівників у сфері трудових
відносин, зокрема виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я
умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя,
обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової ) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Наведені вище докази свідчать про
те, що ушкодження здоров'я, заподіяне
позивачеві під час виконання ним
трудових обов'язків, незалежно від
ступеня втрати професійної
працездатності спричиняють йому
моральні й фізичні страждання,
обмежують його можливість вести
звичний спосіб життя. Як наслідок,
моральна шкода заподіяна умовами
виробництва, спричинює порушення
таких особистих немайнових прав, як
про на життя, право на охорону
здоров'я.

Ушкодження здоров'я заподіяні
потерпілому під час виконання
трудових обов'язків, незалежно від
ступеня втрати професійної
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання. У
випадку каліцтва потерпілий втрачає
працездатність і зазнає значно
більшої моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Згідно роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, які
викладені в постанові від 31 березня
1995 р. „ Про судову практику в справах
про відшкодування моральної шкоди ",
де зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру фізичної або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльність
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я (п.3) у порушенні
нормальних життєвих зв'язків,
неможливість продовжування активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Зазначені обставини наступили
в позивача у зв'язку із втратою
працездатності, що було встановлено
в судовому засіданні, тому суд
доходить висновку про те, зо
позивачеві заподіяна моральна шкода.
Таким чином, суд вважає, що
позивачеві заподіяна моральна шкода
умовами виробництва, що покладає
на відповідача обов'язок
відшкодувати цю шкоду.

Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від
31.03. 1995 року „Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди зі змінами, вказав,
що розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визнає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших
обставин.

Право на відшкодування моральної
шкоди у зв'язку з втратою
працездатності, виникло у позивача з
14 .02.2011 р. позивач звернувся до суду
за захистом своїх прав 07.10. 2013 року,
тобто з пропуском тримісячного
строку, передбаченого законом, але
враховуючи, що ОСОБА_4 необізнаний у
правових питаннях, а також тривалий
час перебування на лікарняному, суд
вважає можливим строк позовної
давності звернення до суду
поновити.

Оскільки Державне підприємство
„Артемвугілля" не забезпечила
небезпечні умови праці своєму
робітнику ОСОБА_3, у зв'язку з чим
він отримав професійне захворювання
та встановлено часткову втрату
професійної працездатності, моральну
шкоду необхідно стягнути з
підприємства.

Таким чином, розв'язуючи
питання про розмір відшкодування
моральної шкоди, суд ураховує
глибину фізичних та моральних
страждань позивача, погіршення
стану його здоров'я, ступень втрати
професійної працездатності - 65 % і
доходить висновку про часткове
задоволення позову у розмірі 12000
гривен.

Керуючись ст. ст.10-11, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, на підставі ст.. ст.. 23,
1167 ЦК України, ст. ст.. 223, 237-1 КЗпП
України, суд -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства „Артемвугілля" на
користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди
заподіяної втратою здоров'я на
виробництві в розмірі 12000 (дванадцять
тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства „Артемвугілля" судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривен 60 копійок на користь
Державного бюджету у Центрально -
міському районі м. Горлівки 22030001
на р/р № 0021 код за .

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. М. Грицаюк