ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Гощанської селищної ради Рівненської
області про визнання права власності
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 5 липня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 21 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернувся до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що 13 січня 1997 року
виконкомом Гощанської селищної ради
було винесено рішення про надання їм
дозволу на добудову веранди до частини
будівлі, яка належить їм на праві
приватної власності і знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 Ними було здійснено
ремонт у будівлі та проведено її
реконструкцію, а також проведені
роботи по добудові та переплануванню, а
саме, добудовано: прибудову до будівлі
блоку обслуговування «а2», прибудову до
будівлі блоку обслуговування «а4»,
навіс «а5» до будівлі блоку
обслуговування та додаткових
приміщень підвалу «ПД/а1» в будівлі
блоку обслуговування. Однак,
проектно-кошторисна документація до
добудову веранди до частини будівлі, а
також документація на проведення робіт
по реконструкції належної їм на праві
приватної власності будівлі, ними не
виготовлялась. Будь-які погодження з
контролюючими службами не проводились,
у зв'язку з тим, що зміни стосувалися
тільки внутрішніх перебудов. Роботи
ними проводились на власний розсуд та
власними силами, а ому вважаються
самовільним будівництвом, про що
зазначено у технічному паспорті на
нерухоме майно. Дозвіл селищної ради на
проведення певних будівельних робіт
ними було отримано фактично після
проведення цих робіт - 13 січня 1997 року.
Власником земельної ділянки є
Гощанська селищна рада. Після
укладення ними договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку, їм було надано у спільне
користування 0,07 га земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку. На даний час вони
мають намір розпорядитися належним їм
майном і виготовити на нього технічну
документацію, однак не можуть цього
зробити, оскільки проведені ними
добудови не зареєстровані і
правовстановлюючі документи на них
відсутні.

Рішенням Гощанського районного суду
Рівненської області від 5 липня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 21 листопада 2013 року, позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
право власності на самочинно збудовані
об'єкти нерухомості, що знаходяться в
АДРЕСА_2 і значаться у технічному
паспорті комунального підприємства
Рівненського об'єднаного бюро
технічної інвентаризації: прибудову до
будівлі блоку обслуговування «а2»,
прибудову до будівлі блоку
обслуговування «а4», навіс «а5» до
будівлі блоку обслуговування та
додаткових приміщень підвалу «ПД/а1» в
будівлі блоку обслуговування - по Ѕ
частині за кожним.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки Гощанська селищна рада
Рівненської області визнала заявлений
до неї позов, а також ураховуючи те, що
здійснені позивачами прибудови та
будівлі не порушують прав та інтересів
інших осіб, відповідно до вимог ст. 376 ЦК
України за позивачами слід визнати
право власності на прибудови та
будівлі.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами установлено, що 8 липня 1996 року
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 купили у
Гощпнського районного
кооперативно-державного будівельного
об'єднання «Гощарайагробуд» 8/100 частин
жилого будинку по вул. АДРЕСА_2

До надання 13 січня 1997 року Гощанською
селищною радою дозволу на добудову до
частини будинку будівельні роботи вже
було фактично проведено, саме,
добудовано прибудову «а2» до будівлі
блоку обслуговування, прибудову «а4»,
навіс «а5» та додаткові приміщення
підвалу «ПД/а1! Будівлі блоку
обслуговування.

Рішенням Гощанської селищної ради від
12 грудня 2008 року надано дозвіл
позивачам на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,06 га в
оренду строком на 5 років для
обслуговування нежилих приміщень в
АДРЕСА_2 за рахунок земель житлової і
громадської забудови. На виконання
цього рішення 2 січня 1999 року між
сторонами укладено договір оренди і
складено акт приймання-передачі
земельної ділянки.

Відповідно до висновку
будівельно-технічного дослідження від
15 квітня 2011 року добудови до
будівлі блоку обслуговування,
прибудови та навіс, що в смт Гоща по
АДРЕСА_2 відповідають будівельним
нормам і перебувають у задовільному
стані та придатні для експлуатації.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України
передбачено загальне правило про те, що
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено
випадки, коли право власності на
самочинне будівництво може бути
визнане за рішенням суду за особою, що
здійснила самочинне будівництво, або
за власником земельної ділянки.

Крім того, за загальним правилом кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво
може мати місце при наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 213,
214, 315 ЦПК України, на зазначене уваги не
звернули та не встановили чи
зверталися позивачі до відповідних
органів з питання оформлення їх права
власності на спірна самочинні
прибудови, а тому дійшли передчасного
висновку про наявність правових
підстав для задоволення їх позову.

Крім того, звертаючись з апеляційною
скаргою ОСОБА_5, як власник квартири
АДРЕСА_1, зазначав, що спірна прибудова
«а-5» добудована до вікон його квартири,
повністю блокує доступ до вікна,
перешкоджає потраплянню денного
світла та вентиляції в кімнаті; крім
того незаконне будівництво добудоване
до вікна кімнати в його квартирі
здійснено з груби порушенням
протипожежних норм, що підтверджується
листом Гощанського відділення
Міністерства надзвичайних ситуацій.

Однак, суд апеляційної інстанції у
порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України цих доводів
апеляційної скарги ОСОБА_5
належним чином не перевірив, в ухвалі
не зазначив конкретні обставини й
факти, що спростовують такі доводи, і
залишив рішення місцевого суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм матеріального і процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 5 липня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 21 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько С.Ф. Хопта М.Є.
Червинська