Головуючий суду 1 інстанції - Сергєєв
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 435/8682/13-ц
Провадження № 22ц/782/463/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Лісіциної А.І.

при секретарі -
Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Луганське
енергетичне об'єднання" на рішення
Жовтневого районного суду м.Луганська
від 18 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_2
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Луганське
енергетичне об'єднання" про захист прав
споживача, зобов`язання вчинити певні
дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С
Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
„Луганське енергетичне об'єднання"
(ЛЕО), в якому просив визнати
незаконними та протиправними дії
відповідача по відключенню від
електропостачання його квартири,
розташованої у АДРЕСА_1, зобов`язати
відповідача відновити ввідний дріт
електричної мережі до його квартири і
провести звірки розрахунків за його
особовим рахунком НОМЕР_1 з 30.11.2009 року
та стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в розмірі 100.000
грн., а також судові витрати в сумі 500
грн., посилаючись на порушення діями
відповідача його законних прав як
споживача.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Луганська від 18 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено
у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції відповідач подав
на нього апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, в зв`язку порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного і
необґрунтованого рішення.

Заперечень на апеляційну скаргу
до матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

У статті 124 ч.2 Конституції України
закріплено положення про те, що
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають в державі.

У відповідності із вимогами ст.2
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів», суд, здійснюючи
правосуддя на засадах верховенства
права, забезпечує кожному право на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

В силу ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. А відповідно до ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Крім того, у відповідності із
вимогами ст.ст.213,214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції, при розгляді даної справи,
виконано було не в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач по
справі ОСОБА_2 є споживачем електричної
енергії, яка постачається йому
відповідачем, тобто ТОВ „ЛЕО" до
належної йому на праві власності
квартири, розташованої у АДРЕСА_1, а він
приймає та оплачує її за передбаченими
законодавством цінами та тарифами.
Тобто між сторонами по справі склалися
фактичні договірні відносини по
постачанню та користуванню
електричною енергією,

Відносини, які виникли між
сторонами по даній справі, регулюються
ст.714 ЦК України, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилами користування електричною
енергією для населення (далі Правила
або ПКЕЕН), затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1999 року №1357 (зі змінами та
доповненнями).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
електропостачання є однією з
комунальних послуг. Згідно з вимогами
ч.1 цього ж закону виконавець це суб`єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальної
послуги споживачу відповідно до умов
договору.

У відповідності із ч.2 ст.21
вищевказаного Закону України
виконавець зобов`язаний забезпечувати
своєчасність та відповідну якість
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору, у
тому числі шляхом створення систем
управління якістю відповідно до
національних або міжнародних
стандартів.

З матеріалів справи вбачається, що
30.11.2009 року працівники ТОВ «ЛЕО» без
передбачених на то законних підстав та
з порушенням вимог ПКЕЕН, відключили
квартиру позивача від
електропостачання, в зв`язку з чим
останній в цей же день звернувся до
абонентського відділу відповідача за
роз`ясненнями з цього приводу, на що
отримав відповідь, що подачу
електроенергії до його квартири буде
поновлено лише після погашення ним
нібито існуючої заборгованості за
спожиту електроенергію в сумі 1604 грн.

Не погодившись з такою відповіддю
ТОВ «ЛЕО» і вважаючи, що заборгованості
у нього перед ним немає, а тому такі
його дії є незаконними позивач, після
цього неодноразово звертався до
генерального директора ТОВ «ЛЕО»,
Луганського територіального
представництва Національної комісії
регулювання електроенергетики України
та Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
звідки отримував відповіді на свої
звернення, з останньої з яких, зокрема з
відповіді з Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.06.2012 року, було підтверджено
відсутність у позивача заборгованості
за спожиту електроенергію, тобто дії
відповідача були неправомірними.

8 серпня 2012 року позивач звернувся
до керівництва ТОВ «ЛЕО» з заявою, в
якій запропонував відповідачу
вирішити питання щодо заборгованості
та припинення подання з боку
останнього до його квартири
електроенергії шляхом досудового
врегулювання спору, проте відповіді на
таку свою пропозицію не отримав, а
06.09.2012 року отримав від відповідача
листа за №7872, з якого вбачається, що
заборгованість за спожиту
електроенергію у нього відсутня і у
нього наявна переплата в розмірі 659,94
грн., крім того, йому було зроблено
перерахунок. Тобто цим листом
відповідач визнав відсутність боргу з
боку позивача за спожиту
електроенергію, за який йому 30
листопада 2009 було припинено
електропостачання до його квартири.

Крім того, відповідач не надав
суду доказів про те, що він попереджав
позивача про відключення його квартири
від постачання електроенергії і
наступні наслідки у разі несплати
заборгованості за спожиту
електроенергію, як це передбачено п.п.27,
35 Правил.

Посилання відповідача на те, що
заявлені позивачем вимоги не
відповідають способу захисту прав та
інтересів, яким здійснюється усунення
допущеного ним порушення його прав,
судова колегія до уваги не приймає.

Вимогами ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом, що і було зроблено судом
першої інстанції.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання незаконними та протиправними
дій відповідача по відключенню від
електропостачання квартири позивача,
розташованої у АДРЕСА_1, зобов`язання
відповідача відновити ввідний дріт
електричної мережі до його квартири і
провести звірки розрахунків за його
особовим рахунком НОМЕР_1 з 30.11.2009 року.

Обгрунтованими є також і висновки
суду стосовно стягнення з відповідача
на користь позивача витрат на юридичну
допомогу в сумі 500 грн., оскільки
понесення позивачем таких витрат
знайшло своє підтвердження, про що в
матеріалах справи містяться
відповідні докази.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги позивача у частині стягнення
моральної шкоди у повному обсязі і
стягуючи з відповідача на його користь
100.000 грн., суд дійшов висновку, що розмір
моральних страждань позивача, в зв'язку
діями відповідача, складає саме таку
суму.

Між тим, до такого висновку суд
першої інстанції дійшов поспішно.

Пленум Верховного Суду України у
своїй Постанові №4 від 31.03.1995 року із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
25.05.2001 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", у п.9 дав
роз'яснення, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Тому судова колегія не може
погодитись з висновками суду про
стягнення на користь позивача
моральної шкоди у сумі 100.000 грн.,
оскільки вважає розмір такої шкоди
завищеним, в зв'язку з чим його слід
знизити до 5000 грн.

З огляду на вищенаведене судова
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні, з
постановленням в частині
відшкодування моральної шкоди, на
підставі ст.309 ЦПК України.
нового рішення.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В
И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Луганське енергетичне об'єднання"
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м.Луганська від 18 грудня 2013 року
змінити, зменшити суму моральної шкоди
стягнутої з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Луганське
енергетичне об'єднання" на користь
ОСОБА_2 до 5000 (п`яти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Це рішення набирає чинності
негайно, але може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів після його
проголошення.

Головуючий:

Судді: