РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

судді - Микуляк П.П.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.

за участю представника відповідача ПАТ
КБ «ПриватБанк» - Баблюк О.Б.

представника третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_4, яка
виступає в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа на боці
позивача - ОСОБА_2, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Чопської міської ради Закарпатської
області, про захист житлових прав
дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, яка виступає в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду з позовною заявою
до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк»,
третя особа на боці позивача - ОСОБА_2,
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Чопської міської ради
Закарпатської області, про захист
житлових прав дитини, шляхом визнання
припиненою з 06.12.2011 року іпотеки
двохкімнатної квартири за адресою
АДРЕСА_1, згідно Договору іпотеки від
13.12.2007 р. (із наступними змінами).

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
14.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПриватБанк був
укладений договір про іпотечний кредит
№МКС7GІ. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитом, 14.12.2007 року між
ПриватБанк та ОСОБА_6 був укладений
договір іпотеки, за умовами якого
остання передала в іпотеку банку
належне їй нерухоме майно -
двохкімнатну квартири за адресою
АДРЕСА_1. Додатковою угодою №1від 30.05.2008
року договір іпотеки між сторонами був
укладений в новій редакції.

Листом від 22.11.2011 року банк повідомив
Позичальника ОСОБА_2 про розірвання
кредитного договору в односторонньому
порядку, що в подальшому також
підтвердив і листом від 15.07.2012 року.

ОСОБА_4 вважає, що оскільки забезпечене
договором іпотеки зобов'язання
припинено 06.12.2011 року відповідно і з
06.12.2011 року має бути припиненою іпотека.
Однак всупереч зазначеним обставинам,
листом від 15.03.2013 року відповідач
повідомив про намір продати предмет
іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_1,
де вона проживає разом з своїм
неповнолітнім сином з 1998 року, та
вимагає звільнити квартиру. Таке
виселення з квартири відповідно до
договору іпотеки, який фактично
припинено з 06.12.2011 року, порушує право
дитини на користування житлом, а тому
вона змушена звернутись до суду.

В судове засідання позичка ОСОБА_4 не
з'явилась, але подала до суду письмову
заяву, в якій просить розглянути справу
без її участі, позовні вимоги
підтримує та просить їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» Баблюк О.Б. у судовому
засіданні заперечила проти позовних
вимог, вважає їх необґрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення, оскільки позивачкою не
наведено жодних передбачених законом
підставі для припинення договору
іпотеки. Розірвання кредитного
договору № MKC7GI від 14.12.2007 р. не
підтверджує факту припинення
основного зобов'язання, так як ОСОБА_2
не погашена заборгованість по даному
кредиту, і вся заборгованість по
кредиту винесено на прострочену.

Посилання позивачки на Постанову
Верховного суду України від 21.05.20012 року
в справі № 6-88цс11, реєстраційний № 24704793,
вважає безпідставним, оскільки дану
постанову не можна застосовувати в
кредитних правовідносинах між
позивачем і відповідачем, так як в ній
зазначено застосування норм
цивільного законодавства, що регулюють
відносини пов'язані з припиненням
договору поруки, а не іпотеки.

Представник третьої особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги ОСОБА_4, яка виступає в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, та
пояснив, що його довірителька не
порушувала графіку погашення кредиту
за кредитним договором та достроково
погасила кредит, тобто виконала
зобов'язання, забезпечені іпотекою, що
тягне за собою припинення поруки.

Наданий представником банку
розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по
кредиту він вважає неналежними та
допустимим доказом, до вказаного
розрахунку ПриватБанком без будь-якого
обґрунтування включено збільшену
процентну ставку по кредиту за
прострочку, а також заборгованість,
права на стягнення якої він не має.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Чопської міської ради
Закарпатської області в судове
засідання не з'явися, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк»,
представника третьої особи ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд приходить до
наступних висновків:

14 грудня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» (змінено назву
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк») та
ОСОБА_2 було укладено договір про
іпотечний кредит № MKC7GI, згідно
якого остання на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності отримала
кредит від банку на поточні потреби в
сумі 75750,0 грн., цільове призначення - на
поліпшення якості окремої квартири, із
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 15% річних, строком до
14.12.2016 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
14.12.2007 року між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» (змінено назву Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк») та ОСОБА_6 був
укладений договір іпотеки, приватним
нотаріусом Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за №5089, за
умовами якого Іпотекодавець передала в
іпотеку Іпотекодержателю нерухоме
майно - двокімнатну квартиру, загальною
площею 52,2 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, яка належать
Іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 27.10.1997 р. №1-5243.

30 травня 2008 року між ПриватБанк та
ОСОБА_6 була укладено нотаріально
посвідчену Додаткова угода №1 до
іпотечного договору від 14.12.2007 року,
якою іпотечний договір викладено в
новій редакції.

Укладений між сторонами договір
іпотеки від 14.12.2007 року та додаткова
угода до нього №1 від 30.05.2008 року
відповідають вимогам ст.ст.203, 205, 208, 209
ЦК України щодо їх форми, змісту та
нотаріального посвідчення, що
сторонами не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з невиконанням Позичальником
ОСОБА_2 п.5.3.7 Кредитного договору, яким
визначено, що Позичальник зобов'язаний
протягом дії цього договору кожні 12
місяців з моменту його укладення
надавати банку документи, що
підтверджують фінансовий стан
Позичальника, листом (повідомленням)
№Г08.0.0.0/1-661від 22.11.2011 року ПриватБанком
Позичальника ОСОБА_2 було повідомлено,
що кредитний договір буде розірвано в
односторонньому порядку з 06.12.2011 року, у
зв'язку з чим поставлено вимогу у
тижневий термін з дати розірвання
договору достроково погасити
заборгованість в повному обсязі.

Даним листом відповідач також
попередив ОСОБА_2, що у випадку
невиконання цієї вимоги він буде
змушений звернутись до суду з позовом
про стягнення заборгованості або
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом встановлено, що вимога
ПриватБанку щодо дострокового
погашення заборгованості за Кредитним
договором ОСОБА_2 виконана не була, у
зв'язку з чим, ПриватБанком було
надіслано письмову вимоги №30.1.0.0/2-YQ9
від 15.03.2013 року Позичальнику ОСОБА_8 та
Майновому поручителя (Іпотекодавцеві)
ОСОБА_6, якою вимагало від ОСОБА_2
протягом тридцяти денного строку з
отримання цієї вимоги повернути суму
кредиту в повному обсязі, проценти,
комісію та штрафні санкції, а також
попереджено ОСОБА_6, що у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником у визначений строк
зобов'язань, Банком із спливом
тридцяти денного строку має намір
звернути стягнення на предмет іпотеку
та вимагає згідно ст.40 Закону України
«Про іпотеку» добровільно звільнити
приміщення квартири АДРЕСА_1, з усіма
членами сім'ї та іншими мешканцями.

Позивачка ОСОБА_4, яка проживає та
зареєстрована в зазначеній квартирі
разом з своїм неповнолітнім сином
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає, що її
виселення з сином із займаного ними
житлового приміщення на підставі
Договору іпотеки, який припинено 06.12.2011
року, порушує права неповнолітнього на
користування житлом.

З такою позицією позивачки суд не
погоджується. Статтею 1 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що іпотека -
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ч.5 ст.3 цього Закону).

У відповідності до ст.17 Закону України
«Про іпотеку» іпотека припиняється у
разі: припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору; реалізації
предмета іпотеки відповідно до цього
Закону; набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки;
визнання іпотечного договору
недійсним; знищення (втрати) переданої
в іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Згідно розділу 3 та 8 Договору іпотеки,
в новій редакції відповідно до
додаткової угоди №1 від 30.05.2008 року цей
договір набирає чинності з моменту
його нотаріального посвідчення і діє
до повного виконання зобов'язань
Сторін за цим договором. Право іпотеки
виникає у Іпотекодержавеля з моменту
нотаріального посвідчення договору та
припиняється виконанням в повному
обсязі зобов'язань, а також в інших
випадах передбачених чинним
законодавством України.

В судовому засіданні встановлю, що
кредитний договір № MKC7GI від 14.10.2008
року був розірваний банком в
односторонньому порядку, всю
заборгованість Позичальника ОСОБА_2 по
даному кредиту винесено на прострочку,
про що свідчить розрахунок
заборгованості.

Розірвання кредитного договору №
MKC7GI від 14.10.2008 р. не підтверджує
факту припинення основного
зобов'язання, так як Позичальником
ОСОБА_2 на час розгляду справи не
виконано своїх зобов'язань за
договором, заборгованість по кредиту
не погашено.

Питання щодо правильності нарахування
заборгованості Позичальник ОСОБА_2 по
кредитному договору №MKC7GI від
14.10.2008 р., підставності підвищення
відсоткової ставки за кредитом, які
виникли між ПриватБанком та
Позичальником ОСОБА_2, яка залучена до
участі в справі в якості третьої особи
без самостійних вимог, не є предметом
розгляду даної справи. Доказів, які
свідчать про відсутність боргових
зобов'язань за даним кредитним
договором, виконання якого забезпечено
договором іпотеки від 14.12.2007 року, суду
не представлено.

Жодних інших підстав, які визначені
ст.593 ЦК України та ст.17 Закону України,
які надали б можливість вважати
договорі іпотеки припиненим
позивачкою не наведено та суду не
надано.

Слід також зазначити, що при
нотаріальному посвідченні договору
іпотеки від 14.12.2007 року та додаткової
угоди до нього №1 від 03.05.2008 року
нотаріусом була проведена перевірка
законності усіх необхідних документів,
на момент укладення договору було
враховано всі цивільні права та
інтереси дитини.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Суд не може погодитись з позицією
ОСОБА_4 щодо необхідності застосування
норм матеріального права викладених в
Постанові Верховного суду України від
21.05.20012 року в справі №6-88цс11,
реєстраційний № 24704793, оскільки дану
постанову не можна застосовувати у
правовідносинах між сторонами по даній
справі, так як в ній зазначено
застосування норм цивільного
законодавства, що регулюють відносини
пов'язані з припиненням договору
поруки, а не іпотеки.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.23
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» за №5 від 30.03.2012 р. при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до статті 11 Закону
України «Про заставу», статей 1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Оцінивши в сукупності зібрані докази,
виходячи з їх належності та
допустимості, суд приходить до
висновку, що відсутні правові підстави
для визнання договору іпотеки
припиненим, а тому в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4, яка виступає в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК
України понесені позивачем судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача лише у випадку задоволення
його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 212,-215, 218,
294 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4,
яка виступає в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа на боці позивача - ОСОБА_2, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Чопської міської ради
Закарпатської області, про захист
житлових прав дитини шляхом визнання
припиненою з 06.12.2011 року іпотеки
двохкімнатної квартири за адресою
АДРЕСА_1, згідно Договору іпотеки від
14.12.2007 р., укладеного між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6, який
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського районного нотаріального
округу та зареєстрований за №5089 (із
наступними змінами), стягнення судових
витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Микуляк П.П.