УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В., Мостової
Г.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
міського комунального підприємства
«Жилсервіс» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 28
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 12 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року МКП «Жилсервіс»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що будинок в
якому мешкають відповідачі
знаходиться на балансі позивача з 01
липня 2002 року. В період з 01 березня 2009
року по 01 вересня 2012 року позивачем
надавалися послуги по утриманню
будинку та прибудинкової території,
які відповідачі не оплатили.

З урахуванням наведеного просив суд
стягнути з відповідачів
заборгованість по оплаті за утримання
будинку та прибудинкової території у
розмірі 2 405, 46 грн.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 28 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 12 вересня 2013 року, позов МКП
«Жилсервіс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
користь МКП «Жилсервіс» в рівних
частках заборгованість по оплаті
послуг за утримання будинку, споруд та
прибудинкової території в розмірі 1 130
грн 14 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявники порушують
питання про скасування судових рішень
судів, із ухваленням нового рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що між сторонами фактично
склалися договірні правовідносини,
відповідно до яких позивач надавав
відповідачам послуги диспетчерського
контролю за роботою ліфтів та
технічного обслуговування ліфтів і
диспетчерських систем, послуг по збору,
вивезенню, захороненню та розміщенню
побутових відходів, обслуговування
дим-вентиляційних каналів, усунення
завалів, дезінфекційні роботи, які
відповідачі сплачували не в повному
обсязі.

Однак погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором чи
законом.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
власники приватизованого житла в
багатоквартирних будинках (до них
належать і власники квартир у
кооперативних будинках та викуплених
квартир) є співвласниками всіх
допоміжних приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат на
утримання будинку (житла) та
прибудинкової території пропорційно
до займаної площі. Послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій зобов'язані сплачувати як
квартиронаймачі, так і власники
викуплених та приватизованих квартир.

З матеріалів справи вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_6

Згідно довідки про склад сім'ї за
вказаною адресою зареєстровані і
проживають відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8.

Саме власник майна, як це передбачає
стаття 322 ЦК України, зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором і
законом.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги
на те, що у разі, коли жиле приміщення
належить особі на праві власності, то
учасником правовідносин з приводу
надання житлово-комунальних послуг
щодо такого приміщення є саме ця особа
(ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»).

Участь інших осіб, які проживають у
жилому приміщенні, у таких витратах
визначається його власником і
обов'язки з оплати вказаних послуг
виникають у них лише перед останнім (ст.
156 ЖК України).

Суди у порушення ст. 213 ЦПК України на
вищезазначені вимоги закону уваги не
звернули та дійшли передчасного
висновку про стягнення з ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, які не є власниками квартири,
заборгованості по оплаті за утримання
будинку та прибудинкової території.

Допущені судами неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
судів першої та апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 28 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 12 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:М.І. Наумчук Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук