Справа № 381/5518/13-ц Головуючий у І
інстанції Буймова Л.П.Провадження №
22-ц/780/1197/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 18 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення пені за несвоєчасну сплату
аліментів та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа відділ
державної виконавчої служби
Фастівського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про звільнення від стягнення
заборгованості зі сплати аліментів та
зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач
звернулась до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що рішенням
Фастівського міськрайонного суду від 26
листопада 2008 року у цивільній справі №
2-2150/2008 присуджено стягнути з
відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3, у
розмірі 1/3 частини мого заробітку
щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи стягнення
з 15.10.08 р. до досягнення дитиною
повноліття.

25.05.2011 року державним виконавцем
Фастівського МРУЮ відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
документа № 2-2150/2008, але відповідачем
аліменти не сплачуються. Відповідно до
довідки про заборгованость № 03.3-22/18111-7
від 05.09.2013 року заборгованість станом
на 31.08.2013 року становить 22 979,78 грн.

За розрахунками позивача неустойка
(пеня) за несвоєчасну сплату аліментів
станом на 01.10.2013 року за період з 01.10.2012
року по 01.10.2013 року становить 26 362,93 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить
стягнути з відповідача неустойку (пеню)
за несвоєчасну сплату аліментів в сумі
26 362,93 грн. та стягнути судові витрати
згідно з квитанціями.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до
позивача з зустрічним позовом про
звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами та про
зменшення розміру аліментів,
посилаючись на те, що заборгованість зі
сплати аліментів за період 2012-2013 років
виникла не з його вини, а внаслідок
об»єктивних причин, які від нього не
залежать, зокрема значне погіршення
стану його здоров»я, перебування на
його утриманні непрацездатних батьків,
які також мають поганий стан здоров»я,
відсутність постійного заробітку, що в
свою чергу призвело до нарахування
йому розміру аліментів, виходячи із
середньої заробітної плати для даної
місцевості, дуже великий та непомірний
для нього розмір аліментів (1/3 частина
заробітку), зміна його сімейного стану.

Враховуючи викладені обставини,
відповідач ОСОБА_2 просив звільнити
його від сплати заборгованості за
аліментами, зменшити розмір аліментів
з 1/3 частини всіх видів заробітку на 1/6
частину всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.
Відповідач в судовому засіданні
уточнив позовні вимоги та просив
обчислити розмір заборгованості за
аліментами в судовому порядку,
встановивши її станом на 01.09.2013 року в
сумі 17 603,78 грн.

Рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату
аліментів в розмірі 5 000 гривень та
судові витрати в розмірі 229 гривень та
700 гривень.

В решті позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позом ОСОБА_2
задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що
стягуються зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 на 1/4 частину
усіх видів заробітку відповідача, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, до
досягнення дитиною повноліття.

В решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду першої інстанції позивач подала
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги
зазначає, що суд першої інстанції
неправильно встановив обставини
справи, внаслідок чого неправильно
застосував норми матеріального права.
Зокрема не погоджується із тим
висновком суду, що відповідач не
працевлаштований. Вважає, що суд
безпідставно не прийняв до уваги витяг
з єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних
осіб-підприємців, в якому зазначено, що
відповідач зареєстрований як
приватний підприємець. Також суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання позивача про витребування
від Державної прикордонної служби
України даних про перетин кордону
відповідачем, що підтвердило би її
доводи про працевлаштування
відповідача і отримання ним доходів.
Суд безпідставно не задовольнив
клопотання позивача про витребування
від органів Пенсійного фонду України
даних про розмір пенсії батьків
відповідача. З висновками суду про
погіршення стану здоров»я відповідача,
що стало однією із підстав для
задоволення його зустрічного позову,
позивач також не погоджується,
оскільки у суду не було достатніх
належних і допустимих доказів для
встановлення вказаних обставин.

Позивач просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити повністю, а у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення С,
перевіривши матеріали справи у межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував
матеріальний та сімейний стан платника
аліментів і вважав за можливе зменшити
розмір неустойки до суми 5 000 грн.

Також суд врахував, що розмір
неустойки в сумі 26 362,93 грн., яку просить
стягнути позивач за період з 01.10.2012 року
по 01.10.2013 року, перевищує розмір
заборгованості за аліментами, яка
станом на 29.11.2013 року становить 21 672,69
грн. (довідка-розрахунок
заборгованості № 03.3-22/2489-7 від 29.11.13).

Задовольняючи частково зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів, суд врахував
обставини, передбачені ст. 182 СК
України, а саме стан здоров'я та
матеріальне становище відповідача,
який періодично лікується, не має
постійного місця роботи, наявність у
відповідача на утриманні
непрацездатних батьків, а також те, що
загальний розмір аліментів, що
стягується з відповідача на підставі
рішення Фастівського міськрайсуду та
виконавчого листа № 2-2150 від 26.11.08 на
користь відповідачки ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, складає 1/3
частину всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку і
враховуючи те, що відповідач не працює,
рахується виходячи з середньої
заробітної плати для м. Фастова, яка
станом на 2013 рік складає 1 133,33 грн.

Проте погодитись із такими
висновками суду не можна, оскільки вони
зроблені на підставі не повно
встановлених обставин справи і з
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі рішення Фастівського
міськрайнного суду Київської області
від 26 листопада 2008 року з відповідача
ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання їх сина ОСОБА_3 у
розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку.

На час винесення судом рішення
відповідач мав постійне місце роботи
та з його заробітної плати
утримувалися аліменти в розмірі 1/3
частини заробітної плати.

Відповідно до записів в трудовій
книжці ОСОБА_2, 30.12.10 він був звільнений
з роботи. Аліменти на утримання сина
сплачував з затримками.

25.04.2011 року відповідач
працевлаштувався та погасив частину
заборгованості за аліментами.

20.07.2011 року відповідач звільнений з
роботи та на час розгляду справи судом
не працевлаштований.

В судовому засіданні оглянуто
довідку, яка свідчить про те, що 16.10.2013
року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований
як фізична особа - підприємець, але
зазначена довідка не була врахована
судом, як належний доказ, оскільки вона
не стосується предмету спору.
Заборгованість зі сплати аліментів, на
яку нарахована пеня позивачем, та яка
оскаржується відповідачем, виникла з
вересня 2012 року по вересень 2013 року.

Відповідач перебуває в
зареєстрованому шлюбі, ніде офіційно
не працює, має нерегульований, мінливий
дохід, має на утриманні непрацездатних
батьків, які потребують постійної
допомоги. ОСОБА_6 (батько відповідача)
перебуває на «Д» обліку у зв'язку з
новоутворенням нижнього відділу
прямої кишки; ІХС, стенокардії,
гіпертонічної хвороби серця ІІ
ступеню, цукрового діабету ІІ типу,
деформації обох колінних суглобів
ІІ-ІІІ ступеню, варикозного розширення
нижніх кінцівок, хронічного
холециститу, хронічного панкреатиту та
коньюктевиту. У відповідача ОСОБА_2
згідно наданих довідок встановлено
такі захворювання як артеріальна
гіпертензія ІІ-ІІІ ст., гіпертензивне
серце, стеатогепатит зі збільшенням
розмірів, холецистит зі сладжем,
правобічний нефронтоз, неврологічні
реакції ситуаційного ґенезу.

Статтею 196 СК України передбачено,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

При розгляді судом даного позову
суд мав спочатку перевірити
розрахунки позивача в частині розміру
пені, а вже після цього вирішувати
питання про зменшення цього розміру.
Однак суд першої інстанції фактично
погодився із розрахунками позивача
щодо розміру пені, хоча ці розрахунки
зроблені не у відповідності із
вимогами ст. 196 СК України.

Для нарахування пені закон
передбачає обов»язкову наявність вини
платника аліментів у несвоєчасній
сплаті аліментів.

Протягом 2012-13 років відповідач
аліменти сплатив лише два рази,
доказів відсутності його вини у
несвоєчасній сплаті аліментів
матеріали справи не містять, а тому він
має сплатити пеню.

Враховуючи, що аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісячно за змістом ст. 196
СК України пеня нараховується не на всю
заборгованість, а на суму несплачених
аліментів за той місяць, у якому не
проводилось стягнення аліментів.

Пеня за один місяць прострочення
сплати аліментів становить 1% від
добутку простроченої суми аліментного
платежу за місяць та загальної
кількості днів прострочення.

Загальний розмір пені за
прострочення сплати аліментів є сумою
пені, нарахованої окремо за кожен
місяць періоду, у якому було допущено
прострочення сплати аліментів.

З урахуванням зазначеного,
розрахунок пені, позивачем було
проведено неправильно, оскільки 1% був
нарахований судом на розмір
заборгованості з наростанням, тобто
постійно додавався до розміру
заборгованості за попередній період, а
не за кожен місяць окремо з додаванням
лише окреміх розмірів пені за кожен
місяць.

Як вбачається із довідки-розрахунку
заборгованості станом на 05.12.13 р.,
виданої відділом ДВС Фастівського МРУЮ
з січня 2012 року по грудень 2012 року
щомісячний розмір аліментів становив
1092,66 грн. Таким чином 1% = 10,92 грн. за
кожен день прострочення окремо за
кожен місяць, тобто якщо календарний
місяць має 30 днів - пеня відповідно буде
становити: 1% = 10,92 грн.х 30 дн. = 327,6 грн .;
якщо місяць має 31 день, то пеня буде
становити 1% = 10,92грн. х 31 дн. = 338,52 грн.,
за лютий 2012 року пеня буде становити
10,92 х 28 дн.= 316,68 грн., за червень 2012, в
якому сплачені аліменти у розмірі 700
грн. , тобто 1% від несплаченої суми - 117,6
грн.

З січня 2013 року по вересень 2013 року
щомісячний розмір аліментів становив
1133,33 грн., а тому розмір пені змінився. У
вересні сплачені аліменти у розмірі 1000
грн., а тому пеня нараховується лише на
залишок заборгованості за це місяць..

Таким чином пеня за період січень
2012 року по вересень 2013 року буде
становити:

338,52+316,68+338,52+338,52+117,6+338,52+338,52+327,6+338,52+327,6+338,5
2+351,33+317,33+351,33+340+351,33+340+351,33+351,33+39,9= 6249 грн.

Зменшуючи розмір пені, який
підлягав стягненню на користь позивача
з відповідача,суд крім статті 196 СК
України керувався також і статтею 551 ЦК
України, що було зайвим, оскільки дані
правовідносини регулюються лише ст.196
СК України. Також суд виходив із того,
що розмір пені, який просила стягнути
позивача, а саме 26 362 грн. є занадто
великим і відповідач не зможе його
сплатити з врахуванням його
матеріального стану.

Однак оскільки розмір пені, який
підлягає стягненню з відповідача
становить лише 6249 грн., що не є великою
сумою порівняно із розміром аліментів,
судова колегія вважає, що рішення суду
про його зменшення є помилковим. Крім
того, відсутні підстави, передбачені
ст. 196 СК України для такого зменшення.
Суд, зменшуючи розмір пені, послався на
те, що матеріальний стан ОСОБА_2 не
дозволяє останньому сплатити пеню,
оскільки він не має постійного місця
роботи. Вказана обставина
спростовуються доказом, який суд не
прийняв до уваги, а саме довідкою про
те, що відповідач зареєстрований з
16.10.2013 р., як приватний-підприємець.
Тобто відповідач може працювати і
сплатити пеню. Крім того, суд послався
на те, що на утриманні відповідача
знаходиться батько відповідача. При
цьому суд залишив поза своєю увагою ту
обставину, що в запереченнях проти
позову від 22.10.2013 року (а.с.20), а також в
своєму зустрічному позові відповідач
вказував про те, що сплачувати аліменти
йому допомагали його батьки, що
спростовує доводи відповідача про
знаходження його батьків у нього на
утриманні. Таким чином, суд мав
перевірити доводи відповідача щодо
знаходження його батька на утриманні
відповідача, а саме розмір отримуваної
пенсії.

Також судова колегія не може
погодитись із висновком суду в тій
частині, що підлягає зменшенню розмір
аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров»я
когось з них.

Судом не встановлено, що змінився
матеріальний або сімейний стан
відповідача. Нових утриманців у
відповідача з часу призначення
аліментів не з»явилось. Доказів того,
що на утриманні відповідача
знаходиться його батько, відповідач
суду не надав. Факт реєстрації
відповідача за місцем проживання
батька не є доказом знаходження батька
на утриманні відповідача. Крім того, в
поясненнях, які відповідач надавав
державному виконавцю щодо
несвоєчасної слати аліментів він
вказував, що тимчасово проживає в
м.Сімферополі. (а.с.9)

Відповідач є приватний підприємцем, що
надає йому можливість отримувати
доходи і сплачувати з них присуджену
судом частку.

Та обставина, що відповідач знаходився
двічі на стаціонарному лікуванні у 2012
році 5 днів та у 2013 році 8 днів, не може
свідчить про стійке погіршення його
стану здоров»я, що унеможливлює сплату
аліментів у призначеному судом
розмірі.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд не повно встановив обставини
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не правильно
застосував норми матеріального права,
а тому рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
ОСОБА_1 та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

Керуючись ст..ст. 303, 307,309 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про стягнення
пені задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати
аліментів у розмірі 6249,03 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: