У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Бахчисарайської
міської ради Автономної Республіки
Крим, органу приватизації при
виконавчому комітеті Бахчисарайської
міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Фонд
майна Автономної Республіки Крим,
товариство з додатковою
відповідальністю «Бахчисарайський
консервний завод», Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації і технічної
інвентаризації, про визнання рішення
незаконним та його скасування,
свідоцтва про право власності
недійсним та його скасування, визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод, за позовом
ОСОБА_5 до виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим, органу
приватизації при виконавчому комітеті
Бахчисарайської міської ради, ОСОБА_4,
треті особи: Фонд майна Автономної
Республіки Крим, товариство з
додатковою відповідальністю
«Бахчисарайський консервний завод»,
Сімферопольське міжміське бюро
реєстрації і технічної інвентаризації,
про визнання незаконним рішення,
визнання незаконним та скасування
свідоцтва про право власності,
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстрації, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Бахчисарайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 02
серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 14
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим, органу
приватизації при виконавчому комітеті
Бахчисарайської міської ради, ОСОБА_4
про визнання рішення незаконним та
його скасування, свідоцтва про право
власності недійсним та його
скасування, визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що рішення органу
приватизації при виконавчому комітеті
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим № 408 від 14
грудня 2011 року, яким ОСОБА_4 було
передано квартиру АДРЕСА_1, порушує її
права, оскільки саме вона проживає в
спірній квартирі з 1984 року по
теперішній час та за цією адресою
зареєстрована. Зазначала, що спірна
квартира складається з двох кімнат -
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, при цьому паспортна
реєстрація значилася за квартирою
АДРЕСА_2, оскільки ці квартири на
початку будівництва були об єднанні,
маючі спільний вхід. ОСОБА_4 та члени
його сім'ї ніколи у вищезазначеній
квартирі не проживали, відповідно не
мали права на приватизацію.

Враховуючи вказане, позивачка з
урахуванням уточнень позовних вимог
просила визнати незаконним та
скасувати рішення органу приватизації
при виконавчому комітеті
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим № 408 від 14
грудня 2011 року в частині приватизації
та передачі в приватну власність на
ім'я ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 35,2 кв. м,
видане виконавчим комітетом
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим на підставі
рішення органу приватизації № 408 від 14
грудня 2011 року, визнати ОСОБА_4 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
кімнатою АДРЕСА_1, яка належить йому на
підставі свідоцтва про право власності
від 14 грудня 2011 року, виданого
виконкомом Бахчисарайської міської
ради Автономної Республіки Крим.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Бахчисарайської
міської ради Автономної Республіки
Крим, органу приватизації при
виконавчому комітеті Бахчисарайської
міської ради, ОСОБА_4 про визнання
незаконним рішення, визнання
незаконним та скасування свідоцтва про
право власності, визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття її з
реєстрації.

Рішенням Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 02
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 14 листопада 2013
року, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано рішення органу
приватизації виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим від 14
грудня 2011 року № 408 в частині
приватизації та передачі в приватну
власність на ім'я ОСОБА_4 квартири
АДРЕСА_1. Визнано недійсним та
скасовано свідоцтво на право власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, спільною
площею - 16,7 кв. м, видане виконавчим
комітетом Бахчисарайської міської
ради Автономної Республіки Крим № 408
від 14 грудня 2011 року. Визнано ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1. В інший частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що відповідно до
наказу представництва фонду майна
Автономної Республіки Крим у
Бахчисарайському районі № 78 від 29
червня 1996 року створено ВАТ
«Бахчисарайський консервний завод».

Наказом від 01 липня 2011 року № 1 створено
ТДВ «Бахчисарайський консервний
завод».

Відповідно до передавального акта
станом на 31 березня 2011 року
правонаступником всього майна,
майнових прав та обов'язків стосовно
всіх кредиторів та боржників ВАТ
«Бахчисарайський консервний завод» є
ТДВ «Бахчисарайський консервний
завод».

Рішенням виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради «Про
оформлення документів на право
власності на гуртожиток» від 30
листопада 2011 року № 387 вирішено
оформити документи на право приватної
власності на будівлю гуртожитку, яка
розташована АДРЕСА_1, на ім'я ТДВ
«Бахчисарайський консервний завод» в
цілому, видати відповідне свідоцтво
про право власності.

01 грудня 2011 року на підставі
зазначеного рішення виконкому
ТДВ «Бахчисарайський консервний
завод» видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно,
відповідно до якого гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ТОВ «Бахчисарайський консервний
завод».

Згідно з витягом про державну
реєстрацію КРП «Сімферопольське
міжміське бюро реєстрації та технічної
інвентаризації» від 05 грудня 2011 року
право власності на гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстроване за ТДВ «Бахчисарайський
консервний завод».

Рішенням виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим від 14
грудня 2011 року № 408 на підставі листа
ТДВ «Бахчисарайський консервний
завод» від 02 грудня 2011 року № 43 надано
дозвіл на оформлення документів
громадянам на приватизацію квартир по
АДРЕСА_1 згідно з поданими
документами, у тому числі ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим від 18 січня
2011 року № 15 затверджено склад
уповноваженого органу з приватизації
житлового фонду комунальної власності
територіальної громади м. Бахчисарай.

10 грудня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
керівника органу приватизації із
заявою про передачу у власність
кімнати в гуртожитку, яку він займає на
умовах найму.

14 грудня 2011 року виконавчим комітетом
Бахчисарайської міської ради
Автономної Республіки Крим видано
свідоцтво про право власності на
кімнату АДРЕСА_1 у гуртожитку, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я
ОСОБА_4, здійснена державна реєстрації
зазначеного права власності.

Також судами встановлено, що позивачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно проживають у
квартирі АДРЕСА_2, яка складається з
двох кімнат: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,
вселились у гуртожиток на законних
підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що приватизація
ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1 у гуртожитку
була проведена з грубим порушенням
вимог Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків», а саме: гуртожиток не
було передано у власність
територіальній громаді, тому виконком
Бахчисарайської міської ради не мав
повноважень щодо розпорядження ним;
ОСОБА_4 зареєстрований у кімнаті
АДРЕСА_1 з 20 жовтня 2009 року, але ніколи в
ній не проживав; оспорюване рішення
органу приватизації при виконкомі
Бахчисарайської міської ради
підписано міським головою Рубаненко
К.Г., який не входить до складу органу
приватизації та не має права
підписувати рішення цього органу.
Незаконна приватизація ОСОБА_4 кімнати
АДРЕСА_1 у гуртожитку порушує законні
права ОСОБА_3, яка постійно проживає у
квартирі АДРЕСА_2, яка складається з
двох кімнат: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,
вселилася у гуртожиток на підставі
ордера на жиле приміщення АДРЕСА_2 від 04
березня 1988 року та має право на
приватизацію житлових приміщень, та її
сина - ОСОБА_5, який зареєстрований
та постійно проживає у квартирі.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 129 ЖК України на підставі
рішення про надання житлової площі в
гуртожитку адміністрація підприємства
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є підставою для вселення на надану
житлову площу.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
березня 1988 року ОСОБА_3 видано ордер на
жиле приміщення АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на
те, що вказаним ордером визнано право
позивачів на вселення не до кімнати
АДРЕСА_1, яку приватизував відповідач, а
до квартири АДРЕСА_2, що складається з
двох кімнат загальною площею 35,2 кв. м.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Посилаючись на те, що кімната АДРЕСА_1 є
однією з кімнат квартири АДРЕСА_2 та
була виділена з неї власником
гуртожитку - ТДВ «Бахчисарайський
консервний завод», суд не звернув уваги
на те, що в матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили про виділення
кімнати АДРЕСА_1 з квартири АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України суди не з'ясували всіх
обставин, що мають істотне значення для
правильного вирішення справи, належним
чином не перевірили доводи ТДВ
«Бахчисарайський консервний завод»
про те, що ордер на кімнату АДРЕСА_2
ОСОБА_3 не видавався, ТДВ
«Бахчисарайський консервний завод» не
надавав своєї згоди на реєстрацію
ОСОБА_5 в кімнаті АДРЕСА_1 та дійшли
передчасного висновку про те, що
приватизація ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1 у
гуртожитку порушує законні права
ОСОБА_3

За таких обставин ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 02
серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 14
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана