Справа №487/9610/13-ц 10.02.2014 10.02.2014 10.02.2014
Провадження № 22ц/784/617/14
Головуючий у І інстанції Разумовська
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

іменем України

10 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Миколаївського
апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 07 листопада 2013
року, постановлену за результатами
розгляду заяви старшого державного
виконавця Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про заміну кредитора у
виконавчому провадженні,-

у с т а н о в и л а :

17 жовтня 2013 року старший державний
виконавець Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського Вовченко А.С. звернувся
до Заводського районного суду м.
Миколаєва із зазначеною заявою, яку
обгрунтовував наступним.

Виконавчим написом приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 10
грудня 2008 року звернуто стягнення на
належний ОСОБА_2 житловий будинок
АДРЕСА_1, який за договором іпотеки № PCL
401/32/2006 від 03.07.2006 року, був переданий нею
в іпотеку акціонерному комерційному
банку «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є закрите акціонерне
товариство «ОТП Банк», на забезпечення
кредитного зобов'язання ОСОБА_5 перед
названим банком.

На його підставі, старший державний
виконавець Заводського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Шийка Д.М., своєю постановою від
11 травня 2012 року відкрив виконавче
провадження.

Проте, 10 грудня 2010 року публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» за
договором купівлі-продажу кредитного
портфелю відчужило права вимоги до
боржників Банку, в тому числі і до
ОСОБА_5, суми заборгованості за
кредитними договорами товариству з
обмеженою відповідальністю « ОТП
Факторинг Україна».

Крім того, в той же день, названі
сторони уклали договір про
відступлення права вимоги, за яким
продавець передавав фактору
сукупність прав належних Клієнту і за
договорами забезпечення кредитних
зобов'язань, в тому числі і за договором
іпотеки, укладеному Банком з ОСОБА_2

У зв'язку з цим , він вимушений діяти за
законом і подати заяву, в якій просити
суд про заміну стягувача у виконавчому
провадженні.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 листопада 2013 року заява
була задоволена у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала на цю ухвалу апеляційну
скаргу, в якій просила її скасувати і
постановити нову, якою відмовити у
вимозі старшого державного виконавця
замінити стягувача у виконавчому
провадженні.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду, щодо процесуальної
долі заяви, положенням чинного
цивільно-процесуального
законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити
і залишити оскаржену ухвалу суду 1
інстанції без змін, оскільки районний
суд постановив її у повній
відповідності з нормами чинного
цивільно-процесуального
законодавства.

Так, задовольняючи заяву про заміну
сторони виконавчого провадження, суд
першої інстанції виходив із того, що
правонаступництвом у виконавчому
проваджені слід вважати заміну
кредитора з переходом до нього права
вимоги до боржника. Такий перехід може
здійснюватися на підставі
цивільно-правових договорів, у тому
числі, і на підставі договору
купівлі-продажу кредитного портфелю та
договору відступлення права вимоги, що
у силу частини п'ятої статті 8 Закону
України «Про виконавче провадження»
дає право новому кредитору або
державному виконавцю, що здійснює
виконавчі дії, звернутися про заміну
сторони виконавчого провадження.

10 грудня 2010 року публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» уклало з
товариством з обмеженою
відповідальністю « ОТП Факторинг
Україна» договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, за яким продало
права вимоги до боржників Банку, в тому
числі і до ОСОБА_5, сум заборгованості
за кредитними договорами, а також
договір про відступлення права вимоги,
за яким Банк передавав фактору
сукупність прав належних Клієнту і за
договорами забезпечення кредитних
зобов'язань, в тому числі і за договором
іпотеки, укладеному Банком з ОСОБА_2

У зв'язку з цим і у межах своїх
повноважень, старший державний
виконавець подав до суду заяву про
заміну стягувача у виконавчому
провадженні, яку, як на думку суду слід
задовольнити, оскільки законних
перешкод такому немає.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованим й
законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у
разі смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини та ч. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження є завершальна стадія
судового провадження, самостійною і
невід'ємною частиною судового
розгляду, невід'ємною стадією процесу
правосуддя, а тому виписане правило про
правонаступництво розповсюджується і
на неї.

А оскільки сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач та боржник, то
дія виписаного вище правила про заміну
сторони виконавчого провадження
розповсюджується саме на них.

Правонаступництвом у виконавчому
провадженні є заміна однієї зі сторін
(стягувана або боржника) з переходом
прав його попередника до іншої особи,
що раніше не брала участь у виконавчому
провадженні.

Підставою правонаступництва є,
зокрема, й відступлення права вимоги за
кредитними договорами, яке
підтверджено документально.

Згідно з вимогами чинного
законодавства заміна осіб в окремих
зобов'язаннях через волевиявлення
сторін (відступлення права вимоги) є
різновидом правонаступництва та
можливе на будь-якій стадії процесу.

В силу пункту 1 частина другої статті 11
ЦК України, підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За статтями 512- 514, 1077-1078 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Усі дії правопопередника, вчинені
до вступу правонаступника у виконавче
провадження, обов'язкові тією мірою,
якою вони були б обов'язковими для
сторони, яку правонаступник замінив.

Відступлення права вимоги може
відбуватися як за договором з
однойменною назвою, а також, за
договорами купівлі-продажу кредитного
портфелю, факторингу, цесії.

Якщо узагальнити їх сутність, то
під відступленням права вимоги за
названими договорами слід розуміти, що
одна сторона (клієнт) за плату, у
будь-який передбачений договором
спосіб, відступає або зобов'язується
відступити іншій стороні (факторові)
своє право вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору може бути
право вимоги до Боржника, щодо сплати
загальної суми заборгованості перед
кредитором, або таке ж право до його
поручителів (майнових поручителів),
строк платежу за якою настав (наявна
вимога), а також право вимоги, яке
виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Якщо уступка вимоги відбулася на
стадії судових тяжб, то заміна сторони
відбувається за судовим рішенням,
відповідно до правил про процесуальне
правонаступництво, які передбачені ст.
37 ЦПК України, якщо ж така заміна
проводиться на стадії примусового
виконання рішення суду, вона
проводиться за ч. 5 ст. 8, ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження» і,
додатково ст. 378 ЦПК України.

У зв'язку з такою заміною
кредитора відбувається вибуття цієї
особи з виконавчого провадження, тобто,
припиняється її статус сторони
виконавчого провадження і її заміна
належним кредитором, за заявою
заінтересованої сторони зобов'язання,
якою є правонаступник, що отримав від
попереднього кредитора всі права та
обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й
право бути стороною виконавчого
провадження.

За таких обставин, передання
кредитором своїх прав іншій особі за
договором відступлення права вимоги є
правонаступництвом і такий
правонаступник кредитора має право
звертатись до суду із заявою про заміну
сторони виконавчого провадження з
наданням йому статусу сторони
виконавчого провадження.

Таке ж право має і державний
виконавець, при здійсненні своїх
функцій в процесі здійснення
виконавчих дій за виконавчим
провадженням.

Як вбачається з матеріалів
справи, на підставі виконавчого напису
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
від 10 грудня 2008 року за кредитним
зобов'язанням, публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» мало право
вимоги до ОСОБА_5, цивільну
відповідальність якого, як майновий
поручитель забезпечувала ОСОБА_2,
передавши за договором іпотеки № PCL
401/32/2006 від 03.07.2006 року в іпотеку
належний їй житловий будинок АДРЕСА_1. У
зв'язку з невиконанням позичальником
умов кредитного договору, за
виконавчим написом Банк звернув
стягнення на заставлений будинок.

Названий виконавчий напис перебуває на
стадії примусового виконання, що
здійснює Заводський відділ державної
виконавча служба Миколаєвського
міського управління юстиції.

У відкритому виконавчому провадженні
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» є стягувачем, а ОСОБА_2 -
боржником.

За двома договорами від 10 грудня 2010
року, а саме: договором купівлі-продажу
кредитного портфелю та договором про
відступлення права вимоги, публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
відступило право вимоги на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», у зв'язку з чим старший
державний виконавець просив замінити
стягувача у виконавчому провадженні.

За таких обставин і відповідно до
положень названих статей, районний суд
зобов'язаний був заяву старшого
державного виконавця задовольнити,
оскільки законних підстав
протилежному у нього не було. Іншого
боржник не довів, хоча за ст. 60 ЦПК
України, то є його обов'язком.

Оскільки саме так, з наведених мотивів
вчинив і суд 1 інстанції, то у
задоволені апеляційної скарги слід
відмовити.

Що ж до доводів особи, яка подала
апеляційну скаргу, про численні
порушення цивільно-процесуального
законодавства при розгляді заяви, то
вони не можуть слугувати скасуванню
оскарженої ухвали, оскільки є
наслідком невірного тлумачення саме
названою особою норм зазначеного
законодавства.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: