РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Матіко Я.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
- Департамент міського господарства
Ужгородської міської ради, про
визнання шлюбу недійсним, визнання
приватизації недійсною та визнання
договору дарування квартири недійсним
та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду з зазначеною
позовною заявою, яку в процесі розгляду
справи уточнив та просить суд визнати
шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2, який
зареєстрований 17 листопада 2007 року
виконавчим комітетом Ворочівської
сільської ради, недійсним, внаслідок
його фіктивності, а також зняти ОСОБА_2
та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року його
дружини ОСОБА_6 він залишився проживати
у належній їй квартирі АДРЕСА_2 в
м.Ужгороді. 27.06.2006 року між ним та ТОВ
«Добробут» був укладений договорі
найму зазначеної квартири.

На початку 2007 року через спільних
знайомих він познайомився з
відповідачкою ОСОБА_2, яка проживала в
с.Сімер Перечинського району. Із
наміром створити сім'ю, за ініціативою
доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_4, 17.11.2007 року між
ним та відповідачкою було
зареєстровано шлюб.

ОСОБА_1 вважає, що даний шлюб є
фіктивним, оскільки ОСОБА_2 мала лише
на меті заволодіти його житлом та
отримати право власності на квартиру,
вона не мала наміру проживати з ним, як
чоловіком, та створювати сім'ю. ОСОБА_7
без його відома та згоди було
зареєстровано в його квартирі свою
внучку ОСОБА_5, хоча в квартирі фактично
він проживає один, особисто сплачує
всі комунальні послуги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнені
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали,
вважають їх безпідставними та
необґрунтованими.

ОСОБА_2 пояснила, що з 17.11.2007 року вона
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1, до того часу вони проживали
близько 2 років однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. За перебування у
шлюбі вони з позивачем жили сімейним
життям, як чоловік та жінка, дбали один
про одного, вели спільне господарство.
Вони спільно провели ремонт у квартирі
по АДРЕСА_1 придбали речі спільного
користування.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, але подали до
суду письмові заяви, в яких просять
порозглядати справу без їх участі,
проти задоволення позовних вимог
заперечують.

Представник третьої особи
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради в судове
засідання не з'явився повторно, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідачки та її представника,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд приходить до
наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 17
листопада 2007 року між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
було укладено шлюб, який
зареєстрований виконавчим комітетом
Ворочівської сільської ради
Перечинського району Закарпатської
області, про що в Книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний запис за
№4, що підтверджується свідоцтвом про
шлюб серії НОМЕР_1 виданим 07.08.2009 р.
(повторне) відділом реєстрації актів
цивільного стану Перечинськог8о
районного управління юстиції
Закарпатської області.

Реєстрація даного шлюбу між сторонами
відбувалася з дотриманням
встановлених законом вимог в
присутності відповідальних
працівників державної установи -
виконавчим комітетом Ворочівської
сільської ради Перечинського району
Закарпатської області, що не
заперечується сторонами. При цьому в
жодної із сторін не виникло сумніву
щодо дійсного волевиявлення на
укладення шлюбу.

Відповідно до положень СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану.

Сім'я є первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства (ст.3 СК України).

Статтею 40 СК України передбачено, що
шлюб визнається недійсним за рішенням
суду, якщо він був зареєстрований без
вільної згоди жінки або чоловіка. Згода
особи не вважається вільною, зокрема,
тоді, коли в момент реєстрації шлюбу
вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи психічного
насильства. Шлюб визнається недійсним
за рішенням суду у разі його
фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо
його укладено жінкою та чоловіком або
одним із них без наміру створення сім'ї
та набуття прав та обов'язків подружжя.

Наведеною правовою нормою передбачено
дві підстави визнання шлюбу недійсним:
відсутність вільної згоди на шлюб хоча
б однієї із сторін та фіктивність
шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою про визнання шлюбу
недійсним з підстав його фіктивності.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Зі змісту шлюбно-сімейних
правовідносин, поняття шлюбу, а також
положень СК України випливає, що при
розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу
судам необхідно встановити всі
обставини справи, зокрема, стосунки
подружжя, його тривалість, спільне
проживання, у разі тимчасового або
роздільного проживання, його причини,
ведення господарства подружжям у
шлюбі, набуття спільного майна, інші
докази, які б свідчили про бажання
створити сім'ю чи про його відсутність.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що після
реєстрації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбу,
до 2010 року проживали однією сім'єю, як
чоловік та жінка, піклувались один про
одного, вели спільне господарство. До
укладення шлюбу, близько двох років
вони проживали як чоловік та жінка, без
реєстрації шлюбу, в квартирі за
адресою АДРЕСА_2, що в судовому
засіданні визнав і сам позивач.

За час спільного проживання подружжям
за спільні кошти було проведено ремонт
у квартирі АДРЕСА_2 за місцем їх
проживання, придбано ряд речей
спільного вжитку. В січні 2008 року
ОСОБА_2 була зареєстровано за спільним
місцем проживання за адресою АДРЕСА_2, у
лютому 2008 року ОСОБА_8 добровільно
надав згоду на переоформлення договору
найму зазначеної квартири своїй
дружині ОСОБА_2, а в подальшому і згоду
на її приватизацію, оскільки своє право
на безкоштовну приватизацію
державного житла він використав за
попереднім місцем проживання у
м.Дніпродзержинську.

Дані факти встановлені рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
21.12.2011 року по справі №2-4034/11, яке
набрало законної сили, та ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 28.01.2014 року по справі
№712/2-4034/11, і у відповідності до ч.3 ст.61
ЦПК України не потребують додаткового
доказування.

Твердження позивача про укладення
шлюбу без наміру створити сім'ю, а лише
з метою заволодіння його житлом та
отримати право власності на квартиру,
не знайшло свого підтвердження.
Доказів укладення шлюбу з метою
заволодіння чиїмось майном,
задоволення або використання інших
майнових чи особистих інтересів за
рахунок інших осіб, позивачем в
судовому засіданні не представлено.
Правомірність набуття ОСОБА_2 права
власності на квартиру АДРЕСА_2 було
перевірено в ході судового розгляду, за
результати яких винесенні
вищезазначені рішення.

Аналіз наведених обставин в їх
сукупності дає підстави зробити
висновок, що сторони уклали шлюб з
наміром створити сім'ю та набути прав і
обов'язків подружжя.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що підстави передбачені
ст.40 СК України для визнання укладеного
17.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбу
недійсним відсутні, а тому в
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Не підлягають до задоволенні і вимоги
позивача в частині зняття ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_2 в м.Ужгороді на праві
приватної власності на підставі
договору дарування квартири від 26.06.2009
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Ужгородської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за №2-485,
належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що
підтверджується фотокопією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №23391703 від 24.07.2009 року.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, які, зокрема, означають
можливість належним чином
використовувати річ для своїх потреб
за її призначенням.

Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК
України є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений його
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Власник майна, права якого порушені,
згідно ст. 391 ЦК України має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Таке право
особи реалізується шляхом звернення до
суду з позовом про захист свого
порушеного права та усунення будь-яких
перешкод у вільному та на власний
розсуд користуванні та розпорядженні
майном.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі: заяви
особи або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення (підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням).

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про:
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
визнання особи безвісно відсутньою;
оголошення фізичної особи померлою.

Жодних з таких рішень щодо
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 судом не
приймалось. Власником квартири ОСОБА_4
вимог щодо усунення їй перешкод у
користуванні житлового приміщення з
боку відповідачів не ставилось.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 02.12.2010 року по справі №2п-8613/10
та додатковим рішенням від 20.06.2011 року,
які набрали законної сили, ОСОБА_1
зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 в м.Ужгороді, вселено
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у зазначену
квартиру.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК
України понесені позивачем судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача лише у випадку задоволення
його позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 21, 38, 40 СК України, ст.
4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,
суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні уточненої позовної
заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору - Департамент міського
господарства Ужгородської міської
ради, про визнання шлюбу, укладеного
між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований 17
листопада 2007 року виконавчим комітетом
Ворочівської сільської ради
Перечинського району Закарпатської
області, про що в Книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний запис за
№4, - недійсним, внаслідок його
фіктивності, та зняття ОСОБА_9 та ОСОБА_5
з реєстраційного обліку за адресою
м.Ужгород, АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Микуляк П.П.