АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
й інстанції - Боженко Л.В.
Доповідач - Каратаєва Л.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Прозорової М.Л.,
Козлова С.П.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Павлоградського міськайонного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання факту сумісного
проживання, ведення господарства та
розподіл сумісного нажитого майна,-

в с т а н
о в и л а:

24 жовтня 2013 року
Павлоградським міськрайонним судом
Дніпропетровської області ухвалено
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про визнання
факту сумісного проживання, ведення
господарства та розподіл сумісного
нажитого майна, а саме встановлено факт
сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
як чоловіка та жінки, однією сім'єю, без
шлюбу в період з 2004 року по 22 липня 2007
року.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2013 року та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
апелянта задовольнити у повному
обсязі, а саме поділити майно, що є
спільною сумісною власністю, виділивши
йому майно на суму 57 881 грн. або грошовий
еквівалент у випадку відчуження цього
майна; виділити йому грошові кошти у
сумі 18 200 грн., стягнути з відповідача
судові витрати по справі. Під час
спільного мешкання вони придбали
наступне майно: холодильник «LG»
вартістю 2600 грн., металоплатикове вікно
1260 грн., автомобіль марки ВАЗ, модель
21114-125-51, реєстраційний номер НОМЕР_1 - 83520
грн., кондиціонер «Samsung» 8090 грн., пральну
машину «LG» 2590 грн., металопластикове
вікно 1700 грн., металопластикові двері
1252 грн., кутову шафу з ясеня 8200 грн.,
люстру зальну 2800 грн., кухонний скляний
стіл на 4 стільця - 2000 грн., на загальну
суму 115 762 грн.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково з наступних
підстав.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції ї ухвалення нового рішення
або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
під час розгляду справи на підставі
наявних в матеріалах справи актів ЧП
«К-П-1» та пояснень свідків встановлено,
що сторони по справі мешкали однією
сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу в
період з 2004 р. по 22.01.2007 р. Проте, позивач
ставлячи питання про розподіл майна, що
було нажито під час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, не просив
його визнати таким та не надав докази
того, що це майно було придбане під час
спільного проживання.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитьсь не можна,
виходячи з наступного.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовані
ст.ст.60, 61, 63, 70, 71, 74 СК, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК,
тому позовні вимоги про визнання
майна таким, що нажито під час
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу (на що послався суд
першої інстанції) є зайвим.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без шлюбу може бути
встановлений у судовому порядку.

Статтею 60 СК України передбачено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя можуть бути будь-які речі, за
винятком тих, які виключені з
цивільного обороту.

Відповідно до ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 розділу II "Шлюб. Права
та обов'язки подружжя" цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, якого було
придбано спірне майно (постанова
Верховного Суду України від 20 лютого 2012
р. у справі N 6-97цс11; постанова
Верховного Суду України від 12 грудня 2012
р. у справі N 6-148цс12).

Відповідачка по справі не оспорює того,
що проживала з позивачем однією сім'єю
з 2004 р., але визнає, що їх стосунки
тривали до початку 2007 р. Проте
матеріали справи та надані докази, яким
суд першої інстанції не надав оцінки
свідчать про інше.

Так, згідно довідки про реєстрацію від
31.01.2011 р. (а.с.7) ОСОБА_4 зареєстрований з 25
серпня 2005 р. по час видачі довідки за
адресою АДРЕСА_1, власницею квартири є
ОСОБА_6 (а.с.65). Позивачем надана довідка
від 02.02.2011 р., видана ПП ОСОБА_12 про
придбання ОСОБА_4 06.07.2007 р.
металопластікових виробів з доставкою
за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16). Вказаним
доказам оцінки не надав.

Відповідно до актів, складених ЧПКП-1
від 03.10.2012 р. та 28.03.2012 р. (а.с.41,42), на які
суд першої інстанції послався, як на
підставу своїх висновків, ОСОБА_4,
зареєстрований з 25 серпня 2005 р. за
адресою АДРЕСА_1. З 22.01.2007 р. в квартирі
не проживає, його речей в квартирі
немає, участі в оплаті за комунальні
послуги не приймає.

Проте, погодитись з вказаними актами,
як з доказами не проживання в квартирі
позивача, неможна, оскільки про вказані
обставини сусіди, які підписали акти
можуть свідчити лише зі слів
відповідачки. Вказані акти
спростовуються поясненнями свідка
ОСОБА_8, яка підписувала зазначений
вище акт та була допитана в судовому
засіданні. При допиті ОСОБА_8 пояснила,
що сторони по справі мешкали разом
приблизно з 2004, 2005 р. А десь з січня 2007 р.
вона чула крики та бачила як ОСОБА_4
повертав ОСОБА_6 ключі від автомобіля,
тому вона зрозуміла, що він уходить.

Автомобіль ОСОБА_6 був придбаний у
серпні 2007 р., тому вказані пояснення
свідка та відомості, які вона
засвідчила в акті є суперечливими та
навпаки можуть підтверджувати те, що
стосунки між сторонами по справі
тривали до часу придбання автомобіля, а
саме до серпня 2007 р.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що знайомий з
ОСОБА_4 приблизно 7 років, допомагав
йому робити ремонт в квартирі по
АДРЕСА_1. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що йому
відомо, щ сторони по справі проживали
однією сім'єю, купили автомобіль на
якому постійно їздив ОСОБА_4.

На аркушах справи 16, 20, 21 містяться
належним чином засвідчені довідки
видані ПП ОСОБА_12 від 02.02.2011 р.,
відповідно до яких ОСОБА_4 придбав
металопластикові вироби 26.08.2010 р.,
11.06.2010 р. та 06.06.2007 р. з доставкою за
адресою АДРЕСА_1.

07 серпня 2007 р. ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір з АКБ «Правекс-Банк»,
відповідно до якого вона отримала
кредит на придбання автомобіля на суму
10440 доларів США (а.с.10-12). Поручителем за
виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань по
кредитному договору виступив ОСОБА_4,
що підтверджується договором поруки
від 07.08.2007 р. (а.с.14). 07.08.2007 р. ОСОБА_6
видала нотаріально посвідчену
довіреність на управління належним їй
автомобілем ОСОБА_4 та його сину ОСОБА_11
(а.с.57).

Судом першої інстанції не надано
оцінки вказаним доказам, хоча вони
підтверджують проживання сторін
однією сім'єю до 26.08.2010 р.

Доводи відповідачки про те, що вона
попросила ОСОБА_4 бути поручителем, як
єдину знайому людину, так як їй
необхідно було оформити кредит, а
доручення видала бо мала необхідність
щоб її возили, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вони
суперечать іншим доказам по справі.

За наявності вказаних доказів про
проживання однією сім'єю та в силу
зазначених вище норм матеріального
права розподілу підлягає майно, що було
придбане сторонами в цей період. А саме
придбані металопластикові вироби
26.08.2010 р. на суму 1252 грн., 11.06.2010 р. - 1700
грн., та 06.06.2007 р. - 1260 грн., оскільки є
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Таким чином, з відповідачки на користь
позивача підлягає стягненню грошова
компенсація в розмірі 2106 грн.

Висновки суду першої інстанції про
відмову в задоволенні

Що стосується розподілу автомобіля
ВАЗ, модель 21114-125-51, реєстраційний номер
НОМЕР_1, придбаного 07 серпня 2007 р.,
шляхом виділення його позивачу, то ці
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 5 ст. 71 СК України встановлено,
що присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення ч.ч.
4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Проте матеріали справи не містять
даних про попереднє внесення позивачем
на депозитний рахунок суду суми
грошової компенсації і вимог за ст. 365
ЦК України не заявлено.

В іншій частині позовні вимоги є
недоведеними, що вірно зазначив суд
першої інстанції в своєму рішенні.

На підстав викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення позовних вимог та
скасування рішення в частині
встановленого факту сумісного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як
чоловіка та жінки, однією сім'єю, без
шлюбу в період з 2004 року по 22 липня 2007
року та встановити факту сумісного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як
чоловіка та жінки, однією сім'єю, без
шлюбу в період з 2004 року по 26 серпня 2010
року, а також в частині розподілу
спільного майна, а саме
металопластикових виробів, шляхом
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
грошової компенсації за ? частину цього
майна в сумі 2106 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськайонного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2013 року в частині
встановленого факту сумісного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як
чоловіка та жінки, однією сім'єю, без
шлюбу в період з 2004 року по 22 липня 2007
року та розподілу спільного майна
скасувати та встановити факту
сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
як чоловіка та жінки, однією сім'єю, без
шлюбу в період з 2004 року по 26 серпня 2010
року, розподілити спільного майна, а
саме металопластикові вироби на
загальну 4212 грн., шляхом стягнення з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової
компенсації за ? частину цього майна в
сумі 2106 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді