Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/70/14Головуючий у 1-й
інстанції Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк"
(надалі - Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «ОТП Банк», як правонаступник ЗАТ
«ОТП Банк», звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, як позичальника, та ОСОБА_3,
як поручителя, в якому просив стягнути
достроково солідарно з відповідачів на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором №МL-200/778/2007 від
27.11.2007 року станом на 20.11.2012 року у сумі
182 860,40 грн., яка складається із 2 094,76
швейцарських франків - суми основного
боргу за тілом кредиту, 649,46
швейцарських франків - процентів за
користування кредитними коштами за
період з 25.06.2012 року по 19.11.2012 року, 5 488,03
грн. - нарахованої пені по кредиту за
період з 27.06.2012 року по 02.11.2012 року, від
сплати якої у добровільному порядку
відповідачі ухиляються.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року позов
Банку задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість
в розмірі 182 860,40 грн. та судовий збір в
розмірі 1 935,90 грн. по 967,95 грн. з кожного.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, відповідач
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі
просив прийняти нове рішення, яким в
позові Банку відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи позов Банку у повному
обсязі, виходив із дострокового
солідарного зобов'язання ОСОБА_2, як
позичальника, та ОСОБА_3, як поручителя,
за кредитним договором №МL-200/778/2007 від
27.11.2007 року по сплаті заборгованості на
користь Банку станом на 20.11.2012 року у
сумі 182 860,40 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» є
належним позивачем у цій справі,
оскільки є правонаступником прав та
обов'язків кредитора ЗАТ «ОТП Банк», з
яким ОСОБА_2, як позичальник 27.11.2007 року
уклав кредитний договір №МL-200/778/2007
(копія а.с. 11-14) та отримав кредит у сумі
26 328,81 швейцарських франків зі сплатою
відсотків згідно умов цього договору
та остаточною датою повернення 25.11.2027
року.

Виконання ОСОБА_2, як позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
забезпечується порукою відповідно до
укладеного мiж ЗАТ "ОТП Банк",
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 договором поруки №SR-200/778/2007 від
27.11.2007 року (копія а.с.18).

В силу вимог ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

На час розгляду цієї справи судом
першої інстанції, останній правильно
виходив із презумпції правовірності
зазначених вище договорів в силу ст. 204
ЦК України, за змістом якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Так як встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цій справі чи окремо
позову про визнання недійсними
вищезазначенних договорів (кредитного
та поруки) не заявляли та на час
вирішення судом першої інстанції цієї
справи рішення суду про це були
відсутні.

Згідно із ст. 512 ч. 1 п. 2 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
правонаступництва.

Згода ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як боржників, на
це не потрібна.

Про правонаступництво позичальнику та
поручителю було відоме.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства.

Банком умови вищезазначеного
кредитного договору виконані в повному
обсязі, надано позичальнику ОСОБА_4
кредит у сумі 26 328,81 швейцарських
франків.

Банк на дату видачі кредиту ОСОБА_4 мав
лізенцію на здійснення валютних
операцій.

І хоча згідно із ст. 524 ЦК України
зобов'язання має здійснюватись у
грошовій одиниці України, але сторони
можуть визначити грошовій еквівалент
зобов'язанню в іноземній валюті. Що й
було зроблено сторонами у
вищезазначеному кредитному договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

ОСОБА_4, як позичальник умови
кредитного договору щодо своєчасного
погашення кредиту та відсотків не
виконував, в зв'язку з чим станом на
20.11.2012 року у нього перед Банком
утворилась заборгованість у сумі 182 860,40
грн., яка складається із 2 094,76
швейцарських франків - суми основного
боргу за тілом кредиту, 649,46
швейцарських франків - процентів за
користування кредитними коштами за
період з 25.06.2012 року по 19.11.2012 року, 5 488,03
грн. - нарахованої пені по кредиту за
період з 27.06.2012 року по 02.11.2012 року
(розрахунок а.с.6).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях (ч.1). Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Вказані положення можуть бути
застосовані тільки при вирішенні
питання про стягнення основної
заборгованості за кредитом та
стягнення відсотків за користування
валютним кредитом, та не підлягають
застосуванню при вирішенні питання про
стягнення пені.

Оскільки, належна сплата
вищезазначеної заборгованості ОСОБА_4
на користь Банку у зазначені договором
строки не здійснювалась, то у даному
приймається до уваги курс швейцарських
франків по відношенню до гривни
України на день розрахунку суми
заборгованості банком -20.11.2012 року
(а.с.7).

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що пеня
за вищезазначеним кредитним договором
Банком нарахована та стягнута за
оскаржуємим рішенням суду в іноземній
валюті, не грунтуються на доказах та
спростовуються матеріалами
справи(позовна заява а.с.1-2), розрахунок
заборгованості (а.с.6), повний текст
рішення суду першої інстанції (а.с.76-78).

Підстав для застосування положень ст.
551 ч.3 ЦК України до розрахованої Банком
вищезазначеної пені у суду першої
інстанції не було, оскільки остання у
розмірі 5 488,03 грн. взагалі не перевищує
суми основного боргу (2 094,76
швейцарських франків - суми основного
боргу за тілом кредиту + 649,46
швейцарських франків - процентів за
користування кредитними коштами за
період з 25.06.2012 року по 19.11.2012 року).

Позов до відповідачів подано Банком до
суду в межах строків позовної давності.

Договір поруки SR-200/778/2007 від 27.11.2007 року
Банку із ОСОБА_3 в силу ст. 559 ЦК України
не припинявся.

Банк мав право при вищевикладених
обставинах вимагати від боржників
дострокового солідарного виконання
боргових зобов'язань за вищезазначеним
кредитним договором, оскільки останнє
передбачено п. 9.1 зазначеного вище
кредитного договору та Банком було
додержано відповідної процедури для
цього (а.с.8-10).

Банком при розрахунку вищезазначеної
заборгованості за кредитним договором
використовувалась відсоткова ставка
згідно умов зазначеного кредитного
договору та були враховані усі платежі
позичальника у рахунок погашення
останньої.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію відповідача,
висловлену ним в запереченнях проти
позову і яку він вважає такою, що є
єдино вірною та єдино можливою.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку про законність
і правильність рішення суду першої
інстанції. Наведені в апеляційній
скарзі відповідача заперечення з цього
приводу не відповідають обставинам і
матеріалам справи.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.