Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одеса
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно ;

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання від 28.03.2006
року за р.№ 8-665 та визнання права
власності на нерухома майно, а саме ? ч.
квартири під АДРЕСА_1 (а.с.1).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказала, що, по-перше, в
теперішній час не має фізичної та іншої
можливості виконувати умови
укладеного між нею і відповідачем
договору довічного утримання від 28.03.2006
року за р.№ 8-665 і доглядати за
відповідачем в подальшому ; і, по-друге,
за час виконання умов вказаного
договору довічного утримання, не
рахуючи побутових витрат на утримання
відповідача та покращення життя
відповідача, вона витратила більш ніж 30
000,00 грн., але вартість майна, переданого
в рахунок виконання цього договору
довічного утримання, яку вона і
відповідач добровільно визначили в
цьому договорі, складає 5 807,00 грн., отже
внаслідок її догляду за відповідачем
вона фактично окупила квартиру
декілька разів, тому вважає, що має
право на ? частину майна - квартири, що
було передано у рахунок виконання нею
умов цього договору.

Позивач веде дану справу в суді через
свого представника ОСОБА_3, який 20
березня 2013 року подав адресовану суду
свою письмову заяву про зменшення
позовних вимог, згідно з якою позивач
остаточно вимагає визнати за нею право
власності на нерухоме майно, а саме ? ч.
квартири під АДРЕСА_1, з підстав та
обгрунтувань, зазначених в первісній
позовній заяві (а.с.64).

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав позов, а
представник відповідача - ОСОБА_4 не
визнала позов та подала адресовані
суду своїх письмові заперечення проти
позову, які приєднані судом до
матеріалів справи (а.с.152-156).

Дослідивши матеріали справи і
вислухавши пояснення представників
сторін, суд доходить висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду : 1) на
вимогу відчужувача або третьої особи,
на користь якої він був укладений, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини ; 2) на вимогу
набувача.

Стаття 756 ЦК України встановлює правові
наслідки розірвання договору
довічного утримання (догляду). При
цьому, частина перша статті 756 ЦК
України встановлює, що у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

Частина друга статті 756 ЦК України
передбачає, що у разі розірвання
договору у зв'язку з неможливістю його
подальшого виконання набувачем з
підстав, що мають істотне значення, суд
може залишити за набувачем право
власності на частину майна, з
урахуванням тривалості часу, протягом
якого він належно виконував свої
обов'язки за договором.

Судом установлено, що 28 березня 2006 року
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено
договір довічного утримання,
посвідчений державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори Пашичевою Г.Л. за
р.№ 8-665, згідно умов якого ОСОБА_2
передала у власність ОСОБА_1 квартиру
під АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язалась
довічно повністю утримувати ОСОБА_2,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою, а також
зобов'язалась зберігати в її
безкоштовному довічному користуванні
вищевказану квартиру, та згідно п.5
цього договору вартість матеріального
забезпечення (харчування, одягу,
догляду і необхідної допомоги)
сторонами визначена в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати в місяць
у урахуванням інфляції та індексації.

Вирішуючи дану справу, суд бере до
уваги, що докази, які надані суду у
даній справі позивачем ОСОБА_1 на
підтвердження обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог, раніше вже були
досліджені судом при розгляді
цивільної справи № 2/1522/10486/12 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання
договору довічного утримання та
визнання права власності на квартиру
та суд дав оцінку цим доказам в
ухваленому за результатами розгляду
цієї справи рішенні від 26 липня 2012 року,
яке набрало законної сили.

Так, рішенням Приморського районного
суду від 26 липня 2012 року у цивільній
справі № 2/1522/10486/12 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання договору
довічного утримання та визнання права
власності на квартиру, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 03 грудня 2012 року,
позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено,
договір довічного утримання, укладений
28 березня 2006 року між відчужувачем
ОСОБА_2 і набувачем ОСОБА_1, посвідчений
державним нотаріусом Першої одеської
державної нотаріальної контори
Пашичевою Г.Л., - розірвано, визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2013 року
вказані рішення Приморського
районного суду від 26 липня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 03 грудня 2012 року залишено
без змін.

Як вбачається зі згаданого рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 26 липня 2012 року, судом було
встановлено, що з кінця 2007 року ОСОБА_1
припинила навідувати ОСОБА_2, купувати
їй продукти харчування, піклуватися
станом її здоров'я, купувати ліки,
виконувати роботи по домогосподарству,
хоча ОСОБА_2, будучи людиною похилого
віку, маючи дуже поганий зір, складнощі
у пересуванні, в побуті, гостро
потребувала постійної сторонньої
допомоги та догляду.

В цьому судовому рішенні також
зазначено, що надані ОСОБА_1 суду
квитанції про поштовий грошовий
переказ на ім'я ОСОБА_2 та довідки
поштампу - центру поштового зв'язку № 1
Одеської дирекції Українського
державного підприємства зв'язку
„Укрпошта" № 40/12-ІК від 12.03.2012 року, №
55/12-ІК від 09.04.2012 року, № 12/103-ЮК від 03.07.2009
року про поштові перекази грошових
коштів ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 в період,
починаючи з 01.12.2007 року, які надходили
нерегулярно та не завжди в розмірі,
встановленому п.5 укладеного між ними
договору довічного утримання, чеки про
оплату комунальних платежів за
квартиру за період з серпня 2011 року по
травень 2012 року, чеки про купівлю
харчів в 2006 - 2007 р.р. і чеки про купівлю
телевізору не можуть вважатися доказом
належного виконання ОСОБА_1 своїх
обов'язків за договором довічного
утримання, оскільки сутність цього
договору передбачає, в першу чергу,
догляд за людиною довічно, який
потребує людина за станом здоров'я та
віком (харчування, медикаменти, одяг,
догляд, інша необхідна допомога), а не
лише надання грошової допомоги, тому
суд дійшов висновку щодо неналежного
виконання набувачем ОСОБА_1 умов
договору довічного утримання від 28.03.2006
року, що у відповідності з вимогами
закону є підставою для розірвання
цього договору.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

З огляду на наведене, суд доходить
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для визнання за
позивачем ОСОБА_1 права власності на ?
ч. квартири під АДРЕСА_1.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, п.1, 2
ч.1 ст.755, ч.1, 2 ст.756 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
нерухоме майно - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 28
лютого 2014 року.

Суддя
Н.А.Ільченко

28.02.2014