У х в а л а

іменем україни

22 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Дербенцевої Т.П.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та
піклування Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації, про
розірвання шлюбу, визначення місця
проживання дитини з матір'ю, відібрання
дитини та надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - орган опіки та піклування
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації, про
розірвання шлюбу, визначення місця
проживання дитини з батьком,
встановлення способу прийняття матір'ю
участі у вихованні дитини та порядку
спілкування з дитиною, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 04
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 25 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, відібрання дитини та надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
кордон.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з
відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004
року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя не склалося
через несумісність характерів, і
подальше існування сім'ї неможливо. З
2010 року вона проживає у Швейцарії, де
має стабільну роботу, усі умови для
виховання та розвитку дитини.
Відповідач, який також проживав у
Швейцарії, повернувся до України,
забравши з собою дочку без її згоди на
це.

Позивач просила розірвати шлюб,
визначити місце проживання дитини з
нею, відібравши її у відповідача та
надати дозвіл на тимчасовий виїзд
дитини за кордон. За умови проживання
дочки з нею вона не має наміру чинити
жодних перешкод для її побачень з
батьком.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом
до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,
визначення місця проживання
малолітньої дочки з ним на території
України та встановлення способу
прийняття матір'ю участі у вихованні
дитини і порядку спілкування з дитиною.
В обґрунтування позову зазначив, що
збереження шлюбу з ОСОБА_4, яка з 2010 року
проживає у Швейцарії, неможливо Їх
спільна дочка ОСОБА_6 проживає з ним у м.
Києві і він займається її вихованням,
проявляє максимальну турботу та увагу
для її всебічного та здорового
розвитку. Вважає, що проживання ОСОБА_6
у Швейцарії, в чужій країні, з іншою
мовою, менталітетом та способом життя,
негативно вплине на її психологічний
та фізіологічний розвиток. Він не має
наміру перешкоджати матері
спілкуватися з дитиною і брати участь у
її вихованні

ОСОБА_5 просив розірвати шлюб,
визначити місце проживання дитини з
ним та визначивши, що виховання,
лікування, відвідування дочкою
стаціонарних навчально-виховних
закладів, пов'язаних з отриманням
повної загальної середньої освіти, має
відбуватися на території України,
виходячи з постійного місця проживання
батька, а 45 днів влітку під час літніх
канікул та взимку один тиждень під час
зимових канікул кожного року дитина
має залишатися з матір'ю за місцем її
проживання за її рахунок та у спосіб
безпосереднього перевезення дитини з
України до Швейцарії матір'ю, та надати
можливість матері безперешкодно
спілкуватися з дочкою по телефону, в
тому числі вітати дочку зі святами, а у
вихідні дні на території України без
обмежень проводити з дочкою час.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2013 року, позов ОСОБА_4 та
зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено частково. Шлюб,
зареєстрований 14 серпня 2004 року
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвитку сім'ї, актовий запис №921, між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, розірвано. Визначено
місце проживання малолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 Надано
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України (до Швейцарії) малолітньої
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва,
громадянки України, проживаючої за
адресою: АДРЕСА_1, у супроводі її матері
ОСОБА_4 без згоди батька дитини ОСОБА_5,
для постійного проживання терміном на
три роки. У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
відібрання малолітньої ОСОБА_6
відмовлено. У зустрічному позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
способу прийняття матір'ю участі у
вихованні дитини та порядку
спілкування з дитиною відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині його позовних вимог щодо
визначення місця проживання доньки з
матір'ю та в частині вимог про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за межі
України (до Швейцарії) малолітньої
ОСОБА_6 без згоди батька, а справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення щодо визначення
місця проживання малолітньої дитини з
матір'ю та надаючи дозвіл на тимчасовий
виїзд за межі України малолітньої
ОСОБА_6 без згоди батька, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд виходив з
їх доведеності.

Судова колегія вважає що такі висновки
судів є обґрунтованими та узгоджуються
з матеріалами справи, при цьому судами
не було порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно визначено характер спірних
правовідносин та застосовано
положення ст. 161 СК України, ч.3 ст. 313 ЦК
України, ст. 4 Закону України «Про
порядок в'їзду та виїзду громадян
України».

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.Савченко

Т.П. Дербенцева

І.М. Фаловська