Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/141/14
Головуючий у 1-й інстанції: Махіборода
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 31
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного
Товариства «Дніпроенерго» про
зобов'язання оформити та видати
свідоцтва про раціоналізаторські
пропозиції за період часу з 1962 року по
2006 рік,-

ВСТАНОВИЛА :

11 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Дніпроенерго»
про зобов'язання оформити та видати
свідоцтва або дублікати свідоцтв про
раціоналізаторські пропозиції за
період часу з 1962 року по 2006 рік.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він 43 роки пропрацював у
відповідача, обіймав посади інженера,
начальника сектора електротехнічної
служби, начальника бюро по ремонту
обладнання. За час роботи на
підприємстві, а саме з 1966 року по 2005 рік,
ним подано 147 раціоналізаторських
пропозицій щодо виготовлення,
проектування, експлуатації та ремонту
силових трансформаторів любих
потужностей з загальним економічним
ефектом понад один мільйон гривень: 50 -
з економічним ефектом, 97 - без
підрахованого економічного ефекту, що
підтверджується переліком
використаних пропозицій, завірених 06
вересня 2005 року генеральним директором
ПАТ «Дніпроенерго».

01 січня 2006 року він оформив пенсію за
віком, але продовжував працювати на
підприємстві до 2009 року.

Ще в 2003 році керівництво ВАТ
«Дніпроенерго» та Запорізька
облдержадміністрація звернулися з
клопотанням до управління державних
нагород та геральдики адміністрації
президента України щодо присвоєння
йому звання «Почесного
раціоналізатора України». Однак у
зв'язку з тим, що у нього не було
авторських посвідчень на
раціоналізаторські пропозиції, в
присвоєнні йому такого звання було
відмовлено.

Листом від 18 липня 2006 року на підставі
акту перевірки раціоналізаторських
пропозицій, ПАТ «Дніпроенерго»
постановило про недоцільність
висунення його кандидатури на
присвоєння звання «Почесного
раціоналізатора України». В
обґрунтування такого висновку
товариство послалось на те, що у нього
немає офіційних підтверджень
авторства на раціоналізаторські
пропозиції.

Оскільки відповідачем за весь час його
роботи на підприємстві порушувався
порядок оформлення
раціоналізаторських пропозицій та не
було видано жодного свідоцтва, які
підтверджують визнання його
пропозицій раціоналізаторськими, дати
її подання та авторство, просив позов
задовольнити і зобов'язати ПАТ
«Дніпроенерго» оформити та видати на
його ім'я 33 свідоцтва або їх дублікати
про раціоналізаторські пропозиції за
період часу з 1962 року по 2006 рік,
відповідно переліку використаних в
народному господарстві
раціоналізаторських пропозицій,
підтверджених 06 вересня 2005 року
генеральним директором ПАТ
«Дніпроенерго».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, на допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
ОСОБА_3, його представника, заперечення
представників ПАТ «Дніпроенерго»,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308
ЦПК України передбачено, що
зазаслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що вони не доведені
належними та допустимими доказами.

Вказаний висновок відповідає
фактичним обставинам справи,
матеріалам справи, узгоджується з
нормами матеріального права.

Згідно положень статей 3,10,11 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 11
квітня 2013 року ОСОБА_3 . звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Дніпроенерго»
про зобов'язання оформити та видати
свідоцтва або дублікати свідоцтв про
його раціоналізаторські пропозиції за
період часу з 1962 року по 2006 рік.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він 43 роки пропрацював у
відповідача, обіймав посади інженера,
начальника сектора електротехнічної
служби, начальника бюро по ремонту
обладнання.

За час роботи на підприємстві, у період
з 1966 року по 2005 рік, ним подано 147
раціоналізаторських пропозицій щодо
виготовлення, проектування,
експлуатації та ремонту силових
трансформаторів любих потужностей з
загальним економічним ефектом понад
один мільйон гривень. 50 пропозицій - з
економічним ефектом, 97 пропозицій - без
підрахованого економічного ефекту.
Однак відповідачем не було видано
жодного свідоцтва, які підтверджують
визнання пропозицій
раціоналізаторськими, дати її подання
та авторство.

Вважає, що факт подання ним
раціоналізаторських пропозицій
підтверджується переліком
використаних пропозицій, який було
завірено 06 вересня 2005 року генеральним
директором ВАТ «Дніпроенерго»,
відповідно до якого просив зобов'язати
ПАТ «Дніпроенерго» оформити та видати
на його ім'я свідоцтва або їх дублікати
про раціоналізаторські пропозиції за
період часу з 1962 року по 2006 рік ( а. с. 7-17
).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що
право на раціоналізаторську
пропозицію на період часу до 31 грудня
2003 року регулювалося статтями 520-521 ЦК
України (1963р.), відповідно до вимог яких
автору прийнятої до використання
раціоналізаторської пропозиції
повинно було видаватися посвідчення,
що підтверджувало його авторство.
Автор мав право на винагороду
відповідно економічному ефекту,
отриманому від втілення пропозиції, а
також відповідні пільги.

З 01 січня 2004 року право інтелектуальної
власності на раціоналізаторську
пропозицію регулюється статтями 481-484
ЦК України.

Також вказані правовідносини
регулювалися «Тимчасовим положенням
про правову охорону об'єктів
промислової власності та
раціоналізаторських пропозицій в
Україні», яке затверджено Указом
Президента України» від 18.09.1992 року №
479-92.

Частиною 1 статті 481 ЦК України
передбачається, що
раціоналізаторською пропозицією є
визнана юридичною особою пропозиція,
яка містить технологічне (технічне) або
організаційне рішення у будь-якій
сфері її діяльності.

Таким чином, право визнати чи не
визнати пропозицію
раціоналізаторською належить виключно
юридичній особі, який ця пропозиція
подана, та залежить від специфіки
діяльності тієї чи іншої юридичної
особи. Певна пропозиція може бути
визнана як раціоналізаторська на
одному підприємстві, і може бути
відхиленою через відсутність новизни
та корисності на іншому.

Відповідно до п. 35 «Тимчасового
положення про правову охорону об'єктів
промислової власності та
раціоналізаторських пропозицій в
Україні», затвердженого Указом
Президента України від 18.09.92 року № 479/92
(далі - Тимчасове положення),
підприємство, яке прийняло до розгляду
заяву на раціоналізаторську
пропозицію, повинно її зареєструвати і
протягом місяця з дати реєстрації
прийняти щодо неї рішення. Після
прийняття рішення про визнання
пропозиції раціоналізаторською автору
має бути видане свідоцтво на
раціоналізаторську пропозицію, яке
підтверджує визнання пропозиції
раціоналізаторською, дату її подання
та авторство на раціоналізаторську
пропозицію.

Пунктом 3.1 «Положення про свідоцтво на
раціоналізаторську пропозицію», яке
затверджене наказом Державного
патентного відомства України від 22.08.1995
року № 129 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 04.09.1995
року за № 323/859, також передбачено, що
підприємство (організація, установа),
яке прийняло до розгляду заяву на
раціоналізаторську пропозицію,
повинно її зареєструвати і протягом
місяця з дати реєстрації прийняти щодо
неї рішення. Після прийняття рішення
про визнання пропозиції
раціоналізаторською автору
(співавторам) має бути видане свідоцтво
на раціоналізаторську пропозицію.

Відповідно до п. 34 Методичних
рекомендацій про порядок складання,
подачі і розгляду заяви на
раціоналізаторську пропозицію, які
затверджені наказом Держпатенту
України від 27.08.1995 року № 131, факт
використання раціоналізаторської
пропозиції підтверджується актом за
формою № Р-3 «Акт про використання
раціоналізаторської пропозиції»,
затвердженою наказом Міністерства
статистики України від 24.03.1995 року № 79.
Акт складається не пізніше місячного
терміну від дати початку використання
пропозиції. Згідно форми № Р-3 в акті
про використання раціоналізаторської
пропозиції зазначається дата початку
використання рацпропозиції згідно з
описом раціоналізаторської
пропозиції.

Без наявності документів, що
підтверджують прийняття та належне
оформлення заяв про
раціоналізаторські пропозиції, а саме:
опису пропозиції, креслення, акту про
використання пропозиції, розрахунку її
економічної ефективності, договору між
підприємством та автором про розмір
винагороди, а також посвідчення або
свідоцтва автора на
раціоналізаторську пропозицію, не має
обґрунтованих підстав для задоволення
позову щодо зобов'язання керівництва
підприємства оформити та видати
свідоцтва про раціоналізаторські
пропозиції.

Оскільки позивач наполягав на видачі
свідоцтв про раціоналізаторські
пропозиції або їх дублікатів за період
часу з 1962 року по 2006 рік, однак
належними та допустимими доказами не
підтвердив використання таких
пропозицій та прийняття по ним у
встановленому законом порядку рішень
про визнання пропозицій
раціоналізаторськими, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
ОСОБА_3 у задоволенні позову. Посилання
позивача тільки на перелік його
раціоналізаторських пропозицій,
викладених 06 вересня 2005 року і
підписаних генеральним директором ПАТ
«Дніпроенерго», не є законною
підставою для оформлення та видачі на
теперішній час свідоцтв автора на
раціоналізаторські пропозиції.

Дублікати свідоцтв можуть видаватися
тільки у випадку, коли свідоцтва на
раціоналізаторську пропозицію були
загублені ( пункт 3.2 Положення про
свідоцтво на раціоналізаторську
пропозицію та порядок його видачі від 22
серпня 1995 року ).

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову ОСОБА_3 у задоволенні
позову.

Вказане рішення є законним,
обгрунтованим, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що справа вирішена
неправильно.

Керуючись статтями 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: