________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/238/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого-судді: Брайловської
А.І.;

за участю секретаря Шивцової К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Одеської міської ради до
ОСОБА_1, треті особи Реєстраційна
Служба Головного управління юстиції в
Одеській області, Управління
державного земельного агентства у
місті Одесі Одеської області «Про
визнання правовстановлюючого
документу на земельну ділянку
незаконним та витребування майна з
чужого незаконного володіння»,

ВСТАНОВИВ:

Представник Одеської міської ради
звернувся до Київського районного суду
м. Одеси з позовними заявами в
інтересах держави до ОСОБА_1, в яких
просив суд визнати державний акт про
право власності на земельну ділянку
незаконним та скасувати державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
представник ОМР посилається на те, що
згідно з п. а, б, ч.1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад галузі земельних відносин
на території відповідних населених
пунктів належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності.

Тобто, розпорядження землями
територіальної громади м. Одеси є
виключною компетенцією Одеської
міської ради.

Проте, постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 05.10.2007 року
по справі № 2а-2017/07 було визнано
протиправними дії та бездіяльність
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради щодо відмови ОСОБА_3 у виділені
вільної земельної ділянки,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 798,0 квадратних метрів
під індивідуальне дачне будівництво;
визнано за ОСОБА_3 право власності на
зазначену земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва;
зобов'язано управління земельних
ресурсів при Державному агентстві
земельних ресурсів України в м. Одесі
та Одеській регіональній філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті по земельних
ресурсах» видати ОСОБА_3 належним чином
оформлений державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку.

Представник позивача також вказує, що в
подальшому, на підставі постанови суду
ОСОБА_3 отримав державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку.

27 квітня 2010 року за результатами
розгляду апеляційної скарги Одеської
міської ради по справі №2а-2017/07
Одеським апеляційним адміністративним
судом була прийнята Постанова, якою
рішення районного суду було скасовано
та прийняте нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 23 серпня 2012 року постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року скасував, а Постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 5 жовтня 2007 року залишив без змін.

Верховний Суд України Постановою від 23
травня 2013 року заяву Одеської міської
ради задовольнив частково; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 23 серпня 2012 року скасував, справу
направив на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

4 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та
громадянином ОСОБА_4 був складений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки № 5988, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 12 грудня
2007 року ОСОБА_4 був виданий державний
акт серії ЯЕ № 677958 на право власності
на земельну ділянку розташовану в
АДРЕСА_1.

28 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та
громадянином ОСОБА_1 був складений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки № 17420, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального ОСОБА_6 21 листопада 2008
року ОСОБА_1 був виданий державний акт
серії ЯЖ № 474913 на право власності на
земельну ділянку розташовану в
АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач стверджує, що
вказана земельна ділянка вибула з
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси, не з її волі, а іншим
шляхом.

З посиланням на положення ст.ст. 330, 388, 378
та 393 ЦК України позивач наполягає на
задоволенні позовних вимог та просить
суд визнати незаконними та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_1, а також
скасувати державну реєстрацію права
власності на вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник
Одеської міської ради позов підтримав
у повному обсязі.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце його проведення сповіщались
належним чином.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, у задоволені позову
просив відмовити, надав заяву про
застосування строків позовної
давності.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОМР, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 05.10.2007р. по справі №
2а-2017/07 було визнано бездіяльність
Одеської міської ради незаконною та
визнано право власності на земельну
ділянку, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 798,0
квадратних метрів під індивідуальне
дачне будівництво; визнано за ОСОБА_3
право власності на зазначену земельну
ділянку для індивідуального дачного
будівництва; зобов'язано управління
земельних ресурсів при Державному
агентстві земельних ресурсів України в
м. Одесі та Одеській регіональній філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті по земельних
ресурсах» видати ОСОБА_3 належним чином
оформлений державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку.

Також, в подальшому, на підставі
постанови суду ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку.

27 квітня 2010 року за результатами
розгляду апеляційної скарги Одеської
міської ради по справі №2а-2017/07
Одеським апеляційним адміністративним
судом була прийнята Постанова, якою
рішення районного суду було скасовано
та прийняте нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 23 серпня 2012 року постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року скасував, а Постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 5 жовтня 2007 року залишив без змін.

Верховний Суд України Постановою від 23
травня 2013 року заяву Одеської міської
ради задовольнив частково; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 23 серпня 2012 року скасував, справу
направив на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що строки позовної давності позивачем
не пропущені.

Проте, суд приходить до висновку, у
необхідності відмови у позові,
враховуючи наступне.

Так, позивачем було невірно обрано
спосіб захисту цивільних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб; суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України
передбачено, що суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку за своєю правовою
природою не є правовим актом
індивідуальної дії, що унеможливлює
визнання його судом незаконним та
скасування.

Вказані обставини свідчать про
невірно обраний спосіб захисту права
позивачем, що є самостійною підставою
для відмови у задоволенні позову.

З наведених вище підстав, у зв'язку
із відмовою у задоволенні позову в
частині визнання незаконними та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні позову представника ОМР і
в частині скасування державної
реєстрації права власності на спірні
земельні ділянки, оскільки суд не є тим
органом, який відповідно до закону
здійснює державну реєстрацію
державних актів та їх скасування, а
тому суд не може ні зареєструвати
державний акт, ні скасувати його
реєстрацію.

Суд має право зобов'язати орган
державної влади чи місцевого
самоврядування (в даному випадку
-відповідача Управління Держкомзему у
м. Одеса) здійснити скасування
державної реєстрації державного акту
на право власності на земельну ділянку,
однак такі позовні вимоги не були
заявлені, а навіть якби позов і містив
такі вимоги -їх слід було б розглядати в
порядку адміністративного, а не
цивільного судочинства і лише після
відмови Управління Держкомзему у м.
Одеса здійснити скасування державної
реєстрації державного акту.

У зв'язку із відмовою в позові судові
витрати слід віднести на рахунок
держави.

Керуючись 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову представника
Одеської міської ради до ОСОБА_1, треті
особи Реєстраційна Служба Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державного земельного
агентства у місті Одесі Одеської
області «Про визнання
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку незаконним та
витребування майна з чужого
незаконного володіння» -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Брайловська А. І.