________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9204/13-ц
Провадження № 2/520/2456/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2014 року Київський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» Одеська
філія про стягнення заборгованості,
суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
вказаним позовом, який під час розгляду
справи декілька раз уточнювала та
відповідно до останнього посилається
на те, що з 14 серпня 1990 року по 27 червня
2013 року вона працювала в ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на посаді
провідного інженера з газифікації.

Однак, з грудня 2009 року ДП
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» перестало
проводити виплату по заробітній платі.

А на день звільнення, тобто 27
червня 2013 року, ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» не
розрахувалось з ОСОБА_1.

Також ОСОБА_1 зазначає, що з грудня
2009 року ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» не тільки
перестало виплачувати заробітну плату,
але й взагалі заробітна плата не
нараховувалась або нараховувалась у
значно меншому розмірі.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулась
до суду із відповідним позовом, в якому
просить суд стягнути з Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на її
користь 92.876 гривень 68 копійок в рахунок
відшкодування заборгованості по
заробітній платі з грудня 2009 року по
червень 2013 року, 20.090 гривень в рахунок
відшкодування заборгованості за
прострочення виплати за період з
червня 2013 року по січень 2014 року, а
також судові витрати, з яких 5.400 гривень
в рахунок відшкодування витрат на
правову допомогу та 121 гривню 80 копійок
в рахунок відшкодування судового збору
за подачу заяви про витребування
доказів.

Не погодившись з вказаним
позовом, під час розгляду справи
представник Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» надав суду
заперечення проти позову, в якому
посилається на те, що згідно з вимогами
діючого законодавства України, а також
колективного договору, посадової
інструкції та штатного розкладу, для
отримання повної винагороди за кожний
місяць роботи в розмірі встановленого
окладом, провідний інженер відділу
газифікації ОСОБА_1 мала виконувати
наступні норми виробітку: забезпечити
виконання місячного обсягу роботи
згідно затвердженої виробничої
програми та відпрацювати на робочому
місці визначену підприємством норму
робочого часу.

Проте, в грудні 2009 року,
січні-червні та серпні і вересні 2010
року, серпні 2011 року, в січні,
березні-липні та листопаді-грудні 2012
року, січні-березні та травні-червні 2013
року ОСОБА_1 жодного робочого дня не
була присутня на роботі, що
підтверджується табелями обліку
робочого часу. Тобто із 43 місяців
періоду, за який заявлено позовні
вимоги, 23 місяця позивачка жодного
робочого дня не була на роботі.
Відповідно, за ці місяці, ніякої роботи
вона не виконувала, у виконанні
виробничої програми Інституту та
отримання доходів підприємства ніякої
участі не приймала, норму часу
перебування на робочому місці не
виробила. Отже, підстав для нарахування
та виплати зарплати ОСОБА_1 за
відповідні місяці були відсутні.

В липні 2010 року ОСОБА_1 була
присутня на робочому місці в Інституті
5,5 робочих днів або 44 години. В липні 2010
року її оклад становив 2.200 гривень в
місяць, а повна кількість робочих годин
за цей місяць склало 176. Отже, годинна
ставка ОСОБА_1 в липні 2010 року складала
12,5 гривень (2200/176), а розмір зарплати за
відпрацьовані 44 години - 550 гривень (12,5 х
44), які нараховані їй за липень 2010 року,
що підтверджується довідкою
підприємства, яка є додатком до позову.
Аналогічно проведені нарахування
ОСОБА_1 за відпрацьовані в листопаді 2010
року 6 робочих днів, виходячи із
встановленого окладу в розмірі 2.300
гривень. Так, за листопад 2010 року ОСОБА_1
нарахована зарплата в розмірі 627
гривень 27 копійок, яка розрахована як
оклад 2.300 гривень поділений на 22
робочих дня в листопаді місяця та
помножена на 6 фактично відпрацьованих
днів. В грудні 2010 року ОСОБА_1 фактично
відпрацювала на підприємстві 6,5 днів і
їй нарахована зарплата в розмірі 652
гривні 83 копійки з окладу 2.310 гривень.

В січні, лютому та березні 2011 року
зарплата ОСОБА_1 розрахована із
встановленого окладу в розмірі 2.350
гривень. Так, в січні 2011 року за
фактично відпрацьовані 2,5 робочих дня -
309 гривень 21 копійка (2.350/19 х 2,5), в лютому
2011 року за 5 днів - 587 гривень 50 копійок
(2.350/20 х 5), в березні 2011 року за 7 днів - 747
гривень 73 копійки (2.350/22 х 7). З квітня по
грудень 2011 року за всі відпрацьовані
ОСОБА_1 дні розрахунок зарплати
проводився із окладу в розмірі 2.400
гривень. В квітні 2011 року за 4 дня - 480
гривень, в травні 2011 року за 5 днів - 631
гривня 58 копійок, в червні 2011 року за 3,5
дня - 420 гривень, в липні 2011 року за 4 дня -
457 гривень 14 копійок, в вересні 2011 року
за 4 дня - 436 гривень 36 копійок, в жовтні
2011 року за 5 днів - 585 гривень 71 копійка, в
листопаді 2011 року за 10 днів - 861 гривна, в
грудні 2011 року за 5 днів - 570 гривень 45
копійок.

В 2012 році зарплата ОСОБА_1 також
нараховувалась пропорційно фактично
відпрацьованому часу, виходячи із
встановленої окладом годинної ставки
та кількості фактично відпрацьованих
годин. В лютому ОСОБА_1 фактично була на
роботі 5 днів та заробила за ці дні 597
гривень 62 копійки (2510/21 х 5), в серпні 2012
року за 2 дня - 250 гривень 91 копійку, в
вересні 2012 року за 10 днів - 1.380 гривень, в
жовтні 2012 року за 2,5 дня - 304 гривні 35
копійок.

В 2013 році ОСОБА_1 була на роботі 2
дня в квітні і отримала за це зарплату
пропорційно окладу, встановленого
штатним розкладом - в розмірі 260 гривень
91 копійку (2.870/22 х 2).

Таким чином, Інститут нарахував
зарплату пропорційно встановленому
окладу за весь відпрацьований ОСОБА_1
час та при кожній виплаті зарплати вона
отримувала на руки листок-повідомлення
з даними про загальну суму нарахованої
зарплати, розміром і підставами
відрахувань, сумою коштів, що належать
до виплати, тобто на протязі всього
часу, за який ОСОБА_1 заявила позовні
вимоги, вона знала про розміри
нарахованої їй зарплати.

Крім того, представник Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» заперечує
проти стягнення на користь ОСОБА_1
компенсації за невикористану
відпустку в розмірі 3.860 гривень,
оскільки в червні 2013 року для
проведення остаточного розрахунку з
нею, їй була нарахована компенсація за
невикористану відпустку саме в розмірі
3.860 гривень, що відображено в довідці
підприємства № 12-с від 10 липня 2013 року.
Виплата компенсації проведена 15 липня
2013 року за розрахунковою відомістю №16.

Також вважає, що вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення середнього
заробітку за затримку виплати
завищеною, оскільки затримка фактично
відбулась з 27 червня 2013 року по 15 липня
2013 року, тобто 18 календарних днів та
складає 1.590 гривень 71 копійку (а. с. 32-34).

З урахуванням вищевказаного,
представник Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ»
погоджується з позовними вимогами
ОСОБА_1 частково на суму 1.590 гривень 71
копійку, в іншій частині просить суд
відмовити за безпідставністю.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та
просила суд їх задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини, які
викладені у позові.

Крім того, ОСОБА_1 пояснила суду,
що надані представником відповідача
табеля робочого часу не відповідають
дійсності.

Також у судовому засіданні було
допитано в якості свідка ОСОБА_2, яка
пояснила суду, що ОСОБА_1 не допускала
не виходити на роботу без поважних на
то причин.

При цьому ОСОБА_2 розповіла, що
коли вона працювала разом з ОСОБА_1 в
Державному науково-дослідному та
проектно-вишукувальному інституті
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» в її
службові обов'язки входило підписувати
табель робочого часу відносно сектору
газифікації, але копії табелів
робочого часу, які надані
представником відповідача, містять не
її підпис, а іншої особи, тобто підпис
підроблена.

Представник відповідача
Державного науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» у судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, однак про причину
неявки суд не повідомив.

Вислухавши доводи позивачці
ОСОБА_1 та пояснення свідка ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Положеннями ст. 6 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зазначено, що
кожний має право при визначенні його
громадянських прав та обов'язків на
справедливий та публічний розгляд
судом.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на труд
та громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 21 Закону України
«Про оплату праці», працівник має право
на оплату своєї праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗПП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану роботу.

Заробітна плата є найважливішим
елементом правової основи організації
заробітної плати.

Частиною 1 ст. 15 Закону України
«Про плату праці» встановлено, що форми
і системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами. У
разі, коли колективний договір на
підприємстві не укладено, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
погодити ці питання з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Положеннями ст. 96 КЗпП України
передбачено, що основою організації
оплати праці є тарифна система оплати
праці, яка включає тарифні сітки,
тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики (довідники).

У судовому засіданні встановлено,
що з 14 серпня 1990 року по 27 червня 2013 року
ОСОБА_1 працювала в ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на посаді
провідного інженера з газифікації, що
підтверджується трудовою книжкою.

З матеріалів справи вбачається,
що під час роботи ОСОБА_1 в ДП
«Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» в період з 04
листопаду 2009 року по 17 грудня 2012 року
постійно мінявся розмір заробітної
плати, про що складались відповідні
накази, а саме:

Наказом № 83-к від 04 листопада 2009
року призначено заробітну плату у
розмірі 1.900 гривень;

Наказом № 1-к від 11 січня 2010 року у
розмірі 2.200 гривень;

Наказом № 82-к від 30 вересня 2010
року у розмірі 2.300 гривень;

Наказом № 104-к від 01 грудня у
розмірі 2.310 гривень;

Наказом № 1-к від 04 січня 2011 року у
розмірі 2.350 гривень;

Наказом № 25-к від 24 березня 2011
року у розмірі 2.400 гривень;

Наказом № 37-к від 18 червня 2012 року
у розмірі 2.760 гривень;

Наказом № 61-к від 18 вересня 2012
року у розмірі 2.800 гривень;

Наказом № 80-к від 17 грудня 2012 року
у розмірі 2.870 гривень.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України,
оплата праці працівників здійснюється
за погодинною, відрядною або іншими
системами оплати праці. Оплата може
провадитися за результатами
індивідуальних і колективних робіт.

Згідно із ст. 115 КЗпП України та ст.
24 Закону України «Про оплату праці»
встановлено, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує шістнадцяти
календарних днів.

Однак, ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ»
нараховувало ОСОБА_1 заробітну плату у
значно меншому розмірі або взагалі її
не нараховувало, що підтверджується
випискою з карткового рахунку
НОМЕР_2 за період з 01 січня 2010 року по
05 серпня 2013 року, на якій
нараховувалась заробітна плата,
виданою ПАТ «Укрсоцбанк» від 05 серпня
2013 року (а. с. 20-23).

Статтею 139 КЗпП України
встановлено, що працівники зобов'язані
працювати чесно і сумлінно, своєчасно і
точно виконувати розпорядження
власника або уповноваженого ним
органу, додержувати трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

Положеннями ч. 1 ст. 149 КЗпП України
передбачено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Згідно із ст. 30 Закону України
«Про оплату праці», при кожній виплаті
заробітної плати роботодавець повинен
повідомити працівника про загальну
суму заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; розміром і підставами
відрахувань із заробітної плати; сумою
заробітної плати, що належить до
виплати. Роботодавець зобов'язаний
забезпечити достовірний облік
виконуваної працівником роботи і
бухгалтерський облік витрат на оплату
праці у встановленому порядку.

При цьому, суд критично ставиться
до тверджень ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо того, що
ОСОБА_1 жодного робочого дня не була на
роботі та того, що вона ніякої роботи не
виконувала, не приймала участі у
виконанні виробничої програми
Інституту та отримання доходів
підприємства, не виконувала норму часу
перебування на робочому місці, тому їй
нараховувалась заробітна плата у
значно меншому розмірі або взагалі не
зарахувалась.

Оскільки, по-перше це спростовує
свідок ОСОБА_2, яка попереджена про
кримінальну відповідальність за
відомо невірне показання, стверджує, що
ОСОБА_1 не допускала не виходити на
роботу без поважних на то причин.

По-друге чинним трудовим
законодавством України передбачено, що
в разі відсутності працівника на
робочому місці в робочий час, то він має
дати письмові пояснення з цього
приводу, але ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» не надало
суду такі пояснення.

По-третє, якщо ОСОБА_1 постійно
порушувала трудову дисципліну, чому
тоді відносно неї не було застосовано
дисциплінарне стягнення, зокрема
догана.

В четвертих, судом було
зобов'язано представника ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» надати суду
листки-повідомлення, що містять
інформацію про розмір нарахованої
ОСОБА_1 заробітної плати, але він
проігнорував та не виконав вимогу суду.

Також, судом встановлено, що
табеля робочого часу, які надані
представником відповідача, не
відповідають дійсності, оскільки коли
ОСОБА_2 працювала разом з ОСОБА_1 в її
службові обов'язки входило підписувати
ці табеля, але вони містять не її
підпис, а іншої особи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України
встановлено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, суд вважає, що при
звільненні ОСОБА_1, ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» повинно було
сплатити їй заборгованість по
заробітній платі за період з грудня 2009
року по червень 2013 року в сумі 104.125
гривень, виходячи з наступного
розрахунку:

періодусьогосічень 2.200
грн.2.350 грн.2.400 грн.1.435 грн. лютий 2.200
грн.2.350 грн.2.400 грн.2.870 грн. березень 2.200
грн.2.350 грн.2.400 грн.2.870 грн. квітень 2.200
грн.2.400 грн.2.400 грн.2.870 грн. травень 2.200
грн.2.400 грн.2.400 грн.2.870 грн. червень 2.200
грн.2.400 грн.2.400 грн.2.870 грн. липень 2.200
грн.2.400 грн.2.760 грн. серпень 2.200 грн.2.400
грн.2.760 грн. вересень 2.200 грн.2.400 грн.2.760
грн. жовтень 2.300 грн.2.400 грн.2.800 грн.
листопад 2.300 грн.2.400 грн.2.800 грн.
грудень1.900 грн.2.310 грн.2.400 грн.2.800 грн.
всього1.900грн.26.710 грн.28.650 грн.31.080 грн.15.785
грн.104.125 грн.

Крім того, суд вважає, що оскільки
ДП «Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» своєчасно не
виплатило ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі, тому воно повинно
виплатити їй середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Середній заробіток ОСОБА_1 за
останні два місяця перед звільнення
встановлювало 2.870 гривень, а з моменту
звільнення пройшло більш 7 місяців,
тому 2.870 гривень слід помножити на 7, що
становить 20.090 гривень.

Однак, представник ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» не погодився
з заборгованістю по заробітній платі,
посилаючись на те, що на підприємстві
існувала погодинна оплата праці та
ОСОБА_1 отримувала заробітну плату
пропорційно відпрацьованому часу,
виходячи із встановленої окладом
годинної ставки та кількості фактично
відпрацьованих годин.

Але представник ДП «Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» не надав
суду жодного доказу, для підтвердження
цього факту.

Більш того, сама ОСОБА_1 та свідок
ОСОБА_2 пояснили суду, що на
підприємстві існувала базова ставка.

При цьому, у ОСОБА_1 при звільнені
залишилась невикористана відпустка у
розмірі 105 днів, компенсації якої
становить 3.860 гривень.

Хоча представник Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» стверджує,
що ОСОБА_1 було зараховано ці 3.860
гривень, але це не підтверджується з
виписки з карткового рахунку НОМЕР_2.

Отже, загальна заборгованість
Державного науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» перед
ОСОБА_1, з урахуванням прострочення та
компенсації за невикористаної
відпустки, за період з червня 2013 року по
січень 2014 року становить суму в розмірі
128.075 гривень, але з цієї суму Державний
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» виплатив
лише 15.108 гривень 32 копійки.

Таким чином, суд вважає, що з
Державного науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь
ОСОБА_1 підлягають стягненню 112.966
гривень 68 копійок в рахунок
заборгованості із заробітної плати та
несвоєчасного розрахунку при
звільненні з роботи, виходячи з
наступного розрахунку:

(128.075 гривень - 15.108 гривень 32
копійки = 112.966 гривень 68 копійок).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи
представник позивачки ОСОБА_1 довела
суду ті обставини на які вона
посилалася як на підставу своїх вимог.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
сплатила власні кошти на правову
допомогу у розмірі 5.400 гривень та
судовий збір за подачу заяви про
витребування доказів у розмірі 121
гривня 80 копійок, вказані витрати
віднесені до судових витрат, які в разі
задоволення позову підлягають
стягнення з відповідача на користь
позивачки на підставі ст. 88 ЦПК України.

Отже, з огляду на вищевказане,
оцінивши доводи у їх сукупності, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є обґрунтованими, які
підлягають задоволенню у повному
обсязі з підстав, викладених у
мотивованій частині цього рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 209,
212-215 ЦПК України, на підставі ст. 6
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 43
Конституції України, ст.ст. 94, 96, 97, 110, 111,
115, 116 КЗпП України, ст.ст. 15, 21, 24, 30 Закону
України «Про оплату праці», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» Одеська
філія (р/р 8104 в ПАТ «Укрсоцбанк»,
МФО 300023) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 112.966
(сто дванадцять тисяч дев'ятсот
шістдесят шість гривень) 68 (шістдесят
вісім) копійок в рахунок
заборгованості із заробітної плати та
несвоєчасного розрахунку при
звільненні з роботи, 5.400 (п'ять тисяч
чотириста) гривень в рахунок витрат на
правову допомогу, а також 121 (сто
двадцять одну) гривню 80 (вісімдесят)
копійок в рахунок відшкодування
судових витрат, а всього 118.488 (сто
вісімнадцять тисяч чотириста
вісімдесят вісім) гривень 48 (сорок
вісім) копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду міста Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Рева С. В.