Справа № 112/50/14-ц
Провадження №2/112/49/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
смт.
Нижньогірський

Нижньогірський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
- судді Балема Т.Г.,

при секретарі
- Мостовому О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу за договором позики,

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за
договором позики у розмірі 15000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що у червні 2010
року вона надала відповідачці, яка
просила зайняти їй гроші у сумі 2000 грн.,
кредитну картку «ПриватБанку» з
кредитним лімітом 3000 грн., повідомила
їй пін-код та дозволила їй зняти 2000 грн.
Таким чином, вони уклади договір
позики. Приблизно через півроку
відповідачка попросила дозволу зняти з
кредитної картки, ще 3000 грн., на що вона
дала згоду. 30.11.2011 року, коли ОСОБА_2
повернула їй кредитну картку
з'ясувалося, що на рахунку кредитної
картки відсутні 15000 грн., оскільки за
час користування карткою
відповідачкою кредитний ліміт
збільшився до 15000 грн. У підтвердження
укладеного договору позики ОСОБА_2
написала розписку про те, що
зобов'язується повернути борг у сумі
15000 грн. до 31.12.2012 року. У встановлений
строк відповідач борг не повернула.
Таким чином, позивач просить стягнути з
ОСОБА_2 суму боргу у сумі 15000 грн. та
судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_3 на
позові наполягав, просив суд
задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
за договором ОСОБА_4. у судовому
засіданні позов визнали частково у
сумі 2000 грн. Відповідачка пояснила, що
дійсно брала у ОСОБА_1 кредитну картку,
з якої зняла 2000 грн., після чого
приблизно через 2 місяці картку
повернула та більше нею не
користувалася. Також пояснила, що
розписку написала на прохання
позивачки, але грошей у сумі 15000 грн. в
неї не отримувала, вважає, що позивачка
зловживає її довірою.

Заслухавши відповідача, представників
сторін, їх доводи, розглянувши
матеріали справи у їх сукупності, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до статті 626, 629, ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 15 січня 2012 року
ОСОБА_2 написала розписку про те, що
вона у власниці ОСОБА_1 попросила
кредитну картку з пін-кодом 1304 в сумі
15000 (п'ятнадцять тисяч), у чому
зобов'язується погасити борг протягом
року, тобто до 31.12.2012 року (а.с.4).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначений родовими ознаками.

Положенням частини 2 статті 1047 цього
Кодексу на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Однак, вивчивши текст доданої
позивачем розписки, суд не встановлює в
ній відомостей про передачу
відповідачу грошових коштів,
індивідуально визначені ознаки
кредитної картки та суму
заборгованості, яку зобов'язується
повернути позивачка, оскільки у
розписці зазначено тільки сума коштів,
яка знаходиться на рахунку за
кредитною карткою.

Також судовим розглядом встановлено та
підтверджено сторонами у судовому
засіданні, що розписку написано вже
після повернення кредитної картки
власниці (позивачу у справі) та
будь-яких відомостей, які б дозволили
цю картку ідентифікувати у розписці
немає.

Однак відповідачка у судовому
засіданні підтвердила, що позичала у
позивача гроші у сумі 2000 грн. та не
заперечує проти задоволення позову у
цій частині. Отже відповідно до ст. 61
ЦПК України цей факт не підлягає
доказуванню як такий, що визнаний
сторонами у справі.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Щодо доводів позивача про те, що
отримавши кредитну картку,
відповідачка скористалася грошовими
коштами у сумі 15000 грн. суд вважає їх
неспроможними, оскільки ніяких доказів
у підтвердження цих доводів позивач
суду не надав, що є його обов'язком в
силу ст. 60 ЦПК України.

Щодо доданого позивачем витягу з
карткового рахунку ОСОБА_1 про рух
коштів за карткою з 05.01.2011 року (а.с.5-16),
суд не сприймає його як доказ
користування карткою саме ОСОБА_2,
оскільки таких відомостей він не
містить.

Крім того сторонами у судовому
засіданні визнано, що позивачка надала
кредитну картку ОСОБА_2 у червні 2010
року, проте зазначений витяг містить
рух за рахунком тільки з 05.01.2011 року. Хто
саме та до якого часу користувався
кредитною карткою з цього витягу не
вбачається. Отже судовим розглядом не
встановлено та не доведено позивачем
будь-якими доказами факт користування
ОСОБА_2 кредитною карткою ОСОБА_1 у
вказаний позивачем період та
використання нею грошових коштів у
сумі 15000 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін.

За такими обставинами, враховуючи
часткове визнання позову відповідачем,
суд вважає, що позов ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики у
сумі 15000 грн., підлягає частковому
задоволенню у розмірі 2000 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача судовий
збір в розмірі 229,40гривень.

На підставі ст.ст.205,510,526,530,655,1046,1047,1049,1050
ЦК України, керуючись ст.ст.
10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики у сумі
2000 грн., судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосія
шляхом подачі апеляційної скарги через
Нижньогірський районний суд АР Крим
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Головуючий: (підпис)

З оригіналом згідно. Суддя:
Секретар: