У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової
Т.В.

при секретарі - Мар'єнко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська скаргу ОСОБА_1 про
скасування постанови Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанської Аліни Леонідівни, третя
особа - Державна Казначейська Служба
України в Дніпропетровській області -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського
райсуду м.Дніпропетровська із вказаною
скаргою та просив скасувати постанову
Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанської Аліни Леонідівни від 18.03.2013
року.

Скаргу обґрунтовує тим, що постановою
від 18 березня 2013 року, яку він отримав 02
квітня 2013 року, головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень ДВС України Думанська
А.Л., посилаючись на наявність обставин,
що виключають дане виконавче
провадження, повернула йому виконавчий
лист щодо стягнення на його користь із
бюджету 17500 грн. Вважає зазначену
постанову незаконною, оскільки її
мотивування суперечить ст.4 ЦК України
та ст.2 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини», до
спірних правовідносин не застосовні
вимоги Постанови Кабінету Міністрів
України за №845, з урахуванням змін,
внесених у зв'язку з набранням сили
Закону України «Про гарантії держави
відносно виконання судових рішень», як
такі, що спростовані пілотним рішенням
Європейського Суду з прав людини в
справі «Іванов проти України».
Добровільне виконання рішення суду про
стягнення на його користь коштів з
державного бюджету покладено на
Державну Казначейську Службу України,
яка відмовляється виконувати означене
рішення. Поміж іншого, посилається на
невідповідність висновків
оскаржуваної постанови судовим
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська, Апеляційного
суду Дніпропетровської області, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, які в силу ст.14 ЦПК України
обов'язкові для виконання.

Скаржник в судове засідання не
з'явився, будучі повідомлений про
розгляд справи належним чином, надав до
суду заяву, відповідно якої вимоги
скарги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник державної виконавчої
служби України в судове засідання
надав заяву про розгляд скарги без
технічної фіксації судового засідання
та з урахуванням наданих раніше
заперечень. Так, вимоги скарги не
визнає, оскільки державним виконавцем
вчинено всі передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»
дії з виконання виконавчого листа 2-4709
від 23.02.2012 року, надано боржнику -
Державній Казначейській Службі
України строк для добровільного
виконання та отримано 01.11.2012 року
відповідь щодо безспірного списання
коштів з державного бюджету, на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.08.2011 року за №845. Окрім
того, посилається на те, що Державна
Казначейська Служба України є органом
державної влади, тому наявна заборона
щодо примусового стягнення коштів з
зазначеного органу та існували всі
підстави для повернення виконавчого
документу стягувачу за п.9 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник Державної Казначейської
Служби України в Дніпропетровській
області в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду скарги повідомлена належним
чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно наданих письмових
заперечень, вимоги скарги не визнає,
оскільки порядок виконання судового
рішення про стягнення коштів з держави
встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року за
№845. За цим порядком, обов'язок
безспірного списання коштів з
державного бюджету на відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що проводить
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, органу
прокуратури та суду покладено на
Казначейство.

Згідно зі статтею 386 ЦПК неявка в судове
засідання заявника або
заінтересованої особи, яким
повідомлено про час і місце його
проведення, не перешкоджає розгляду
скарги, заяви чи подання.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутність сторін та без фіксації
процесу технічними засобами.

Вивчивши матеріали скарги, суд вважає,
що скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами скарги, 23 березня 2012 року
Бабушкінським районним судом
м.Дніпропетровська видано виконавчий
лист №2-4709/11 про стягнення з Державного
Казначейства України за рахунок
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди 17500 грн.

04 вересня 2012 року скаржником надіслано
до Державної виконавчої служби
України зазначений виконавчий лист,
який отриманий 11 вересня 2012 року.

19 вересня 2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Белозьоровим О.О., на
підставі виконавчого листа №2-4709/11,
виданого 23 березня 2012р. Бабушкінським
райсудом м.Дніпропетровська, було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, ВП №34628733.

12 жовтня 2012 року постанова про
відкриття виконавчого провадження
була направлена на адресу Державної
казначейської служби України.

01 листопада 2012 року Державна
казначейська служба України надіслала
лист до Державної виконавчої служби
України, в якому зазначено, що
виконавчий лист Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
23 березня 2012 року №2-4709/11 підлягає
поверненню стягувачу у зв'язку із
невідповідністю способу виконання,
встановленого «Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ», затвердженому постановою КМУ
від 03 серпня 2011року №845.

15 березня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВС України
Думанською А.Л. було складено акт про
неможливість стягнення, а 18 березня 2013
року винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу,
згідно якої, на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження», виконавчий лист №2-4709/11,
виданий 23 березня 2012 року
Бабушкінським районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
Державного Казначейства України за
рахунок Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 17500 грн., було повернуто
стягувачу.

Згідно зі ст.124 Конституції України,
ст.14 ЦПК України, ст.13 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі
невиконання судових рішень, які
набрали законної сили, передбачена
процедура їх примусового виконання.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Так, згідно з ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено обов'язок
державного виконавця з вжиття
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупередженого, своєчасного і в
повному обсязі вчинення виконавчих
дій.

Відповідно до ч.2 цієї статті державний
виконавець: здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; надає сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження;
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання; заявляє в
установленому порядку про самовідвід
за наявності обставин, передбачених
цим Законом; роз'яснює сторонам їхні
права і обов'язки.

Статтею 21 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконання
рішень, за якими є органи державної
влади покладається на відповідні
відділи примусового виконання рішень.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що у
випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються
податковими органами, банками та
іншими фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами. Рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку.
Такий порядок виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
визначено та затверджено постановою
КМУ від 03.08.2011р. №845, який в новій
редакції набув чинності 06.02.2013 року, п.3
якого передбачено, що рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів з боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій). Пунктом 6 Порядку
визначено загальні умови пред'явлення
виконавчих документів на виконання до
органів Державної казначейської
служби України, а саме у разі прийняття
рішення про стягнення коштів стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунку, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівкові формі
через банки або підприємства поштового
зв'язку, якщо зазначений рахунок
відсутній, оригінал виконавчого
документа, судові рішення про
стягнення коштів /у разі наявності/,
оригінал або копію розрахункового
документа /платіжного доручення,
квитанції тощо/, який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету. До заяви можуть додаватися
інші документи, які містять відомості,
що сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів.

Відповідно до повноважень органів
Державної казначейської служби
України, визначених ст. 43 Бюджетного
кодексу України, Положенням про
Державну казначейську службу України,
затвердженого указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
органами Державного казначейства
здійснюються функції: операції з
коштами Державного бюджету,
розрахунково-касового обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів; контролю за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні
надходжень, взятті бюджетних
зобов'язань та проведенні дотримання
учасниками бюджетного процесу
бюджетного законодавства,
бухгалтерського обліку та складання
звітності при виконанні Державного
бюджету.

Відповідно до п. 19 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011
року № 845, безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Конституційним Судом України у рішенні
від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001
(про відшкодування шкоди державою)
зазначено, що відшкодування шкоди
(матеріальної чи моральної), завданої
фізичним особам незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів
державної влади, їх посадовими і
службовими особами при здійсненні ними
своїх повноважень, покладається саме
на державу, а не на відповідні органи
державної влади, тобто відшкодування
шкоди у таких випадках здійснюється за
рахунок держави, а не за рахунок коштів
на утримання державних органів.

Згідно з п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено
повернення виконавчого документа
стягувачу у разі наявності
встановленої законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно божника,
що виключає можливість виконання
відповідного рішення.

Відповідно до ст.387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в
діях державного виконавця не
вбачається порушень діючого
законодавства, права чи свободи
заявника не порушено, тому в
задоволенні скарги слід відмовити.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати
слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.3, 10, 11, 37, 57-61, 88, 169, 179, 197, 383-387 ЦПК
України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про
скасування постанови Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанської Аліни Леонідівни, третя
особа - Державна Казначейська Служба
України в Дніпропетровській області -
відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести за рахунок
держави.

Ухала може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 5
днів із дня проголошення ухвали.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя
Т.В.Шевцова