АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 02 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» про зобов'язання
припинити дію та відновлення
становища, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (далі - ПАТ
«Київенерго») та просив визнати дії
відповідача щодо зміни порядку
застосування з лютого 2011 року наданої
йому, як інваліду війни, пільги в оплаті
електричної енергії такими, що
порушують положення п. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
зобов'язати відповідача відновити
становище із застосуванням наданої
пільги.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 02 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначив,
що рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права без повного
встановлення обставин, що мають
значення для справи та належної оцінки
доказів, наявних в матеріалах справи.

Як на підставу скасування рішення суду
вказав, що ухвалюючи рішення судом не
надано оцінки належності,
допустимості, достовірності кожного
наданого позивачем доказу і не
наведено мотивів їх прийняття.
Зазначив, що це стосується положень
абзацу 3 підпункту 2.2. п. 2 доданого до
позовної заяви Порядку визначення
плати за електричну енергію побутовими
споживачами, які розраховуються за
електричну енергію тарифами
диференційованими за періодами часу та
мають пільги в оплаті
житлово-комунальних послуг,
затверджених постановою НКРЕ від 14.07.2006
№ 910, і відомостей абонентської книжки
з сайту відповідача в Інтернеті, якими
підтверджується зміна відповідачем
порядку застосування пільги і звуження
її в обсягу.

Крім того, у рішенні не наведено закон,
на підставі якого вирішено справу, як
цього вимагає ч. 2 ст. 213 ЦПК.

Посилаючись на те, що рішення не
відповідає вимогам щодо його
законності та обґрунтованості, просив
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 02 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Позивач, належним чином повідомлений
про час і місце судового розгляду, в
судове засідання не з'явився, надіслав
заяву про розгляд апеляційної скарги
за його відсутності.

Представник відповідача - Жовтун О.В. в
судовому засіданні просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, інваліду війни II групи, як
споживачу, ПАТ «Київенерго» на
договірних засадах надає послуги у
забезпеченні електроенергією за
місцем проживання (особовий рахунок
НОМЕР_1).

Пунктом 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
інвалідам війни та прирівняним до них
особам, зокрема, надається 100-процентна
знижка плати за користування
комунальними послугами (газом,
електроенергією та іншими послугами) і
скрапленим балонним газом для
побутових потреб в межах середніх норм
споживання.

Згідно п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 01.08.96 № 879 «Про
встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати» для пільговиків, які мешкають в
будинках, обладнаних газовими плитами,
норма споживання електроенергії
становить 75 кВт спожитої
електроенергії за пільговою
знижкою. Спожита електроенергія, яка
перевищує цю норму, має оплачуватися за
повним тарифом.

Відповідно до встановлених п. 5 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.1996 № 879 пільг
інвалідам війни на 100 % знижку плати за 75
кВт годин спожитої електричної енергії
ПАТ «Київенерго» до лютого 2011 року
щомісяця звільняло позивача від
оплати цієї кількості електроенергії,
а спожиту понад цю норму нараховувало
за встановленими тарифами.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що такий порядок
застосування наданої пільги
відповідав змісту підпункту 2.2. п. 2
Порядку визначення плати за електричну
енергію побутовими споживачами, які
розраховуються за електричну енергію
за тарифами диференційованими за
періодами часу та мають пільги в оплаті
житлово-комунальних послуг,
затвердженого постановою Національної
Комісії регулювання електроенергетики
України (далі -НКРЕ) від 14.07.2006 № 910, за
яким обсяг електричної енергії, що
оплачується, визначався шляхом
відмінусування від фактичного обсягу
споживання норми, в межах якої
надається пільга кВт. годин, оскільки
цей Порядок регламентує механізм
визначення плати за електричну енергію
побутовими споживачами, які відповідно
до законодавства користуються
пільгами щодо оплати
житлово-комунальних послуг та які
розраховуються за електроенергію за
тарифами, диференційованими за
періодами часу (зонами доби), у разі,
коли загальний обсяг споживання
електричної енергії в розрахунковому
періоді перевищив норми, у межах яких
надаються пільги, визначені відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 01.08.96 N 879 «Про встановлення
норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати».

Тобто, цей Порядок застосовується якщо
споживачі здійснюють розрахунки за
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу:
тризонними (нічний, напівпіковий,
піковий) та двозонними (нічний, денний),
за показниками багатозонного
(багатотарифного) лічильника. З
матеріалів справи вбачається, що за
місцем проживання позивача
встановлено звичайний лічильник, тому
даний Порядок до нього не
застосовується.

З лютого 2011 року ПАТ «Київенерго»
здійснювало нарахування за спожиту
електроенергію відповідно до
постанови НКРЕ від 13.01.2011 № 8,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 17.01.2011 за № 62/18800, якою введено
2-ступеневий тариф для проведення
розрахунків за електроенергію та з
01.05.2013 відповідно до постанови НКРЕ від
23.04.2012 № 497, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 23.04.2012 за
№ 598/20011, якою введено 3-ступеневий тариф
для проведення розрахунків за
електроенергію.

А саме, нарахування позивачу за спожиту
електроенергію проводилося за обсяг
електроенергії, спожитий за 150 кВт
(включно) за місяць за тарифом 0,2802 грн.
за 1 кВтг (з ПДВ), звільняючи
останнього від оплати 75 кВт. За обсяг
електроенергії, спожитий з 151 кВтг до 800
кВтг (включно) за місяць за тарифом 0,3648
грн. за 1 кВтг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
нарахування за спожиту електричну
енергію здійснювалося ПАТ
«Київенерго» за тарифами
встановленими діючим законодавством,
без порушень прав ОСОБА_1 та з
урахуванням пільг останнього.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки відповідно до пп. 2.2. п. 2
постанови НКРЕ «Про затвердження
Порядку застосування тарифів на
електроенергію» від 23 квітня 2012 року №
498, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 23 квітня 2012 року за №
599/20912 вбачається, що норми споживання
електричної енергії населенням,
установлені законодавством, у межах
яких надаються пільги та субсидії
населенню, застосовуються до обсягів
електричної енергії, спожитих від 0
кВт/год до встановленої норми. Тобто,
нарахування за спожиту електричну
енергію понад встановлені пільги
здійснюється за встановленими
тарифами.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і у відповідності з
вимогами закону прийшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, про що ухвалив
відповідне рішення.

Висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом першої
інстанції не застосовано закон, який
визначає обсяг наданої інвалідам війни
пільги в оплаті житлово-комунальних
послуг, оскільки ухвалюючи рішення суд
першої інстанції керувався
положеннями Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», постанови
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати», Постанови НКРЕ «Про
затвердження Порядку застосування
тарифів на електроенергію», які
регулюють порядок надання пільг
інвалідам війни в оплаті за
житлово-комунальні послуги.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 02 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/26387/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3992/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Соколов О.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.