Провадження № 22ц/784/685/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю: позивачів - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог - Миколаївської
міської ради, Управління з
використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської ради,
комунального підприємства
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації», товариства
з обмеженою відповідальністю «Забота»
про виділ в натурі частки зі спільної
сумісної власності та зобов'язання
зареєструвати право власності на цю
частку,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5
про виділ в натурі частки зі спільної
сумісної власності та зобов'язання
зареєструвати право власності на цю
частку.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували
тим, що на підставі свідоцтва про право
власності на житло вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка
знаходиться на 4 поверсі чотирьох
поверхового будинку.

Над зазначеною квартирою розташоване
допоміжне приміщення - горище.
Зазначене допоміжне приміщення
знаходиться у спільній сумісній
власності співвласників
багатоквартирного будинку з моменту
приватизації зазначеними громадянами
своїх квартир. Мешканці квартир
зазначеного будинку, крім ОСОБА_5,
надали свою письмову згоду на виділ їм
частки горища загальною площею 62,38 кв.
м. Технічна можливість виділення
зазначеної частки горища підтверджена
експертним дослідженням.

Посилаючись на викладене, позивачі
просили виділити частку горища площею
62,38 кв. м., розташованого над квартирою
АДРЕСА_1, в межах огороджуючих
конструкцій квартири АДРЕСА_1 та
відповідної частки покрівлі у їх
спільну часткову власність з метою
самообслуговування за власний рахунок.
Зобов'язати Реєстраційну службу
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області
зареєструвати право на цю частку
горища за ними.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 15 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 просили рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, будинок
АДРЕСА_1 є чотирьох поверховим
багатоквартирним житловим будинком (
налічує 66 квартир та інш. нежитлові
приміщення) 3 групи капітальності з
шатровим двоскатним дахом.

Позивачі є співвласниками по ? частку
квартири АДРЕСА_1, що знаходиться на 4
поверсі зазначеного будинку на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого 21 січня 1994 року ЖКВ
заводу «Дормашина» згідно з
розпорядженням органу приватизації №
142 від 21 січня 1994 року та
зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 25 червня 2010 року(а.с. 7).

Відповідно до висновку експертного
дослідження № 63/13 від 2 серпня 2013 року
виділення частини горищного
приміщення площею 62,38 кв. м.,
розміщеного над квартирою АДРЕСА_1 у
межах огороджуючих конструкцій
зазначеної квартири та відповідної
частини крівлі з метою її самостійного
обслуговування є технічно можливим
(а.с.21-26).

Зміст права власності охоплює права
володіння, користування і
розпорядження власником своїм майном,
які він здійснює на власний розсуд
(ст.ст. 317, 319 ЦК України).

Проте, юридично забезпечена можливість
здійснювати правомочності щодо
володіння, користування і
розпорядження власника належним йому
майном не може виходити за рамки,
встановлені правовими нормами, що
регулюють відносини у сфері власності (
абзац другий підпункту 4.2. пункту 4
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 11
травня 2005 року № 4-рп/2005).

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власником
квартир у двох або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або в середині
квартири, яка обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

За положеннями ст. 1 Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» від 29
листопада 2001 року № 2866-Ш допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, поза квартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Відповідно до ст. 19 цього Закону
спільне майно співвласників
багатоквартирного будинку
складається з неподільного та
загального майна. Неподільне майно
перебуває у їхній спільній сумісній
власності і не підлягає відчуженню,
загальне майно - у спільній частковій
власності.

За висновками Рішення Конституційного
Суду України від 9 листопада 2011 року №
14-рп/2011 ( надалі Рішення № 14-рп/2011) з
приводу зазначених правових норм
встановлено, що на допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку
поширюється правовий режим як
спільної, так і спільної часткової
власності, який передбачає особливий
порядок здійснення правомочностей
власника щодо володіння, користування
і розпорядження. При цьому в
законодавчому порядку не
виокремлюються суб'єкти права спільної
власності залежно від підстав набуття
права власності на квартиру. Правовим
регулюванням відносин спільної
сумісної власності в Україні
визначаються особливості здійснення
прав власників виходячи з її правового
режиму

За законодавством України допоміжне
приміщення у дво- або
багатоквартирному будинку, гуртожитку
має своє функціональне призначення,
яке полягає у забезпеченні
експлуатації будинку та побутового
обслуговування його мешканців. Під
поняттям «мешканці» треба розуміти
власників, співвласників, наймачів,
орендарів окремих житлових і
нежитлових приміщень будинку, які
проживають у будинку і становлять
визначене коло суб'єктів, які
реалізують право спільної власності на
окремий її об'єкт - допоміжні
приміщення (п. 4 Рішення № 14-рп/2011).

Отже з аналізу вищезазначених норм
вбачається висновок про неможливість
припинення права спільної сумісної
власності на допоміжні приміщення
шляхом виділення частки із майна, що є
у спільній сумісній власності.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
про виділ частки горища у розмірі 62.38
кв.м., оскільки горище є допоміжним
приміщенням, яке перебуває у спільній
власності мешканців
багатоквартирного будинку, забезпечує
експлуатацію цього будинку та побутове
обслуговування його мешканців.

Оскільки вимоги щодо реєстрації права
власності виділеної частки є похідним
від позовної вимоги про виділення
частки у спільній сумісній власності,
а крім того, державний орган реєстрації
таких прав до участі у розгляді справи
як співвідповідач не притягувався,
районний суд правильно відмовив в
задоволенні цих позовних вимог.

Посилання позивачів на заяви ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
приватних акціонерних товариств
«Нольга», «Українські страви», акту
погодження - власників квартир -
співвласників будинку АДРЕСА_1, за
якими ці особи погоджуються на
виділення частки приміщення горища
позивачам не можуть бути взяті до
уваги, оскільки такий порядок поступки
своїх прав у спільній сумісній
власності на допоміжне нежиле
приміщення горища законодавством
України не передбачено (а.с. 11-17). Більш
того, зазначені заяви ніким не
посвідчені, розмір погодженої частки
не зазначено, мешканці будинку до
участі у розгляді справи як
співвідповідачі позивачами не
притягувалися.

Твердження позивачів про те, що горище
є подільним майном, з огляду на те, що
органи виконавчої влади дозволили
окремим мешканцям будинку
облаштування мансардного поверху,
районним судом правильно не враховані,
оскільки правове поняття «неподільної
речі» визначено цивільним
законодавством, зокрема ч. 2 ст. 183 ЦК
України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків місцевого
суду, а тому не можуть бути підставами
для скасування правильного по суті
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: