У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
недієздатної ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4, на
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду в інтересах недієздатної ОСОБА_4 з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
рішенням виконавчого комітету
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради від 10 червня 2003 року її призначено
опікуном недієздатної доньки інваліда
ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради № 231 від 12 жовтня 2009 року позивачці
дозволено управляти нерухомим майном
недієздатної ОСОБА_4 - 1/2 частиною
квартири по АДРЕСА_1

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 26 липня 2012
року ОСОБА_5 зобов'язано усунути
перешкоди недієздатній ОСОБА_4
у користуванні квартирою по АДРЕСА_1
шляхом видачі ключів від вхідних
дверей даної квартири опікуну ОСОБА_3,
вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та
вселити її опікуна ОСОБА_3 у цю
квартиру.

У 2001 року відповідач спланував
реконструкцію (перепланування)
квартири АДРЕСА_1.

З 2009 року відповідач постійно з
погрозами вимагає від позивачки
відокремлення їхнього з дочкою майна
та розподілу кімнати, відповідно його
плану реконструкції.

06 червня 2013 року позивачку повідомлено
у відділі архітектури Новозаводської
районної у м. Чернігові ради, що
відповідач добудовує прибудову
незаконно: збільшуючи загальну площу
квартири до 37,7 кв.м, відповідач
перетворив єдину жилу кімнату 13,8 кв.м
на нежилу.

Згідно висновку відділу архітектури
кімната 13,8 кв.м втратила своє
призначення - стала нежилою через
відсутність природного освітлення, про
що складені відповідні документи.

Тому позивачка просила суд стягнути з
відповідача на її з дочкою користь
моральну шкоду, яку оцінює у 1 тис. грн.
за постійні умисні порушення їх прав та
порушення конфіденційності інформації
про лікування; зобов'язати відповідача
ОСОБА_5 відновити становище, яке
існувало до порушення за його рахунок,
відповідно вимог відділу архітектури
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради - розібрати прибудову та збудувати
нову прибудову, згідно технічного
плану квартири АДРЕСА_1.

04 вересня 2013 року ОСОБА_3 подала заяву
про відмову від позовних вимог,
зазначених у п. 2 прохальної частини її
позовної заяви, в якому просила
стягнути з ОСОБА_5 на свою користь
відшкодування матеріальної шкоди за
користування її холодильником та
вхідними металевими дверима у розмірі
половини їх вартості та відшкодувати
матеріальну шкоду за встановлення
перегородки у сумі 4 576 грн. 06 коп.

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 05 вересня
2013 року задоволено заяву ОСОБА_3 про
відмову від цих позовних вимог,
провадження у справі в цій частині
закрито.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 05 вересня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про
зобов'язання вчинити дії та стягнення
моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 16 жовтня 2013
року ухвалу суду першої інстанції
змінено у частині підстав закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
в інтересах недієздатної ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
шкоди за встановлення перегородки,
закривши провадження у цій частині
позовних вимог за п. 2
ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу апеляційного
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачкою не
надано доказів, що зведена
відповідачем прибудова порушує права
її підопічної як співвласника квартири
та, що відповідачем при зведенні
прибудови порушено будівельні норми і
правила.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції
про закриття провадження у справі,
апеляційний суд, виходив з того, що
питання про відшкодування
матеріальної шкоди із зазначених
позивачкою підстав було вирішено у
цивільній справі № 751/7045/13-ц.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
є співвласниками в рівних частинах
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Рішенням виконавчого комітету
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради від 10 червня 2003 року ОСОБА_3
призначено опікуном недієздатної
доньки інваліда ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради № 231 від 12 жовтня 2009 року ОСОБА_3
дозволено управляти нерухомим майном
недієздатної доньки - Ѕ частиною
квартири по АДРЕСА_1 (а. с. 5 зворот).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами неодноразового виникали
судові спори щодо користування
спільною власністю.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову,
виходили з того, позивачка не надала
доказів що прибудова здійснена
відповідачем з порушенням будівельних
норм і правил, та порушує її права.

У листі Новозаводської районної у м.
Чернігові ради від 17 червня 2013 року
зазначено, що факту надання дозволу
виконавчим комітетом районної у місті
ради на реконструкцію квартири АДРЕСА_1
не встановлено (а. с. 52).

З листа управління архітектури та
містобудування Чернігівської міської
ради від 21 червня 2013 року вбачається, що
виконавчим комітетом Чернігівської
міської ради рішень щодо надання
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки ОСОБА_5 для
будівництва прибудови до квартири
АДРЕСА_1 не приймалось (а. с. 51).

Постановою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області від 26 липня 2013
року № 374 ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 97 КпАП України, за
самовільне будівництво прибудови до
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 91).

Крім того, суди не взяли до уваги ту
обставину, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві
спільної часткової власності та
здійснення перебудов у зазначеній
квартирі без згоди іншого співвласника
є порушенням прав співвласника,
передбачених ст. 358 ЦК України.

За таких обставин суди дійшли
помилкового висновку, що здійснення
відповідачем добудови до спільної
квартири без погодження з позивачкою
не є порушенням її прав як
співвласника.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції в частині залишення без змін
рішення суду першої інстанції не можна
вважати обґрунтованими, оскільки
зазначені судові рішення ухвалені без
урахування норм права, які регулюють
спірні правовідносини, зокрема,
ст. 358 ЦПК України.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції
від 05 вересня 2013 року у частині підстав
закриття провадження у справі,
апеляційний суд вірно виходив із того,
що питання про відшкодування
матеріальної шкоди із зазначених
позивачкою підстав уже було вирішено у
цивільній справі № 751/7045/13-ц, тому у цій
частині підстав для зміни чи
скасування ухвали апеляційного суду
немає.

За таких обставин відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню у
частині відмови у задоволенні позову
про зобов'язання вчинити дії з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 05 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 16 жовтня
2013 року у частині відмови у
задоволенні позову про зобов'язання
вчинити дії скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У решті ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 16 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко