АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 390 /2014
інстанції - УкраїнецьВ.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивача Жевега К.В.

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на заочне рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 20 червня2013
року

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м.Києва від 20.06.2013 року
позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта
Банк» заборгованість за сумою кредиту
в розмірі 673740 грн. 20 коп.,
заборгованість за відсотками в сумі
364459 грн. 13 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк»
судовий збір в розмірі по 1720 грн. 50 коп.
з кожного.

Не погоджуючись із заочним рішенням
суду, ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_5,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно конвертів,
які наявні у матеріалах судової справи
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
отримували ухвалу суду, таким чином не
були належним чином повідомленні про
судове засідання, чим суд порушив права
відповідачів на справедливий суд у
дусі змагальності. Суд умисно не
захотів досліджувати докази ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, щодо позовних вимог, у зв'язку з
чим допущено неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, суд першої інстанції не
з'ясував обґрунтованість розміру
заборгованості та не дослідив
кредитний договір, на підставі якого
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості, має значні обрахунки.
ПАТ «УкрСиббанк» було порушено вимоги
постанови Правління НБУ України від
10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту», внаслідок
чого ПАТ «УкрСиббанк» при укладенні
Кредитного договору завищив вартість
кредиту. Окрім того, також зазначає, що
Кредитний договір містить значні
обрахунки та суперечить нормам чинного
законодавства, тому Договір поруки має
бути припинено.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_3
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник позивача
Жевега К.В. заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Неявка відповідачів в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
18.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
відповідачем ОСОБА_4 булоукладено
кредитний договір № 0.

Забезпеченням виконання ОСОБА_4 своїх
зобов'язань по кредитному договору є
укладений між «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
договір поруки від 18.07.2008 року № 218118.

АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», яке є правонаступником
усіх прав і обов'язків АКІБ
«УкрСиббанк».

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого ПАТ
«УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк»
права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами, серед
яких міститься і зазначений вище
договір.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору
у випадку настання обставин,
визначених договором, банк направляє
на адресу позичальника повідомлення
про дострокове повернення кредиту і не
усунення позичальником порушень умов
за цим договором протягом 31
календарного дня з дати одержання
вищевказаного повідомлення від банку,
вважати термін повернення кредиту
таким, що настав на 32 календарний день з
дати одержання позичальником
повідомлення про дострокове
повернення кредиту від банку.

Як зазначає позивач станом на 09.04.2013
року заборгованість за кредитним
договором відповідача складає 1038199 грн.
34 коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 673740 грн. 20
коп.;

- заборгованість за відсотками - 364459
грн. 13 коп.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідачами умови Кредитного
договору не виконуються, кредит не
повертається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, що не виконується
відповідачами.

Відповідачі, не сплативши у вказаний в
договорі строк кредит, порушили вимоги
ст. 530 ЦК України відповідно до якої,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
тобто згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Станом на 09.04.2013 року заборгованість за
кредитним договором
позичальникаскладає 1038199 грн. 34 коп., з
яких:

- заборгованість за кредитом - 673740 грн. 20
коп.;

- заборгованість за відсотками - 364459
грн. 13 коп.

Забезпеченням виконання ОСОБА_4 своїх
зобов'язань по кредитному договору є
укладений між «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
договір поруки від 18.07.2008 року № 218118.

Правомірним є висновок суду про те, що
грунтуються на законі й вимоги
позивача про стягнення суми позову
солідарно з усіх відповідачів з огляду
на наступне.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 554
ЦК України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

В апеляційній скарзі апелянт
зазначає, що згідно конвертів, які
наявні у матеріалах судової справи
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
отримували ухвалу суд, таким чином, не
були належним чином повідомленні про
судове засідання, чим суд порушив права
Відповідачів на справедливий суд у
дусі змагальності.

З такими доводами апелянта погодитися
не можна виходячи з наступного. Так,
повідомлення про судове засідання
направлялося відповідачам судом за їх
місцем проживання, що підтверджується
поштовими документами, які знаходяться
в матеріалах справи.

Відповідно до п.п. 6.2 Договору поруки №
218118 від 18.07.2008 року, укладеного між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, остання
повідомила, що адресою її місця
проживання є: АДРЕСА_1, окрім того
згідно п.п.5.7 даного договору
листування між сторонами здійснюється
шляхом направлення листів на адресу
вказану у п.п.6.2.

Оскільки від Позичальника та
Поручителя не надходило жодних
повідомлень про зміну адреси місця
проживання (реєстрації), у позовній
заяві Позивач зазначив адресу, яку
ОСОБА_5 вказала у договорі поруки. Окрім
того, у заяві про перегляд заочного
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 20.06.2013 відповідачами
вказані такі ж адреси свого проживання,
які Позивач вказав в позовній заяві.

Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених ЦПК України,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а у разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається:

фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Виходячи з вище наведеного суд вважає,
що відповідачі про судові засідання
повідомлялись належним чином (у
відповідності до діючого
законодавства), у зв'язку із чим їхні
доводи про те, що судом були порушенні
їх права на справедливий суд у дусі
змагальності не відповідають
дійсності.

Вапеляційній скарзі апелянт також
зазначає: «...Райсуд умисно не захотів
досліджувати докази ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
щодо позовних вимог, то Райсудом
допущено неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи. Зокрема
суд першої інстанції не з'ясував
обґрунтованість розміру
заборгованості та не дослідив
кредитний договір, на підставі якого
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості, має значні обрахунки».

З такими доводами апелянта також не
можна погодитися виходячи з
наступного.

В оскаржуваному рішенні чітко
зазначено, що судом досліджено всі
наявні у матеріалах справи докази та
встановлено, що вимоги позивача
ґрунтуються на законі у зв'язку із чим
підлягають задоволенню.

Окрім того у рішенні зазначено, що на
день подачі позовної заяви та розгляду
справи у суді відповідачем умови
кредитного договору не виконуються,
кредит не повертається. Судом також
встановлено, що кредитний договір
сторонами укладено у письмовій формі,
зазначено його розмір та дату надання
кредиту. Судом досліджено наявний у
матеріалах справи розрахунок (а.с.25),
відповідно до якого заборгованість за
кредитом становить - 673 740 гривень 20 коп.,
заборгованість за відсотками 364 459 грн.
13 коп., окрім того суд встановив, що
даний розрахунок відповідає вимогам
закону. Відповідачі не надали суду
доказів, які б спростовували розмір
заборгованості визначений банком і
судом. Так, усі фінансово -
бухгалтерські документи про сплату
відповідачем банку грошових коштів за
зазначеним кредитним договором були
враховані банком при виготовленні
розрахунку заборгованості за
кредитним договором.

За таких обставин, твердження
апеллянта про те, що судом допущено
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для розгляду справи, не
досліджено кредитний договір не
відповідають дійсності, оскільки вони
ґрунтуються на домислах апелянта та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Вскарзі апелянт зазначає, що ПАТ
«УкрСиббанк» було порушено вимоги
постанови Правління НБУ України від
10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту», внаслідок
чого ПАТ «УкрСиббанк» при укладенні
Кредитного договору завищив вартість
кредиту. Окрім того, також зазначає, що
Кредитний договір містить значні
обрахунки та суперечить нормам чинного
законодавства, тому Договір поруки має
бути припинено. Також Позивач зазначає,
що ПАТ «УкрСиббанк» не погоджує з
Поручителем збільшення вдвічі розміру
процентної облікової ставки, що є
підставою для припинення договору
поруки.

Дані доводи апелянта не відповідають
дійсності, вони спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема: кредитним договором п.1.1, у
якому чітко зазначено, що Банк
зобов'язується надати Позичальникові
кредитні кошти (кредит) в іноземній
валюті, дол. США, в сумі 86 000 дол. США 00
центів, що дорівнює еквіваленту 416265, 80
грн., договором поруки (п.1.2 ) у якому
також зазначено, що Поручителю добре
відомі всі умови Основного
зобов'язання, зокрема: сума Основного
договору - 86 000 дол. США 00 центів,
процентна ставка - 14% відсотків річних,
заявою про видачу готівки №47 від 18
липня 2008 року, у якій також чітко
зазначено, банк надав скаржнику кредит
в сумі 86 000 дол. США 00 центів, що дорівнює
еквіваленту 416265, 80 грн. Відповідно до
наявних у матеріалах справи доказів
Позичальник отримав чистого кредиту 86
000 дол. США 00 центів, відповідно саме на
цю суму Банк мав нараховувати відсотки
за користування кредитом відповідно до
Закону та умов кредитного договору.

У зв'язку із вищевикладеним,
необґрунтованими є посилання
скаржника на те, що ПАТ «УкрСиббанк»
ошукало Боржника та Поручителя на 6570, 85
дол. США, а також вдвічі підвищило
проценту ставку без згоди Поручителя,
оскільки дані заяви знову ж таки
ґрунтуються на припущеннях апелянта та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Окрім того, обставини, на які
посилається апелянт у своїй
апеляційній скарзі, як на підставу
своїх вимог, вже були встановленні
рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 02.10.2013 в цивільній
справі № 2-2209/12 за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», треті особи, - ОСОБА_4,
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» та Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання кредитного
договору, договору поруки та договору
іпотеки недійсним, а також за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійним кредитного договору, договору
поруки, договору іпотеки та
застосування наслідків недійсності
правочинів, а також судовими рішеннями
Апеляційного суду міста Києва від
11.12.2013 року та ВСС України від 14.01.2014,
якими залишено вищевказане рішення
суду без змін, тому згідно ч.3 ст. 61 ЦПК
України, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновків, що на момент підписання
сторонами кредитного договору,
порушень закону не було, кредитний
договір, договір іпотеки та договір
поруки відповідали всім вимогам
закону, посилання апелянта на ту
обставину, що банком не вірно
нарахована сума процентів за кредитним
договором, виходячи із розміру кредиту
86 000 доларів США, а не 83 869, 10 доларів США,
не може бути прийнятою до уваги,
оскільки відповідно до договору
укладеного сторонами сума кредиту
становить 86 000 доларів США, а із заяви на
видачу готівки №47 від 18 липня 2008 року,
вбачається що ОСОБА_4 отримав таку суму,
на яку були нараховані проценти.

З огляду на вище зазначене, вимоги
скаржника ґрунтується на припущеннях,
є необґрунтованими, не відповідають
дійсності та спростовується наявними у
матеріалах справи доказами, а
обставини на які посилається апелянт,
як на підставу своїх вимог не
стосуються у даному випадку предмета
доказування, не містять підстав за
наявності яких рішення суду може бути
скасовано.

У зв'язку із вищезазначеним
недоречними є посилання скаржника на
п.9 ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки вони стосуються
випадків надання неповної та
недостовірної інформації про
продукцію.

За правилами ст.1054, 1055 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Скаржник не заперечує проти того, що
підписувала договір поруки, та проти
того, що позичальник отримував від
банку кредит, що свідчить проте, що
сторонами в належній формі, на момент
вчинення підписання кредитного
договору, досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору.

Окрім того, відповідно до п.7.13
кредитного договору боржник
підтвердив свою здатність виконувати
умови кредитного договору, та те, що всі
умови даного договору йому цілком
зрозумілі і Позичальник вважає їх
справедливими по відношенню до нього, а
також що перед укладенням цього
Договору отримав від Банку
інформаційний лист згідно вимог
законодавства України, Закону України
«Про захист прав споживачів».

Таким чином, враховуючи вище викладене,
апеляційна скарга ґрунтується на
припущеннях, є необґрунтованою та
такою, що не відповідає дійсності і
спростовується наявними у матеріалах
справи доказами.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
позивачем.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 20 червня2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: