Справа №578/455/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Косар А. І.Номер провадження
22-ц/788/21/14 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г., Гагіна М. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк"

на рішення Краснопільського районного
суду Сумської області від 03 жовтня 2013
року

у справі за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в
и л а:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, який обґрунтовував тим,
що 17 січня 2008 року між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк»
надав позичальнику кредит у розмірі 9588
грн., проте ОСОБА_3 свої зобов'язання за
договором не виконував, оплату
платежів не здійснював, тому станом на
13 березня 2013 року виникла
заборгованість в сумі 77798,23 грн., яка
складається з:

- 9588 грн. - заборгованість по тілу
кредиту,

- 1068,37 грн. - заборгованості по
відсоткам за користування кредитом

- 4602,24 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом,

- 58358,75 грн. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,

- 500 грн. - штрафу (фіксована
частина),

- 3680,87 грн. - штрафу (процентна
складова).

Рішенням Краснопільського районного
суду Сумської області від 03 жовтня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застування норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити в повному обсязі. При
цьому зазначає, що суд помилково
застосував положення закону про
загальну позовну давність, оскільки
він звернувся в межах передбаченого
договором 5-річного строку.

Відповідач про розгляд справи
повідомлений належним чином в порядку
ст. ст. 74, 76 ч. 3 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду - скасуванню,
а позов - частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи наявний спір, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
тому позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду, оскільки він
ґрунтується на неповному з'ясуванні
обставин справи та неправильному
застосуванні норм цивільного права, що
є підставою для скасування рішення
суду.

З матеріалів справи вбачається, що 17
січня 2008 року між сторонами був
укладений кредитний договір строком на
20 місяців, згідно якого ОСОБА_3 отримав
кредит в сумі 9588 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік та щомісячною сплатою
платежів в сумі 819,71 грн. (а.с.6)

У зв'язку з невиконанням зобов'язань по
сплаті щомісячних платежів станом на 13
березня 2013 року утворилась
заборгованість по тілу кредиту в сумі
9588 грн. та були нараховані відсотки за
користування кредитом і застосовані
штрафні санкції, що вбачається із
розрахунку позивача. (а.с. 4)

Відповідно до ч. 1ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається зі змісту договору
спірний кредитний договір за своєю
природою є договором про надання
споживчого кредиту, а тому дані
правовідносини регулюються ЦК України
та Законом України «Про захист прав
споживачів».

Статтею 257 ЦК України передбачена
загальна позовна давність тривалістю у
три роки, а відповідно до положень ч. 1
ст. 259 ЦК України вона може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Із змісту кредитного договору
вбачається, що він є строком дії з 17
січня 2008 року по 16 вересня 2009 року. (а.с.
6)

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» Стандарт наданих банком в
суді апеляційної інстанції термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, неустойки
встановлюється сторонами тривалістю 5
років. (а.с. 136)

З аналізу вищевикладених норм закону
та матеріалів справи вбачається, що
строк пред'явлення вимоги банком до
позичальника розпочався зі спливом
строку виконання кредитного договору,
а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся 22 травня 2013 року, тобто без
пропуску п'ятирічного строку позовної
давності, передбаченого сторонами в
Умовах договору.

Суд першої інстанції зазначеного не
врахував, помилково посилаючись на
Умови надання кредиту «Розстрочка», а
не на Умови «Розстрочка» (Стандарт), на
підставі яких був наданий кредит
позичальнику. Як вбачається, із заяви
позичальника, підписаної ОСОБА_3, він
був ознайомлений саме з Умовами
«Розстрочка» (Стандарт). (а.с. 6)

За умовами договору, погашення
поточних платежів відповідач повинен
був здійснювати щомісячно в період з 15
по 15 число кожного місяця в розмірі
встановленого щомісячного платежу в
сумі 819,71 грн. (а.с. 6), а тому початок
позовної давності для стягнення цих
платежів повинен обчислюватись з
моменту невиконання цього зобов'язання
в місяцях.

Як вбачається із розрахунку позивача
відповідач допустив порушення
зобов'язань по сплаті встановленого
щомісячного платежу, починаючи з 20
лютого 2008 року, а з позовом до суду
звернувся 22 травня 2013 року, тобто по
вимогам за період з 20 лютого 2008 року по
22 травня 2008 року був пропущений строк
звернення.

Згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою для відмови у позові.
Але враховуючи, що в справі відсутня
заява відповідача про застосування
норми закону щодо позовної давності, то
колегія суддів не може погодитись з
висновком суду про застосування строку
позовної давності.

За цих умов, рішення суду відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Так, із розрахунку заборгованості,
наданої позивачем, вбачається, що
відповідач не виконав умови договору
по погашенню кредиту, тому станом на 13
березня 2013 року з нього підлягає
стягненню заборгованість по тілу
кредиту в розмірі 9588 грн.,
заборгованість зі сплати відсотків в
сумі 1068,37 грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом в
сумі 4602,24 грн. Крім того, позивачем була
нарахована пеня в сумі 58358,75 грн. та
штрафи - 500 грн. і 3680,87 грн., а тому за
розрахунком позивача заборгованість
складає 77798,23 грн. (а.с. 4, 147)

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Розмір нарахованої банком неустойки,
яка складається із штрафу та пені за
одні і ті ж правопорушення, є значно
більшим розміру заборгованості по тілу
кредиту та відсоткам, що суперечить
роз'ясненням, наданим в п. 27 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» про співрозмірність
розміру збитків і пені.

До того ж колегія суддів бере до уваги
той факт, що позивач протягом тривалого
часу, а саме з травня 2008 року не
виконував положення п. 3.2.6 Умов (а.с. 134),
відповідно з яким банк мав можливість
проводити перевірки цільового
використання кредиту та його
забезпеченості й фінансового стану
позичальника. Відомості про такі дії в
матеріалах справи відсутні.

З врахуванням всіх наявних обставин,
колегія суддів вважає за доцільне
зменшити розмір неустойки та визначити
її у сумі 4500 грн.

Таким чином, до стягнення слід
визначити заборгованість в розмірі
19758,60 грн. (9588 грн. + 1068,37 грн. + 4602,24 грн. +
4500 грн.)

З матеріалів справи вбачається, що при
подачі позовної заяви позивачем було
сплачено 777,98 грн. судового збору, 420 грн.
- за подання оголошення в газету (а.с. 115),
388,99 грн. - при подачі апеляційної
скарги, а всього - 1586,97 грн., а оскільки
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, то враховуючи принцип
пропорційності стягнення судових
витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути 403
грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" задоволити частково.

Рішення Краснопільського районного
суду Сумської області від 03 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 19758,60
грн. та судовий збір в розмірі 403 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -