Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючого судді САВЛУК
Т.В.,

при секретарі
Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені Дніпровського
районного суду м. Києва заяву про
визнання мирової угоди, яка подана в
межах розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3 про зміну часток у спільній
сумісній власності майна подружжя та
визначення порядку користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

На підставі ухвали Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 листопада
2013 року відкрите провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зміну
часток у спільній сумісній власності
майна подружжя та визначення порядку
користування житловим приміщенням.

Відповідно до предмету позову, позивач
ОСОБА_1 просив суд: «Постановити
рішення, яким змінити частки спільного
майна подружжя та виділити позивачу у
користування кімнату жилою площею 14,6
кв.м у АДРЕСА_1. Відповідачу виділити у
користування кімнату жилою площею 18,6
кв.м, а кухню площею 5,8 кв.м; ванну
кімнату площею 3,0 кв.м; вбиральню площею
0,9 кв.м; коридор та туалет залишити у
спільному користуванні».

25 грудня 2013 року, через канцелярію суду,
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
подали мирову угоду наступного змісту:

«Я, ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з
другої сторони дійшли згоди та уклали
мирову угоду про визначення порядку
користування АДРЕСА_1, а саме:

ОСОБА_2 виділити у користування окрему
кімнату жилою площею 18,6 кв.м; ОСОБА_1
виділити у користування окрему кімнату
відповідно жилою площею 14,6 кв.м; кухню
площею 5,8 кв.м; ванну кімнату площею 3,0
кв.м; вбиральну кімнату площею 0,9 кв.м;
туалет та коридор залишити у
загальному користуванні. Жодна із
стороні проти встановленого порядку
користування зазначеною квартирою не
заперечує».

Позивач та представник позивача ОСОБА_4
в судовому засіданні просили визнати
мирову угоду на умовах, узгоджених
сторонами спору.

Відповідач та представник відповідача
ОСОБА_5 в судовому засіданні просили
визнати мирову угоду на умовах,
узгоджених сторонами спору.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, про час та місце слухання
справи третя особа повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наведені
сторонами спору підстави для визнання
судом мирової угоди, суд приходить до
наступного.

Відповідно до частини першої та п'ятої
статі 175 Цивільного процесуального
кодексу України, мирова угода
укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмету
позову.

Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, суд не затверджує мирову
угоду, якщо вона не відповідає закону,
або за своїм змістом вона є такою, що не
може бути виконана у відповідності з
її умовами, або якщо така угода
остаточно не вирішує спору чи може
призвести до виникнення нового спору.
Мирова угода не може вирішувати
питання про права і обов'язки сторін,
які можуть виникнути у майбутньому, а
також стосуватися прав і обов'язків
інших юридичних чи фізичних осіб, які
не беруть участі у справі або, хоча й
беруть таку участь, але не є учасниками
мирової угоди. Укладення мирової угоди
неможливе і в тих випадках, коли ті чи
інші відносини однозначно
врегульовані законом і не можуть
змінюватись волевиявленням сторін.
Умови мирової угоди повинні
безпосередньо стосуватися предмета
позову, що виключає зазначення в ній
дій, коштів чи майна, які не
відносяться до цього предмета.

З огляду на викладене, суд, діючи в
межах заявлених позовних вимог, що
відповідає положенням ч.1 ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України, відмовляє у визнанні мирової
угоди, яка подана в межах розгляду
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зміну
часток у спільній сумісній власності
майна подружжя та визначення порядку
користування житловим приміщенням,
оскільки виходячи зі змісту позовних
вимог та предмету спору між сторонами
виникли відносини, які стосуються
поділу спільного сумісного майна
подружжя, в той же час доведення
обставин, що спірний об'єкт нерухомого
майна - АДРЕСА_1, є об'єктом спільного
сумісного майна подружжя, є окремими
предметом доказування, при цьому
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників, тому умови
мирової угоди, які узгодженні
сторонами у справі, за своїм змістом є
такими, що не можуть бути виконані
сторонами спору, оскільки стосуються
прав та інтересів сторін у справі, які
можуть виникнути у майбутньому, що
суперечить положенням статей 213-215
Цивільного процесуального кодексу
України, оскільки ухвала про визнання
мирової угоди є судовим рішенням, тому
має містити обов'язкові його складові -
визначеність щодо вставлених обставин
(фактів), їх правової оцінки, а
прийняття рішення на майбутнє не
передбачено цивільним процесуальним
законодавством.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 175, 209-210 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у визнанні мирової угоди по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зміну
часток у спільній сумісній власності
майна подружжя та визначення порядку
користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч.2 ст.293
Цивільного процесуального кодексу
України заперечення на ухвали, що не
підлягають оскарженню окремо від
рішення суду, включаються до
апеляційної скарги на рішення суду. У
разі подання апеляційної скарги на
ухвалу, що не підлягає оскарженню
окремо від рішення суду, суд першої
інстанції повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу, яка не підлягає
оскарженню.

С у д д я