У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової
О.В., Мостової Г.І.,

Олійник А.С., Остапчука
Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Юрковецької сільської ради
Заставнівського району Чернівецької
області про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на спадкове майно, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 2 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з указаним позовом,
просили встановити факт прийняття ними
спадщини за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, визнати за ними
право власності по 1/3 ідеальної частини
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивували тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_9, яка
все своє майно заповіла своїм дітям -
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_10, що
підтверджується заповітом від 9
листопада 1995 року, посвідченим
секретарем Юрковецької сільської ради
народних депутатів Заставнівського
району Чернівецької області.

До спадкового майна входить будинок по
АДРЕСА_1 з господарськими спорудами,
вартість якого становить 76 231 грн.

Усі спадкоємці після смерті заповідача
фактично вступили в управління та
володіння спадковим майном, що можуть
підтвердити свідки, проте у довідці
сільської ради від 17 жовтня 2011 року
зазначено, що в управління та володіння
спадковим майном вступив лише ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 його
дружина та діти (відповідачі у справі)
чинять їм перешкоди у користуванні
спадковим нерухомим майном.

У березні 2011 року та квітні 2011 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно звернулись
до нотаріальної контори із заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом.

27 липня 2011 року державним нотаріусом
Заставнівської державної нотаріальної
контори Чернівецької області винесено
постанову № 457/02-31, у якій зазначено, що
вони своєчасно прийняли спадщину. У
видачі свідоцтва про право на спадщину
їм відмовлено у зв'язку з відсутністю
належним чином оформлених документів,
що посвідчують право власності
заповідача на спадкове майно.

За таких обставин, на думку позивачів, є
підстави для ухвалення судом рішення
про встановлення факту прийняття ними
спадщини та визнання права власності
по 1/3 ідеальної частини будинку по
АДРЕСА_1 із господарськими спорудами.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 24 липня
2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 2 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову частково.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/12
ідеальної частини домоволодіння по
АДРЕСА_1 Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_9

Відповідно до заповіту від 9 листопада
1995 року все своє майно вона заповіла у
рівних частках своїм дітям - ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_10

До спадкової маси входить будинок із
господарськими спорудами по АДРЕСА_1

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції на підставі показань свідків
та письмових доказів дійшов висновку
про те, що позивачами не доведено факт
вступу в управління та володіння
спадковим майном.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що
спірне домоволодіння було колгоспним
двором, в якому станом на 15 квітня 1991
року було зареєстровано 4 особи, а саме:
ОСОБА_9 як голова двору, син ОСОБА_10,
внук ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7, тому
спадковим майном після смерті ОСОБА_9 є
ј частина зазначеного домоволодіння.
За таких обставин, апеляційний суд
дійшов висновку, що оскільки позивачі
довели вступ в управління та володіння
спадковим майном, що підтвердили
свідки у судових засіданнях, за кожним
із позивачів необхідно визнати право
власності на 1/12 ідеальну частку
спірного домоволодіння.

Із висновком апеляційного суду
повністю погодитись не можна з огляду
на таке.

Згідно із ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
установив обставини справи, надав
належну оцінку доказам у їх сукупності
та дійшов обґрунтованого висновку, що
позивачі не вступили в управління або
володіння спадковим майном.

Дійшовши протилежного висновку про те,
що позивачі фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном, апеляційний суд виходив із
того, що вони брали участь в
організації та проведенні похорону
спадкодавця та періодично ночували в
спірному господарстві, що
підтверджується показаннями свідків.

Не можна погодитись із висновками
апеляційного суду про те, що участь
спадкоємців в організації та
проведенні похорону спадкодавця є тими
діями, які свідчать про фактичний вступ
в управління або володіння спадковим
майном, оскільки зазначені дії такими
не є.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та дійшовши протилежних
висновків щодо вступу в управління та
володіння спадковим майном ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, апеляційний його висновків не
спростував, доказів на підтвердження
фактичного вступу позивачами в
управління або володіння спадковим
майном не навів, обмежившись загальним
посиланням на показання свідків.

Висновок апеляційного суду щодо вступу
в управління або володіння спадковим
майном не відповідає вимогам ст. 549 ЦК
Української РСР та встановленим
обставинам справи.

З огляду на викладене, судом
апеляційної інстанції скасовано
судове рішення, ухвалене згідно із
законом, що є підставою для залишення в
силі рішення суду першої інстанції
відповідно до ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 2 жовтня 2013
року скасувати та залишити в силі
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 24 липня
2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.І. Наумчук

Судді:

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

А.С. Олійник

Д.О. Остапчук