Справа № 456/2-2984/08
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/68/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю представників ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 11 грудня 2008
року та за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
додаткове рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 березня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
виконкому Стрийської міської ради про
визнання права користування земельною
ділянкою та зобов'язання розглянути
питання щодо приватизації земельної
ділянки, -

в с т а
н о в и л а:

В жовтні 2008 року позивачі звернулися до
суду з даним позовом, уточнивши який
зазначили, що відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом від
20.05.2002 року їм перейшов у спадок
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав
їхньому батькові ОСОБА_8 До даного
будинку належала земельна ділянка
площею 2315 кв.м., що підтверджується
схем-планом від 05.08.1965 року. Цією
земельною ділянкою користувався як
спадкодавець, так і продовжують
користуватися вони - позивачі, проте
рішенням узгоджувальної комісії по
вирішенню земельних спорів їм в
приватизації відмовлено, оскільки
сусідка ОСОБА_2 не підписує акту
встановлення і узгодження меж. Просять
визнати за ними право користування
даною земельною ділянкою та
зобов'язати відповідача - виконком
Стрийської міської ради розглянути
питання щодо приватизації їм земельної
ділянки.

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 11 грудня 2008 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 в рівних частинах.

Зобов'язано виконавчий комітет
Стрийської міської ради розглянути
питання щодо приватизації земельної
ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7.

Додатковим рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 березня 2013 року
резолютивну частину рішення та повне
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 11.12.2008 р. в
абзаці першому після слів «Львівської
області» доповнено словами «площею 2315
кв. м.» далі по тексту, в абзаці другому
після слів "Львівській області"
доповнено словами "площею 2315 кв.м." далі
по тексту.

Доповнено резолютивну частину рішення
та повне рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 11.12.2008 р. абзацом третім
словами «В задоволенні позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконкому Стрийської
міської ради про визнання права
користування земельною ділянкою
площею 0.3038 кв. м. по АДРЕСА_1 в рівних
частинах та зобов'язання виконавчого
комітету Стрийської міської ради ради
розглянути питання щодо приватизації
земельної ділянки площею 0.3038 кв. м. по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
відмовити» - далі по тексту.

Основне та додаткове рішення оскаржили
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на основне
рішення зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6
стали спадкоємцями майна померлого
23.01.2001 року ОСОБА_8 До спадкового майна
належали житловий будинок із належними
до нього господарськими спорудами, що
знаходяться по АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 1707 кв. м., що й зазначено у
свідоцтві про право на спадщину за
законом. Позивачі не надали суду
доказів, які б підтверджували, що вони
протягом 15 років користуються
земельними ділянками. Про наявність
оскаржуваного рішення суду вона
дізналась тільки тепер. Ознайомившись
з матеріалами справи, вона встановила,
що рішення суду від 11.12.2008 року є
незаконним, порушує її права та
інтереси на власність і користування
її - ОСОБА_2 земельною ділянкою, яка
знаходиться посередині між земельними
ділянками ОСОБА_9 та сім'ї ОСОБА_8, яка
захопила частину її земельної ділянки,
незаконно збільшила свою земельну
ділянку ще й за рахунок сусідських
земель з іншого боку та приєднала
частину АДРЕСА_1, закрила проїзд до її
земельної ділянки зі сторони вулиці
Дорошенка, чим порушила її законне
право користування земельною ділянкою
і належним їй будинком. До участі у цій
справі її не залучено і про її розгляд
їй нічого не було відомо. Також, в
порушення вимог ст. 216 ЦПК України, суд
обмежився загальною фразою, визначивши
за позивачами право користування
земельною ділянкою в рівних частинах і
зобов'язавши виконком Стрийської
міської ради розглянути питання щодо
приватизації земельної ділянки
позивачами. При цьому суд не усунув
розбіжності в розмірі земельної
ділянки, яку позивачі хотіли
приватизувати, вказавши в рішенні два
різні її розміри у відсутності
будь-яких технічних документів або
матеріалів відповідних органів, які б
підтверджували дійсний розмір цієї
ділянки. Крім того, зважаючи, що до
виключної компетенції міської ради
належить розпорядження землями
громади, суд першої інстанції
безпідставно зобов'язав виконком
вчиняти дії, які належать до
компетенції міської ради. Вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому просить
рішення районного суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3, яка представляє інтереси
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що додаткове рішення не
усунуло неповноту судового рішення
цього ж суду, крім цього ухвалене з
грубим порушенням строку визначеним
колегією суддів Апеляційного суду
Львівської області. Взявши до уваги
план-схеми, суд порушив принцип
належності доказів, оскільки, вони не є
правовстановлюючими документами, а
отже не породжують будь-яких юридичних
прав, при цьому суд не зазначив, які
розміри земельної ділянки на них
зазначені. Просить скасувати рішення
міськрайонного суду та додаткове
рішення цього ж суду та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони повідомлені належним чином,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 196, 197, 198, 199), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, та встановлювати у рішенні
обставини справи (в тому числі
пропущення позовної давності),
характер правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, ОСОБА_6 і
визнаючи за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
право користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 площею 2315 кв. м. в рівних
частинах та зобов'язуючи виконавчий
комітет Стрийської міської ради
розглянути питання щодо приватизації
земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 2315
кв. м. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
міськрайонний суд послався на те, що
представник виконавчого комітету
Стрийської міської ради проти позову
не заперечила, згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 20.05.2002
року позивачі успадкували житловий
будинок АДРЕСА_1, що також доводиться
реєстраційним написом про реєстрацію
права власності за позивачами від
24.05.2002 року, згідно податкового
повідомлення від 15.07.2008 року, яке
направлене ОСОБА_7, за землю нараховано
податок, який ним сплачено, згідно
вищевказаних доказів спадкове майно
розміщене на земельній ділянці площею
1707 кв.м., показаннями свідків доведено
факт користування позивачами нею, що
доводить правомірність користування
позивачами даною земельною ділянкою.

Проте погодитися з рішенням суду
першої інстанції не можна з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
цивільної справи ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 звернулися з позовом про
визнання права користування земельною
ділянкою та зобов'язання розглянути
питання щодо приватизації земельної
ділянки до виконкому Стрийської
міської ради Львівської області.

Будь-які письмові та усні докази того,
що Стрийською міською радою були
делеговані виконавчому комітету
Стрийської міської ради повноваження
щодо передачі земельних ділянок у
користування чи власність на момент
спадкування у 2002 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6
будинковолодіння АДРЕСА_1 та подання
позову 17 жовтня 2008 року - відсутні, як і
відсутні докази надання в користування
чи власність позивачів зазначеної у
рішенні суду земельної ділянки площею
2315 кв. м., а також добросовісного,
відкритого і безперервного
користування цією земельною ділянкою
протягом 15 років.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської Ради вирішуються питання:
регулювання земельних відносин.

Згідно ст. ст. 8-12 Земельного кодексу
України вирішення питань щодо
розпорядження землями відповідних
територіальних громад, передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності віднесено до
компетенції відповідної (сільської,
селищної, міської) рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни набувають права власності на
земельні ділянки із земель комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених законом.

Стрийська міська рада відповідно до ст.
10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» є органом
місцевого самоврядування, що
представляє територіальну громаду м.
Стрия та здійснює від її імені та в її
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України та іншими
законами України.

Згідно ст. 80 ЗК України територіальні
громади, які реалізують право
власності на землю безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування,
є субєктами права власності на землю,
що є комунальною власністю.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України лише
власнику належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Вищенаведене свідчить, що ухвалене 11
грудня 2008 року та 07 березня 2013 року
Стрийським міськрайонним судом
рішення позбавляє власника земельної
ділянки Стрийську міську раду
можливості користуватися правами,
наданими йому вищезазначеними нормами
ЦК України.

Крім того, позовною заявою та випискою
з протоколу № 5 засідання
узгоджувальної комісії по вирішенню
земельних спорів, актом від 24.07.2008 року
комісії у складі: державного
інспектора з контролю за використанням
та охороною земель у Львівській
області, першого заступника міського
голови, начальника управління
земельних ресурсів у м. Стрию,
співробітника Стрийського МРВ УСБУ у
Львівській області, ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 09 липня 2009 року (а.с. 2-3, 16, 30, 59-62)
підтверджується факт, що між апелянтом
ОСОБА_2 та позивачами існує спір з
приводу користування зазначеною в
оскаржуваному рішенні земельною
ділянкою.

Наведене свідчить, що зазначене
рішення зачіпає майнові права та
інтереси як громади міста Стрия в особі
Стрийської міської ради Львівської
області, так і ОСОБА_2, однак, суд першої
інстанції на порушення вимог ч. 4 ст. 10
ЦПК України, не залучивши їх до участі у
справі, ухвалив рішення щодо їх прав та
обов'язків, чим порушив їх права.

Суд, як державний орган, на який
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, має право й
зобов'язаний визначити суб'єктний
склад спору залежно від характеру
правовідносин і норм матеріального
права, які підлягають застосуванню. Це
передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та
іншими нормами процесуального права,
які передбачають заміну неналежного
відповідача чи залучення
співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Таким чином, за загальним правилом, для
заміни відповідача чи залучення
співвідповідача повинно бути
клопотання позивача. Пред'явлення
позову до неналежного відповідача та
відсутність клопотання про заміну
первісного відповідача належним
відповідачем чи залучення
співвідповідача - є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції не виконав вимог ч. 4
ст. 10 ЦПК України, а клопотання про
заміну відповідача чи залучення
співвідповідача від позивачів не
надходило, тому в задоволенні позову
слід відмовити.

Оскільки. відповідно до положень ст. 307
ЦПК України, до повноважень суду
апеляційної інстанції не входить
вирішення питання щодо заміни
неналежного відповідача чи залучення
співвідповідачів у справі, тому у
випадку заявленого клопотання таке не
може бути розглянуто апеляційним
судом.

На зазначені положення закону суд
першої інстанції уваги не звернув та
ухвалив незаконне рішення.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права (ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК)
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Ткож слід зазначити, що дане рішення
апеляційного суду, після усунення всіх
вказаних у мотивувальній його частині
недоліків, не перешкоджає зверненню
позивачів в суд з аналогічним належно
оформленим позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 3, 309
ч. 1 п. 4, ст. 313, 314 ч. 2, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 11 грудня 2008
року та додаткове рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 березня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
виконкому Стрийської міської ради про
визнання права користування земельною
ділянкою та зобов'язання розглянути
питання щодо приватизації земельної
ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.