У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду від 28 грудня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, -

в с т а н о в
и л а :

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 28 грудня 2007 року
розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 24 квітня 1999 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Рівне актовий
запис № 308.

Доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено з
матір"ю.

Вирішено при видачі свідоцтва про
розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 в
прибуток держави витрати, пов"язані з
реєстрацією розірвання шлюбу в сумі
одного неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а ОСОБА_1 від сплати
витрат звільнити.

Вважаючи дане рішення незаконним
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

Вказує, що в судове засідання 28 грудня
2007 року не міг з"явитись, оскільки не
отримував жодної повістки про виклик
до суду. В рішенні суду не наведено
посилань на докази належного
повідомлення його про дату, час та
місце судового засідання.

При цьому зазначає, що твердження
позивача, зазначені в оскаржуваному
рішенні, про те, що вона не підтримує з
відповідачем подружніх стосунків та
не веде спільного господарства, не
відповідали дійсним обставинам справи.

Стверджує, що на час ухвалення
оскаржуваного рішення він з ОСОБА_2
підтримував подружні стосунки.
Працював за кордоном в інтересах сім"ї,
утримував сім"ю, надсилав кошти
дружині для забезпечення сімейних
потреб.

Вказує, що ОСОБА_2 жодного разу не
повідомляла його про намір розірвати
шлюб.

Вважає, що ОСОБА_2 створила умови, при
яких намагається отримати у приватну
власність спільно нажите майно, в тому
числі нерухомість, яка розташована на
території України та була придбана за
кошти, що ним надавались.

Зазначає, що судом не враховано
інтереси дитини, не врахована його
думка щодо визначення того, з ким
залишиться на вихованні неповнолітня
донька. Вважає, що він має більше
можливостей для забезпечення
належного фізичного та морального
розвитку дочки.

Вказує, що позивач чинить перешкоди
для його спілкування з дитиною, що
тягне за собою необхідність
забезпечити його права на участь у
вихованні дитини шляхом надання йому
права на безперешкодне спілкування з
дитиною.

Відмічає, що з огляду на поведінку
позивача, він на сьогоднішній день не
бачить підстав для збереження сім"ї,
однак вважає, що рішення Рівненського
міського суду неможливо залишити без
змін, оскільки обставини, наведені у
рішенні та висновки суду не
відповідали дійсним обставинам
справи, що мали місце станом на 28 грудня
2007 року.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення, яким
розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 24 квітня 1999 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Рівне актовий
запис № 308, а неповнолітню дочку
залишити проживати з матір"ю, надавши
йому можливість безперешкодно
відвідувати доньку в будь-який час.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між
сторонами зареєстровано 24 квітня 1999
року відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Рівне, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№ 308.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 112 СК України
вирішуючи спір про розірвання шлюбу,
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітніх дітей та інші
обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з подружжя, інтересам
їхніх дітей, що має істотне значення.

Судом першої інстанції були правильно,
всебічно і повно встановлені
обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, та
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

ОСОБА_1 не надано жодних доказів того,
що на час ухвалення оскаржуваного
рішення він та ОСОБА_2 підтримували
подружні стосунки та вели спільне
господарство.

Що стосується покликання апелянта на
те, що суд розглянув справу у його
відсутності, не врахувавши поважні
причини його неявки у судове засідання,
а тому він був позбавлений можливості
з"явитися на розгляд справи та
представити суду докази на заперечення
вимог позивача, то зазначені
твердження підтвердити неможливо по
причині знищення справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
по закінченню терміну зберігання.

Частиною 1 ст. 309 ЦПК України
передбачено вичерпний перелік
процесуальних порушень, допущених
судом першої інстанції під час
розгляду справи, що є безумовними
підставами для скасування судових
рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України інші випадки порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду лише за умови, що це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом першої
інстанції норм матеріального права, а
також відсутні передбачені ч. 1 ст. 309
ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування рішення суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку про те, що судом допущено
порушення норм процесуального або
неправильне застосування норм
матеріального права, яке б призвело до
неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 28 грудня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В. Демянчук

С.В. Хилевич