АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-2221/14
Головуючий у 1-й інстанції - Лозинська
Доповідач - Заришняк Г.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Онищенка О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 26 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення трьох відсотків річних за
час прострочення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків
річних за час прострочення боргу.
Зазначав, що ОСОБА_3 навмисно зволікає з
виконанням рішення Печерського
районного суду міста Києва від 01
листопада 2012 року, яким стягнуто з
відповідача на його користь грошову
компенсацію вартості ј частки квартири
АДРЕСА_1 в сумі 152 333, 33 грн., чим щоденно
завдаються йому моральні страждання
та матеріальні збитки, а тому на
підставі частини 2 ст. 625 ЦК України
просив стягнути з відповідача три
відсотки річних у сумі 2 529,15 грн. за
період з 01.11.2012 року по 21.05.2013 року.

В подальшому представник позивача
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути три відсотки річних з 24.01.2013
року - часу набрання рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
01.11.2012 року законної сили.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 26 листопада 2013 року в
задоволені даного позову ОСОБА_2 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати зазначене
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції
відповідач проти апеляційної скарги
заперечував, вважаючи рішення суду
законним та обґрунтованим.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про день та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду в цій
частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
01 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації від вартості частки
житлового приміщення задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 304 666,67 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 152 333,33 грн. грошової
компенсації вартості ј частини
квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_4 на 2/3
частини від 14 частини вказаної вище
квартири, за ОСОБА_3 визнано 1/3 частини
від ј частини квартири, яка належала
ОСОБА_2

Вказане рішення районного суду ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 24 січня
2013 року залишено без зміни.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення , в
якому одна сторона ( боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони ( кредитора) певну дію (
передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України,
зокрема, в силу частини 5 статті 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо
строк ( термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час.

Оскільки строк виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
рішення суду, не встановлений, то такий
строк має бути визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказує на те, що відповідачем
прострочено строк виконання
зобов»язання за період з дати набрання
рішенням законної сили, тобто з 24.01.2013
року по 21.05.2013 року.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчий лист на виконання вказаного
рішення суду пред'явлено позивачем до
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м.Києві для виконання лише
11.02.2012 року .

15.02.2013 року старшим державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження та надано відповідачу
строк для добровільного виконання
рішення суду.

Старшим державним виконавцем
неодноразово відкладались виконавчі
дії, у зв'язку з несвоєчасним
отриманням постанов державного
виконавця, про що свідчать постанови
від 07.03.2013 року та від 20.03.2013 року.

Позивачем дії виконавчої служби у
встановленому законом порядку не
оскаржувалися.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Солом'янського
районного управління юстиції у м.Києві
від 20.03.2013 року відповідачу, як боржнику
по виконавчому провадженню, надано
строк до 04.04.2013 року для добровільного
виконання рішення суду.

Встановлено, що 02.04.2013 року, тобто у
строк, встановлений старшим державним
виконавцем, відповідачем виконано
рішення суду, сплачено кошти у сумі 152333,
33 грн.

Суд першої інстанції повно й всебічно
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та прийшов
до правильного висновку про те, що
відповідачем ОСОБА_3 належним чином у
порядку, визначеному Законом України
«Про виконавче провадження», виконано
рішення суду, відповідач не є таким, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання, а тому підстави для
покладення на нього відповідальності,
передбаченої ст.625 ЦК України,
відсутні.

З огляду на викладене, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 26 листопада 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді