Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Малого колективного підприємства Сервіз в інтересах якого по дорученню діє ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 26 вересня 2013 року по справі за позовом Малого колективного підприємства Сервіз до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Іршавського районного управління юстиції про витребування майна від добросовісних набувачів, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та поновлення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року МКП Сервіз звернулось в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилалось на наступне. Розпорядженням представника Президента України за № 114 від 20.04.1993 року зареєстровано Мале колективне підприємство Сервіз яке створено шляхом реорганізації (відокремлення) колективного підприємства Іршавський райпобуткомбінат, засновником якого є члени трудового колективу. Згідно свідоцтва про власність за № 3 від 18.12.1995 року товариству покупців МКП Сервіз належить нерухоме майно в частці 18/100 частин у будівлі Будинку побуту Веселка в м. Іршава площа Народна, 4 загальною площею 502,35 кв.м.. Рішенням Іршавського районного суду від 18 серпня 2008 року визнано за ОСОБА_7 право власності на частину нежилого приміщення загальною площею 221,60 м.кв., що належало МКП Сервіз. Зазначене рішення суду скасоване ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.12.2008 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Наступним рішенням Іршавського районного суду від 14.07.2009 року, скасованим ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.12.2010 року, провадження в справі закрито. В ході зазначених судових розглядів ОСОБА_7 уклала 03.09.2008 року з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (перший поверх БП Веселка) загальною площею 221,6 м.кв., що по площі Народній, 4/9 в м. Іршава. А ОСОБА_8 у свою чергу уклала 18.03.2009 року з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_9 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 54/100 частин. У свою чергу, ОСОБА_9 18.06.2009 року уклав із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 7/100 частин. Та 28.05.2011 року ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 22/100 частин. А також, 20.02.2012 року ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 20/100 частин. Виходячи з того, що належним власником нежитлових приміщень загальною площею 221,60 м.кв., що по площі Народній, 4/9 в м. Іршава є МКП Сервіз. Від якого воно вибуло з володіння не з його волі, а внаслідок скасованого рішення суду, а тому, зазначені нежитлові приміщення підлягають витребування в добросовісних набувачів : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, шляхом передачі зазначених нежилих приміщень у натурі. Разом із цим, реєстраційній службі Іршавського РУЮ слід здійснити скасування державної реєстрації речових прав на вищезазначені нежитлові приміщення за добросовісними набувачами та відновити державну реєстрацію речових прав на вказані нежитлові приміщення за МКП Сервіз. Посилаючись на викладене, просило позов задовольнити.

Рішенням Іршавського районного суду від 26 вересня 2013 року відмовлено МКП Сервіз у задоволенні позову.

Заперечуючи рішення суду, МКП Сервіз подало апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилаються на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній інстанції представник МКП Сервіз в особі ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_10, яка також діє в інтересах ОСОБА_3 заперечили вимоги апеляційної скарги, так-як такі є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_11 не погодилась з доводами скарги й просила відхилити таку.

Представник ОСОБА_12, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_13 також заперечив вимоги скарги й просив таку відхилити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, але подала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що МКП Сервіз звернулось в суд із позовом про витребування майна із чужого володіння (предявило віндикаційний позов).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Тому, вирішувати, який саме спосіб захисту порушеного права власності застосовувати в конкретній ситуації, має сам власник. Оскільки, цивільне право не обмежує власника у виборі способу захисту порушеного права, і не ставить використання загальних способів захисту цивільних прав у залежність від наявної можливості використання спеціальних способів захисту.

На підставі свідоцтва про власність за № 3 від 18.12.1995 року товариству покупців МКП Сервіз належить нерухоме майно в частці 18/100 частин, що в будівлі Будинку побуту Веселка в м. Іршава площа Народна, 4 загальною площею 502,35 м.кв., а.с. 8-9.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

А п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зазначена частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна з володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому перепродала це майно відповідачу.

Як убачається з матеріалів справи і це не заперечується відповідачами, спірна частина нежитлових приміщень загальною площею 221,60 м.кв., які знаходяться на площі Народній, 4/9 в м. Іршава в приміщенні будівлі першого поверху Будинку побуту Веселка, вибула з володіння МКП Сервіз внаслідок ухвалення рішення Іршавського районного суду від 18 серпня 2008 року. Зазначеним рішенням суду визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, яке належало ОСОБА_14 як учаснику ТзОВ Сервіз.

Дане рішення суду скасоване ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.12.2008 року з направленням справи на новий судовий розгляд до того ж суду першої інстанції. Наступним рішенням Іршавського районного суду від 14 липня 2009 року позов задоволено, однак таке скасоване ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.12.2010 року, а провадження в справі закрито.

У ході зазначених судових розглядів ОСОБА_7 уклала 03 вересня 2008 року з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (перший поверх БП Веселка) загальною площею 221,60 м.кв., що знаходяться на площі Народній, 4/9 в м. Іршава, а.с. 10.

В свою чергу ОСОБА_8 уклала 18.03.2009 року з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_9 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 54/100 частин, а.с. 11-13.

Проте, ОСОБА_9 18.06.2009 року уклав із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 7/100 частин, а.с. 138-139.

Та 28.05.2011 року ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 22/100 частин, а.с. 134-135.

А також, 20.02.2012 року ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 20/100 частин, а.с. 136-137.

Зазначене свідчить про те, що спірні нежитлові приміщення загальною площею 221,60 м.кв., що знаходяться на площі Народній, 4/9 в м. Іршава вибули з володіння власника не з волі МКП Сервіз, а у відповідності до рішення суду яке скасовано та провадження в справі закрито.

Позаяк право власності МКП Сервіз на спірні нежитлові приміщення було порушено, а тому, таке підлягає захисту шляхом витребування від добросовісних набувачів.

Що ж стосується тверджень відповідачів, що ОСОБА_7 набула права власності на спірні приміщення внаслідок спадкування нерухомого майна за померлим у грудні 2007 року - ОСОБА_14 як учасника ТзОВ Сервіз із часткою 65,80 % у статутному фонді, а тому мала право розпорядитись своєю власністю, то такі є необґрунтованими.

За правилами ч. 2 ст. 55 ЗУ Про господарські товариства у разі відмови спадкоємця від вступу до Товариства або відмови самого Товариства в прийнятті спадкоємця до товариства, останньому видається в грошовій або натуральній формі частка в майні товариства, що належала спадкодавцеві. Вартість такої частки визначається на день смерті учасника.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкоємиці ОСОБА_7 була видана ТзОВ Сервіз у грошовій або натуральній формі частка, що належала спадкодавцю ОСОБА_14 у статутному фонді товариства. А звідси, ОСОБА_7 не набула права на частку в майні товариства та як наслідок не мала права на розпорядження такою.

Посилання відповідачів на ту обставину, що МКП Сервіз пропустило строк на звернення до суду за захистом порушеного права, а тому в позові має бути відмовлено не може бути визнано підставним.

За правилами ч. 4 ст. 87 і ч. 1 ст. 89 ЦК України юридична особа вважається створеною із дня її державної реєстрації. Юридична особа підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 02.03.2011 року скасовано в ЄДРПОУ запис від 07.09.05р. про припинення МКП Сервіз; запис від 22.11.05р. про державну реєстрацію припинення МКП Сервіз; запис від 23.11.05р. про державну реєстрацію юридичної особи ТзОВ Сервіз у результаті перетворення. Та припинено дію юридичної особи ТзОВ Сервіз із внесенням зміни до ЄДРПОУ у виді запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТзОВ Сервіз, а.с. 73-76.

На підставі даної постанови господарського суду Закарпатської області здійснено 12.08.2011 року скасування державної реєстрації юридичної особи ТзОВ Сервіз та поновлення державної реєстрації МКП Сервіз, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ Серії ААА за № 070423, а.с. 7.

Таким чином, починаючи з 12.08.2011 року дня відновлення державної реєстрації та виходячи з вимог ст. 91 ЦК України - МКП Сервіз набуло цивільної правоздатності, шляхом набуття цивільних прав та здійснення своїх обовязків.

Як зазначено в ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зазначене свідчить про те, що МКП Сервіз довідалось про порушення свого права з боку ОСОБА_7 починаючи з моменту відновлення державної реєстрації, тобто 12.08.2011 року. І починаючи із цієї дати в МКП Сервіз розпочався відлік перебігу позовної давності. До суду з позовом МКП Сервіз звернулось 18.03.2013 року, тобто, у межах строку позовної давності, який на момент звернення до суду не сплив.

Виходячи із приписів ч. 2 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Та згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

А звідси, реєстраційній службі Іршавського РУЮ слід здійснити скасування державної реєстрації речових прав на вищезазначені нежитлові приміщення за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та відновити державну реєстрацію речових прав на вказані нежитлові приміщення за МКП Сервіз.

За наведених обставин, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним та воно підлягає скасуванню на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову. Оскільки, доводи апеляційної скарги підставні, а тому підлягають задоволенню.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Малого колективного підприємства Сервіз в інтересах якого по дорученню діє ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 26 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 - 13/100 частки нежилого приміщення, загальною площею 28,30 кв.м. у м. Іршава, площа Народна, будинок №4/9; ОСОБА_3 - 34/100 частки нежилого приміщення, загальною площею 74,50 кв.м. у м. Іршава, площа Народна, будинок №4/9; ОСОБА_6 - 7/100 частки нежилого приміщення, загальною площею 15,00 кв.м. у м. Іршава, площа Народна, будинок №4/9; ОСОБА_4 - 22/100 частки нежилого приміщення, загальною площею 49,60 кв.м. у м. Іршава, площа Народна, будинок №4/9; ОСОБА_5 - 20/100 частки нежилого приміщення, загальною площею 45,50 кв.м. у м. Іршава, площа Народна, будинок №4/9 на користь Малого колективного підприємства Сервіз, шляхом передачі зазначених нежилих приміщень у натурі.

Реєстраційній службі Іршавського районного управління юстиції здійснити скасування державної реєстрації речових прав на вищезазначені нежилі приміщення за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 й ОСОБА_5 та відновити державну реєстрацію речових прав на вказані нежитлові приміщення за Малим колективним підприємством Сервіз.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________ _____________________