Справа №592/7573/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - КорольоваНомер провадження
22-ц/788/371/14 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
УХВАЛА

19 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Маслова В.
О.,

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, поданою його
представником ОСОБА_3,

на ухвалу Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 січня 2014 року про
відмову в ухваленні додаткового
рішення у справі

за скаргою ОСОБА_2 на дії
(бездіяльність) старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Лебединського
районного управління юстиції Сумської
області Радькова Олександра
Миколайовича,

в с т а
н о в и л а:

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 січня 2014 року відмовлено в
ухваленні додаткового рішення у справі
за скаргою ОСОБА_2 на дії
(бездіяльність) старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Лебединського
районного управління юстиції Радькова
О.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу і постановити нову
ухвалу по суті заяви про ухвалення
додаткового рішення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_3, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, державного
виконавця Радькова О.М., який заперечує
проти скарги та вважає ухвалу суду
вірною, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

17 липня 2013 року ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 звернувся до суду
з скаргою про визнання неправомірними
дій та бездіяльності державного
виконавця відділу ДВС Лебединського
районного управління юстиції Радькова
О.М. щодо: місця здійснення виконавчого
провадження по Лебединському району
Сумської області; здійснення
розрахунку заборгованості ОСОБА_5 по
сплаті аліментів, виходячи із
середньомісячної заробітної плати по
Лебединському району; просив
зобов'язати державного виконавця
надіслати виконавчий лист по справі
№2-367/2010, виданий 06 липня 2010 року
Ковпаківським районним судом м. Суми,
для подальшого виконання за останнім
місцем реєстрації боржника ОСОБА_5, а
саме: АДРЕСА_1, до відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції, а також
зробити розрахунок заборгованості
боржника по сплаті аліментів,
виходячи з середньомісячного
заробітку за її останнім місцем
реєстрації, за період з 21 квітня 2010
року до постановлення Ковпаківським
районним судом м. Суми ухвали за
результатами розгляду скарги.

Посилався на те, що в провадженні
старшого державного виконавця
Радькова О.М. перебуває виконавче
провадження за виконавчим листом в
справі №2-367/2010, виданим Ковпаківським
районним судом м. Суми 6 липня 2010 року
про стягнення на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_5 ? частини з усіх видів її
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття,
починаючи з 21 квітня 2010 року.

За поданням державного виконавця
відповідно до вимог ст. ст. 20, 40 Закону
України «Про виконавче провадження»
Ковпаківський районний суд м. Суми
постановив 22 березня 2012 року ухвалу
про розшук боржника. Було встановлено,
що ОСОБА_5 проживає в США, штат Аризона,
Пінто Драйв Вест, Флагстафф.

Після отримання вказаної інформації
державний виконавець безпідставно
продовжував нараховувати
заборгованість ОСОБА_5 по аліментах,
виходячи з середньомісячної
заробітної плати по Лебединському
району, а не по м. Суми, хоча останнім
місцем реєстрації проживання боржника
є АДРЕСА_1, і у державного виконавця
відсутня компетенція здійснювати
стягнення з боржника, який проживає в
США.

Дії державного виконавця по
визначенню заборгованості платника
аліментів вводять в оману стягувача та
суд, оскільки розрахунки базуються
кожного разу на різних даних про розмір
здійснених платником аліментів
платежів, в рахунок погашення
аліментних зобов'язань зараховуються
платежі незрозумілого призначення та
походження, суми заборгованості
вказуються різні. Вказаними діями
порушуються права стягувача, а
звернення з цього приводу до
начальника відділу ДВС Лебединського
районного управління юстиції,
Головного управління юстиції в
Сумській області, Міністерства
юстиції України не дали результатів
(а.с. 1-9).

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м. Суми від 23 серпня 2013 року відмовлено
у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії
(бездіяльність) старшого державного
виконавця відділу ДВС Лебединського
районного управління юстиції Радькова
О.М. (а.с.71-72).

31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про ухвалення
додаткового рішення, мотивуючи заяву
тим, що згідно мотивувальної частини
ухвали від 23 серпня 2013 року, суд першої
інстанції дійшов висновку про
законність дій державного виконавця
лише щодо перебування у його
провадженні виконавчого листа по
справі №2-367/2010, виданого 06 липня 2010 року
Ковпаківським районним судом м. Суми.
Стосовно інших вимог, викладених у
скарзі, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, судом не
ухвалене рішення.

Просив ухвалити додаткове рішення,
яким визнати неправомірними дії та
бездіяльність державного виконавця
відділу ДВС Лебединського районного
управління юстиції Радькова О.М. щодо:
здійснення розрахунку заборгованості
ОСОБА_5 по сплаті аліментів, виходячи із
середньомісячної заробітної плати по
Лебединському району; зобов'язати
державного виконавця надіслати
виконавчий лист по справі №2-367/2010,
виданий 06 липня 2010 року Ковпаківським
районним судом м. Суми, для подальшого
виконання за останнім місцем
реєстрації боржника та зробити
розрахунок заборгованості боржника по
сплаті аліментів, виходячи з
середньомісячного заробітку за
останнім місцем реєстрації боржника.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви
про ухвалення додаткового рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що при
постановленні ухвали суду від 23 серпня
2013 року були досліджені докази і
пояснення учасників судового розгляду
скарги з приводу оскарження дій
державного виконавця, і в ухвалі
зазначено, що доводи скаржника та його
представника щодо незаконності дій
старшого державного виконавця
відносно нарахування аліментів,
виходячи із середньомісячної
заробітної плати по Лебединському
району, а не по місту Суми, суд вважає
безпідставними, враховуючи
перебування виконавчого документа на
виконанні саме у Лебединському районі,
а не в місті Суми. Зважаючи на
правомірність такого нарахування
аліментів, у зобов'язанні державного
виконавця зробити розрахунок
заборгованості боржника по сплаті
аліментів, виходячи з
середньомісячного заробітку за
останнім місцем її реєстрації, судом
було відмовлено.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо: стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення. Заяву
про ухвалення додаткового рішення може
бути подано до закінчення строку на
виконання рішення. Суд ухвалює
додаткове рішення після розгляду
питання в судовому засіданні з
повідомленням сторін.

При постановленні ухвали від 23 вересня
2013 року судом першої інстанції
встановлено, що 23 березня 2011 року
старшим державним виконавцем відділу
ДВС Гайсинського управління юстиції
Вінницької області закінчене
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа №2-367/10 про стягнення
аліментів в розмірі ? частини заробітку
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, виданого 06
липня 2010 року Ковпаківським районним
судом м. Суми, і вказаний виконавчий
лист направлений до відділу ДВС
Лебединського районного управління
юстиції Сумської області (а.с.58, 60).

19 квітня 2011 року старшим державним
виконавцем відділу ДВС Лебединського
районного управління юстиції
Радьковим О.М. відкрите виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа (а.с.55).

В межах виконавчого провадження
державний виконавець здійснював
виконавчі дії, визначені Законом
України «Про виконавче провадження», в
тому числі по розшуку боржника та її
майна (а.с.35).

В скарзі на ухвалу про відмову в
задоволенні заяви про ухвалення
додаткового рішення у справі
представник стягувача зазначає,
зокрема, що висновки суду в ухвалі від 23
вересня 2013 року грунтуються на
недоведених обставинах, які мають
значення для справи, які суд вважає
встановленими, зокрема, відсутні
докази тому, що боржник ОСОБА_5 є
безробітною та знаходиться в США і там
дійсно проживає. Судом не встановлено
правомірності дій державного
виконавця при проведенні виконавчих
дій поза межами території України,
наявності у нього повноважень щодо
стягнення з особи, яка начебто
перебуває в США, не надана оцінка таким
діям державного виконавця.

Зі змісту ухвали від 23 вересня 2013 року
вбачається, що суд, встановивши
обставини, що мають значення для
справи, пославшись на положення ст. 20
Закону України «Про виконавче
провадження» щодо місця проведення
виконавчих дій державним виконавцем,
зробив висновок про законність дій
державного виконавця стосовно
перебування у його провадженні
виконавчого листа, сам стягувач не
звертався до державного виконавця про
повернення виконавчого листа або
направлення до іншого відділу
виконавчої служби на законних
підставах, а лише під час звернення до
суду з вказаною скаргою звернувся з
такою вимогою. Твердження скаржника та
його представника про незаконність дій
державного виконавця відносно
нарахування аліментів, виходячи із
середньомісячної заробітної плати по
Лебединському району, а не по місту
Суми, є безпідставними, враховуючи
перебування виконавчого листа на
виконанні саме у відділі ДВС
Лебединського району, а не міста Суми.
Згідно розрахунку заборгованості по
виконавчому документу, боржник
постійно електронною поштою або через
державну казначейську службу
направляє кошти на сплату аліментів
або погашення заборгованості по
аліментних зобов'язаннях.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
скарги, суд зробив висновок про
правомірність відкриття державним
виконавцем виконавчого провадження та
в межах його компетенції, про те, що
права стягувача не порушені, він має
право звернутися із заявою про
повернення виконавчого документа в
будь-який час, а дії державного
виконавця по нарахуванню аліментів з
розрахунку середньомісячної
заробітної плати по Лебединському
району вчинені відповідно до вимог
закону.

При цьому суд послався на докази, які
надавались сторонами з спірних питань
(а.с.5-9, 19-35).

Фактично, як вбачається з доводів
апеляційної скарги та пояснень
стягувача та його представника в
засіданні апеляційного суду, вони
зводяться до обґрунтування
незаконності ухвали від 23 вересня 2013
року про відмову в задоволенні скарги
на дії виконавця, яка ними не
оскаржувалась.

Таким чином, суд обгрунтовано відмовив
у задоволенні заяви про ухвалення
додаткового рішення в справі з огляду
на те, що ним вирішені всі вимоги
скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність
державного виконавця.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його
представником ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 січня 2014 року про відмову
в ухваленні додаткового рішення в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і не може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий -

Судді -