Справа № 438/1810/14-ц
Провадження № 2/438/713/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пещука Р.Й.

при секретарі: Наминанік О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бориславської міської ради, третя особа ОСОБА_3, у якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на нежитлову будівлю майстерні площею 207,2 кв. м та нежитлову будівлю цеху площею 188,8 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилається на те, що за результатами аукціону, проведеного внаслідок продажу майна банкрута ТОВ «Центр побутового обслуговування», ОСОБА_3 було придбано нежитлові будівлі на АДРЕСА_1. Згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними 11.03.2013 р. та 22.05.2013 р. між нею (позивачем) та ОСОБА_3, позивач набула у власність нежитлову будівлю майстерні площею 207,2 кв. м та нежитлову будівлю цеху площею 188,8 кв. м, а також паркан, позначений на кадастровому плані земельної ділянки літерами Л-М-Н-О, що знаходяться на АДРЕСА_1. 12.03.2013 р. та 31.05.2013р. позивачем внесено на рахунок продавця ОСОБА_3 обумовлені суми грошових коштів продажу майна. У договорі купівлі-продажу від 11.03.2013 р. за наполяганням продавця ОСОБА_3 замість дійсного предмета договору - будівлі майстерні та будівлі цеху на АДРЕСА_1, зазначено, що предметом договору є вживані будівельні матеріали, елементи будівельних конструкцій та залізобетонні вироби, які знаходяться у будівельних конструкціях вказаних будівель майстерні та цеху. Вищевказані положення договору фактичним обставинам не відповідають, оскільки нею було придбано та прийнято від ОСОБА_3 саме об'єкти нерухомого майна - існуючі нежитлові будівлі. Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_3 укласти між ними та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна, на що ОСОБА_3 запевнила її у тому, що будь-які претензії на майно у неї особисто та в інших осіб відсутні, а будівлі і так її (позивача) власністю і додаткового оформлення не потребують. Тобто, продавець фактично ухилялася від укладення у належній формі вищезазначеного договору. Окрім цього, ОСОБА_3 було передано їй технічну документацію на придбані нежитлові будівлі. З березня 2013 р. вона (позивач) володіє та користується нежитловими будівлями на АДРЕСА_1, вживає необхідних заходів для утримання майна в належному стані. Нею за власні кошти здійснено поточний ремонт будівель, замінено у них інженерні комунікації. Однак, розпоряджатися вказаним майном та оформити належним чином земельну ділянку для обслуговування будівель, яка є комунальною власністю, вона не має можливості, оскільки її право власності на об'єкти нерухомості на АДРЕСА_1 не визнається Бориславською міською радою.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, подавши письмову заяву від 22.12.2014р., у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

Представник відповідача Бориславської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився. На адресу суду поступив лист в.о.міського голови м.Борислава Яворського І.Р. №3-21/2657 від 18.12.2014 р., з якого вбачається, що Бориславська міська рада визнає позов ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, та просить справу розглянути у відсутності представника Бориславської міської ради.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася.

Оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами аукціону, проведеного внаслідок продажу майна ТОВ «Центр побутового обслуговування», (якого постановою господарського суду Харківської області від 23.07.2012 р. у справі № 5023/3076/12 було визнано банкрутом), третьою особою ОСОБА_3 було придбано нежитлові будівлі на АДРЕСА_1, що стверджується копією довідки ліквідатора ТОВ «ЦПО» Кошовського С.В.

Вищезазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 29 березня 2004 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 654, належало Спільному українсько-узбецькому ТзОВ фірмі «Тиса», правонаступником якого є ТОВ «Центр побутового обслуговування».

Згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними 11 березня 2013 року та 22 травня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, позивач набула у власність вживані будівельні матеріали, елементи будівельних конструкцій та залізобетонні вироби, які знаходяться у будівельних конструкціях будівлі майстерні площею 207, 2 кв.м. та будівлі цеху, площею 188,8 кв.м., а також позивач набула у власність паркан, позначений на кадастровому плані земельної ділянки літерами Л-М-Н-О, що знаходяться на АДРЕСА_1. Відповідно до умов зазначених договорів (пункти 2.1) ціна продажу майна становила 20000 грн. та 3000 грн. відповідно.

Однак, встановлено, що позивачем фактично було придбано та прийнято від ОСОБА_3 саме об'єкти нерухомого майна - існуючі нежитлові будівлі майстерні площею 207,2 кв. м та нежитлову будівлю цеху площею 188,8 кв.м, а не будівельні матеріали, елементи будівельних конструкцій та залізобетонні вироби, як про це було зазначено за наполяганням продавця ОСОБА_3 у договорі купівлі-продажу від 11.03.2013 р., що стверджується, зокрема, технічною документацією на придбані нежитлові будівлі, а саме технічними паспортами на нежитлову будівлю цеху літ. Л площею 188,8 кв. м та нежитлову будівлю майстерні літ. К площею 207,2 кв. м на АДРЕСА_1, виготовленими 03.08.2001 р. КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

12.03.2013 р. позивачем було внесено на рахунок продавця ОСОБА_3 обумовлену суму грошових коштів у розмірі 20000 грн. за придбання будівель на АДРЕСА_1, що стверджується копією квитанції № NOHAG46477 відділення № 0091 АТ «Райффайзен Банк Аваль», а 31.05.2013 р. позивачем сплачено ОСОБА_3 через ПАТ «Укрсоцбанк» 3000 грн. вартості паркана, що стверджується копією квитанції ПАТ «Укрсоцбанк» № 10036369 від 31.05.2013 р.

Згідно з копіями акту прийому - передачі від 20 березня 2013 року до договору купівлі-продажу від 11 березня 2013 року та акту прийому - передачі від 11 липня 2013 року до договору купівлі-продажу від 22 травня 2013 року продавцем ОСОБА_3 передано, а позивачем прийнято придбане майно, зобов'язання за договорами виконані в повному обсязі; будь-які претензії у сторін один до одного відсутні.

При цьому, продавець ОСОБА_3 фактично ухилилася від укладення у належній формі відповідного договору купівлі-продажу нерухомого майна та запевнила позивача у тому, що будь-які претензії на майно у неї особисто та в інших осіб відсутні, а будівлі і так є власністю позивача і додаткового оформлення не потребують. Окрім цього, ОСОБА_3 передала позивачу технічну документацію на придбані нежитлові будівлі цеху літ. Л площею 188,8 кв. м та нежитлову будівлю майстерні літ. К площею 207,2 кв. м на АДРЕСА_1. Станом на 13 червня 2014 року технічних змін у стані будівель МБТІ не виявлено.

З березня 2013 року позивач володіє та користується отриманими нею у власність нежитловими будівлями на АДРЕСА_1, вживає необхідних заходів для утримання майна в належному стані. Однак, розпоряджатися вказаним майном та оформити належним чином земельну ділянку для обслуговування будівель, яка є комунальною власністю, позивач не має можливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту яких є визнання відповідного права.

Статтями 325, 328 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати; склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд прийшов до висновку, що є підстави для визнання за позивачем права власності на нежитлові будівлі на АДРЕСА_1 за рішенням суду, оскільки продавець ухиляється від укладення належного договору купівлі-продажу та його оформлення відповідно до вимог законодавства.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 212 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 325, 328 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю майстерні площею 207,2 кв. м та нежитлову будівлю цеху площею 188,8 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: