Провадження № 2/161/629/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

25 лютого 2014 року

Луцький
міськрайонний суд Волинської області

у складі : головуючого - судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача -
ОСОБА_1

з участю представників
відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3

представника третьої особи
Стернійчука В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Волинської області, приватного
підприємства «Нива-ВШ», ОСОБА_5, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» в особі відділення №323
Волинського управління Західного
регіонального департаменту про
визнання прилюдних торгів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 04.10.2013р. звернулася з позовом до
Другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Волинської області, приватного
підприємства «Нива-ВШ», ОСОБА_5, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» в особі відділення №323
Волинського управління Західного
регіонального департаменту про
визнання прилюдних торгів недійсними.

Позовну заяву мотивує тим, що 29
листопада 2007 року між нею та
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» був укладений
кредитний договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого банк надав їй
кредит в іноземній валюті в розмірі
69800дол. США зі строком погашення згідно
графіку до 29 листопада 2024 року, тобто на
15 років зі сплатою 12,9 процентів річних.
Одночасно з ним був укладений договір
іпотеки на тих же умовах та на цей же
строк. 29 грудня 2007 року нею було
одноразово сплачено банку 20000 доларів
США в погашення основного боргу, а
також 6075,70 доларів США процентів . В
серпні 2009 року вона втратила роботу та
внаслідок інфляційних процесів у
державі не змогла вчасно здійснювати
чергові платежі по процентах, хоча
зверталася до банку з проханням
покласти сплачені нею кошти по
основному боргу на депозит з наданням
права банку самостійно погашати
щомісячні платежі до стабілізації
курсу долара. Через півтора року від
дати надання їй кредиту, банк звернувся
з позовом до суду про дострокове
стягнення з неї всієї суми
неповернутого кредиту (в національній
валюті), який вона мала погасити
протягом 15 років , в загальній сумі
боргу 398446,98 грн., у тому числі, 24 212,88 грн.
прострочених процентів та 915,25 грн. пені
за порушення термінів сплати процентів
та 1700,00 грн. судових витрат. В доданому
до позовної заяви розрахунку банку
немає заборгованості по сплаті
основного боргу , тобто позивач не
наніс банку збитків, що могло дати
можливість банку, відповідно до Закону
України «Про іпотеку», достроково
звернути стягнення на предмет
іпотеки-квартиру АДРЕСА_2. А тому, банк і
не звертався до суду з позовом про
погашення заборгованості за рахунок
іпотеки , а звернувся лише з позовом про
стягнення коштів по споживчому
кредиту.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 15 вересня 2009
року у справі №2-4968,09 було постановлено
рішення про стягнення з неї 398446, 48 грн.,
на виконання якого 10 листопада 2009 року
було видано виконавчий лист. Банк 07
грудня 2009 року зазначений виконавчий
лист подав для виконання до Відділу ДВС
Луцького МУЮ , згодом виконавчий лист
разом з іншими документами виконавчого
провадження було передано до Другого
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції.

При поданні заяви про примусове
виконання рішення суду та прийняття
виконавчого документу до виконання, в
заяві банку про примусове виконання
рішення суду вказано адресу її
реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , хоча
в позовній заяві до суду було вказано
дві адреси, а саме: адреса реєстрації:
вул. Декабристів, та адреса фактичного
проживання: пр. Грушевського. На момент
подання позовної заяви до суду та
виконавчої служби, банку було відомо,
що вона змінила місце реєстрації та
проживання, оскільки оригінал
будинкової книги знаходився в банку. В
додатку до заяви про примусове
виконання рішення банку зазначено
судовий наказ у справі 4968-09, виданий 04
грудня 2009 року Луцьким міськрайонним
судом. Посадовими особами державної
виконавчої служби зазначена заява була
прийнята до виконання і практично всі
виконавчі документи направлялися за її
попередньою адресою ( АДРЕСА_1), по якій
вона не проживає з грудня 2007 року.

Незважаючи на те, що позов та рішення
суду стосувалося лише стягнення
коштів, виконавча служба через
приватне підприємство «Нива-ВШ»,
почала реалізовувати її двокімнатну
квартиру по пр. Грушевського, яка
знаходилася в іпотеці банку, згідно
договору іпотеки, хоча рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
судом не приймалися.

Оскільки банк не звертався ні до суду,
ні до нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки, про
примусовий продаж її квартири,
відповідно виконавчою службою,
порушення Законів України відбулися на
стадії виконання рішення суду про
стягнення коштів, що полягало в
накладенні арешту, в першу чергу, на
квартиру , а не на інше майно, як це
передбачено Законом України «Про
виконавчу службу» та незаконній
передачі на реалізацію приватному
підприємству «Нива-ВШ» квартири, яка
була в іпотеці.

При передачі майна державною
виконавчою службою на торги та
проведенні прилюдних торгів приватним
підприємством «Нива-ВШ» відбулися
порушення Законів України та вказаного
Положення. Так, в порушення вимог ч.4
ст.57 Закону України» Про виконавче
провадження», державним виконавцем не
було її повідомлено про оцінку
арештованого та описаного майна.
Відповідно до вищезазначеної статті
Закону та абз.5 п.5.12.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій боржник
вважається ознайомленим з результатом
проведеної оцінки арештованого майна,
якщо йому надіслано повідомлення про
таку оцінку рекомендованою
кореспонденцією за адресою, зазначеною
у виконавчому документі, чи за іншим
фактичним місцем проживання або
перебування боржника, встановленим
державним виконавцем, якщо його було
ознайомлено з письмовою заявою сторін
виконавчого провадження чи якщо йому
було надано копії звіту про оцінку
майна під розпис.

Таким же чином, божник має бути
повідомлений про переоцінку майна,
якщо перші торги не відбулися. Про
оцінку описаної та арештованої
квартири вона дізналася тоді, коли
прийшла на прийом до державного
виконавця 06 березня 2013 року, про що
свідчить її підпис на документі, хоча
оцінку Другий відділ ДВС Луцького МУЮ
отримав 15.01.2013р., що підтверджується
вхідним номером державної виконавчої
служби на звіті. Вона була позбавлена
права оскаржити оцінку майна, так як
вважає її значно заниженою.

Листом від 14 червня 2013 року № 18214
державний виконавець повідомив її про
те, що прилюдні торги, призначені на 07
червня 2013 року не відбулися у зв'язку з
відсутністю покупців та буде проведена
переоцінка (уцінка) арештованого майна.
Даний лист вона отримала, оскільки він
був направлений за її фактичною
адресою місця проживання та
реєстрації. Про вартість переоцінки
майна її не було повідомлено у
визначений Законом спосіб, а також
приватне підприємство «Нива-ВШ» не
повідомило про час проведення
наступних торгів, а тому вона була
позбавлена права оскаржити проведену
переоцінку майна, та взяти участь у
прилюдних торгах. Наприкінці липня
місяця 2013 року її було повідомлено про
те, що 12 липня відбулися прилюдні торги
з продажу арештованого майна (предмета
іпотеки) за стартовою ціною 201 251,25 грн.
ОСОБА_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_3,
яка була єдиним учасником прилюдних
торгів та стала їх переможцем.
Відповідно до п.7.3 Тимчасового
положення, у разі відсутності покупців
чи наявності тільки одного покупця
прилюдні торги вважаються такими, що не
набулися.

Вважає, що її квартира була незаконно
продана та за заниженою вартістю. Крім
того, при проведенні прилюдних торгів
були допущені наступні порушення :
державна виконавча служба не мала
права описувати та арештовувати
квартиру, яка перебувала в іпотеці,
оскільки рішення суду та виконавчий
лист було видано на стягнення коштів, а
не на звернення стягнення на предмет
іпотеки. Стягнення за виконавчими
документами звертається, в першу чергу,
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі, кошти на рахунках боржника у
банках та інших фінансових установах,
на рахунки у цінних паперах, у
депозитаріях цінних паперів. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просила визнати недійсними прилюдні
торги від 12 липня 2013 року по продажу
арештованого нерухомого майна, а саме
квартири, яка знаходиться за адресою:
мЛуцьк, пр. АДРЕСА_2 . Визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, видане ОСОБА_5 27 липня
2013 року та виселити її із спірної
квартири.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала з підстав, наведених
у позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому
засіданні просили відмовити в
задоволенні позову, вважають прилюдні
торги такими, що проведені у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, додали письмові
заперечення.

Представник публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк в судовому
засіданні покладався на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін,
представника третьої особи, дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29
листопада 2007 року між позивачем та
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» був укладений
кредитний договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого банк надав
позивачу кредит в іноземній валюті в
розмірі 69800дол. США зі строком
погашення до 29 листопада 2024 року,
згідно графіку погашення
заборгованості, тобто на 15 років зі
сплатою 12,9 процентів річних. (а.с.8-9).

29 листопада 2007 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений
договір іпотеки серії ВКВ № 078279,
зареєстровано в реєстрі за № 2780/187,
посвідчений ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області, за яким предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_2. (а.с.12-15).

Судом встановлено, що банк взяті на
себе зобов'язання по кредитному
договору виконав у повному обсязі.
Однак, ОСОБА_1 у порушення норм закону
та умов договору свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, останньою лише одноразово,
29 грудня 2007 року, було сплачено банку
20000 доларів США в погашення основного
боргу, а також 6075,70 доларів США на
погашення нарахованих відсотків, в
зв'язку з чим, 26 травня 2009 року, банк
звернувся з позовом до суду про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором, що в загальній
сумі становить 398446,98 грн., у тому числі,
24 212,88 грн. прострочених процентів та
915,25 грн. пені за порушення термінів
сплати процентів та 1700,00 грн. судових
витрат.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 15 вересня 2009
року у справі №2-4968/09 було постановлено
рішення про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості в сумі 398446, 48 грн.
Позивач в добровільному порядку
рішення суду не виконала, в зв'язку з
чим на виконання вищевказаного рішення
суду 04 грудня 2009 року Луцьким
міськрайонним судом було видано
виконавчий лист, який 07 грудня 2009 року
банком було подано для виконання до
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції.

14.12.2009р. Другим відділом ДВС Луцького
міського управління юстиції було
відкрито виконавче провадження на
виконання вищевказаного рішення суду.

З метою повного та фактичного
виконання виконавчого документу 14
грудня 2012 року проведено акт опису й
арешту майна серії ВП № 16404882.

Судом встановлено, що старшим
державним виконавцем Другого відділу
ВДВС ЛМУЮ Онуфрійчуком Ю.В. в ході
здійснення виконавчих дій було
накладено арешт на належну боржнику
ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться в
АДРЕСА_2 загальною площею 50,2кв.м., жилою
площею 28,1 кв.м., яка згідно іпотечного
договору від 29 листопада 2007 року
перебуває у заставі стягувача ПАТ
"УкрСиббанк".

Ухвалою № 6-259/2010, виданою 20.10.2010 року
Луцьким міськрайонним судом, було
задоволено подання щодо примусового
проникнення до квартири боржника
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, оскільки, як
вказано в акті державного виконавця,
поданні про примусове проникнення до
житла, боржник на телефонні дзвінки,
виклики не реагувала, двері при виході
державного виконавця не відчиняла.

Відповідно до п.5 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 54 Закону
України "Про виконавче провадження",
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Згідно з роз'ясненням, які містяться в
п.45 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ЗО березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження" має
виконуватись за рахунок усього майна,
що належить боржнику.

Як вбачається з оглянутого в судовому
засіданні виконавчого провадження,
грошових коштів, транспортних засобів,
чи іншого майна, на яке, згідно закону,
можливо звернути стягнення, в межах
суми боргу, виявлено у ОСОБА_1 не було.

Судом встановлено, що ще до складання
акту опису й арешту та реалізації
вищевказаної квартири, ОСОБА_1 свідомо
ухилялась від виконання рішення суду,
порушуючи норми ч.6 ст.12 Закону України
"Про виконавче провадження".

Таким чином, державним виконавцем
Онуфрійчуком Ю.В. 14.12.2012 року, з метою
захисту і задоволення законних вимог
стягувача, було складено акт опису та
арешту квартири за адресою: АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_1 Вищезазначене майно
боржника на підставі постанови
державного виконавця від 14.12.2012 року та
договору на проведення оцінки було
оцінено експертом та визначено ринкову
вартість майна, яка становить близько
268335 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно договору уповноваженим органом
щодо реалізації квартири в АДРЕСА_2 є
комерційно-експертна фірма "Експертиза
- тоутал" .

Листом від 14 червня 2013 року № 18214
державний виконавець повідомив
позивача про те, що прилюдні торги,
призначені на 07 червня 2013 року не
відбулися у зв'язку з відсутністю
покупців та буде проведена переоцінка
(уцінка) арештованого майна. Про
вартість переоцінки майна позивача
було повідомлено у визначений Законом
спосіб, а також приватне підприємство
«Нива-ВШ» повідомило про час
проведення наступних торгів, а тому
позивач не була позбавлена права
оскаржити проведену переоцінку майна,
та взяти участь у прилюдних торгах.

З матеріалів справи вбачається, що 12
липня 2013 року, за наслідками проведених
прилюдних торгів щодо продажу
вищезазначеного нерухомого майна,
згідно протоколу про проведення
прилюдних торгів по реалізації
арештованого нерухомого майна
(предмета іпотеки), що належить ОСОБА_1,
переможцем аукціону стала ОСОБА_5, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_3; іпотечне
майно продано за ціною 201251,25грн.

Посилання позивача на те, що державна
виконавча служба та працівники банку
свідомо здійснювали листування із
позивачем за адресою, по якій вона не
проживає, суд не бере до уваги, так як
відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження" боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.
Частиною 3 ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження" передбачено, що
сторона вважається ознайомленою з
результатами визначення вартості чи
оцінки арештованого майна, якщо їй
надіслано повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем.

У виконавчому документі зазначена
адреса: АДРЕСА_1, заяви щодо зміни
адреси свого місця проживання позивач
не подавала.

Як вбачається з поданої до суду
позовної заяви позивач підтвердила в
судовому засіданні позивач, про
результати оцінки вона дізналась 06
березня 2013 року. Крім того, вона визнає,
що отримала лист від 14 червня 2013 року
№18214, в якому державний виконавець
повідомив її про те, що прилюдні торги,
призначені на 07 червня 2013 року не
відбулися, у зв'язку з відсутністю
покупців, та що буде проведена
переоцінка (уцінка) арештованого майна.
•

Таким чином, позивачу тривалий час було
відомо про результати оцінки, та про
проведення переоцінки майна. Однак, із
запереченнями в порядку ч. З ст. 58
Закону України "Про виконавче
провадження" або ж з позовом до суду (в
т.ч. із заявою щодо поновлення строків)
про оскарження постанов державного
виконавця чи результатів оцінки майна
вона не зверталась і заявила про
незгоду з результатами оцінки лише в
позовній заяві від 04 жовтня 2013 року.

Суд вважає, що не оскаржені належним
чином результати оцінки майна боржника
не є підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що підлягають примусовому виконанню в
разі невиконання їх у добровільному
порядку на час вчинення виконавчих дій,
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон), Інструкція
про проведення виконавчих дій,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №
74/5 (далі - Інструкція № 74/5), а з 17.04.2012
року Інструкція з організації
примусового виконання рішень,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 N 512/5
(далі - Інструкції № 512/5).

Цим Законом визначено загальні правові
основи організації та діяльності
державної виконавчої служби, її
завдання та компетенцію, а також
визначено учасників виконавчого
провадження, закріплено їх права та
обов'язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця та порядок цього
оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 11, 12, 82 Закону).

Разом із тим аналіз положень цього
Закону та Інструкції № 74/5, Інструкції
№ 512/5 свідчить про те, що вони не
встановлюють порядку та правил
проведення прилюдних торгів, а лише
закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий
спосіб реалізації майна, як його продаж
на аукціоні, і відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, якими повинен
визначатися порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна (ст.62 Закону та п.п.
5.11, 5.12 Інструкції № 74/5, п.п.4.5.
Інструкції № 512/5).

Відповідно до положень зазначених
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (п.5.11
Інструкції № 74/5).

Правила ж проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням.

Цим Тимчасовим положенням визначено,
що прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2
Тимчасового положення), та передбачені
певні правила проведення цих торгів, а
саме: по-перше, правила, які визначають
процедуру підготовки, проведення
торгів (опублікування інформаційного
повідомлення певного змісту про
реалізацію нерухомого майна;
направлення письмового повідомлення
державному виконавцю, стягувачу та
боржнику про дату, час, місце
проведення прилюдних торгів, а також
стартову ціну реалізації майна) (розд.
3); по-друге, правила, які регулюють сам
порядок проведення торгів (розд. 4) і,
по-третє, ті правила, які стосуються
оформлення кінцевих результатів
торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця
учасника прилюдних торгів, ураховуючи
особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з
нормами ст.ст.650, 655 та ч.4 ст.656 ЦК
України, які відносяться до договорів
купівлі-продажу процедуру прилюдних
торгів, результатом яких є видача
нотаріусом свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги (розд. 6
Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 7 липня 1994 року №152/361,
Закону України "Про нотаріат").

Отже, враховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені чч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України
(ч.1 ст.215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що
оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст.215 ЦК
України підставами недійсності
укладеного за результатами прилюдних
торгів правочину є недодержання вимог
закону в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження" до призначення прилюдних
торгів, у тому числі щодо накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо, то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому ст.82 цього Закону та
розділу VII Цивільного процесуального
кодексу України.

В ході розгляду справи судом, позивач, а
також державний виконавець ствердили,
що до призначення прилюдних торгів
жодної скарги при виконанні
виконавчого провадження, відкритого
постановою від 14.12.2009року, на дії або
бездіяльність державного виконавця, ні
від стягувача, ні від боржника не
надходило.

Відсутність заперечень як стягувача,
так і боржника щодо накладення арешту
на іпотечне майно при виконанні
судового рішення про стягнення коштів
стверджує про їх згоду на такі дії
державного виконавця. Отже, дії
державного виконавця у виконавчому
провадженні, які не стосуються правил
проведення прилюдних торгів, мають
самостійний спосіб оскарження і не
можуть бути підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, ПП
«Нива-В.Ш.», здійснюючи дії щодо
підготовки та проведення прилюдних
торгів відповідно до вимог Тимчасового
положення, підставно враховувала
вимоги Закону України "Про іпотеку",
оскільки спірне майно є іпотечним на
підставі вищезазначеного іпотечного
договору, який було надано цьому
підприємству спільно із пакетом інших
документів.

Інформаційне повідомлення про
проведення торгів доведене належним
способом в належних друкованих засобах
масової інформації та в належні строки,
про що повідомлені державний
виконавець, стягувач, боржник .

Згідно ч.3 ст.45 Закону України "Про
іпотеку" прилюдні торги проводяться
принаймні за умови присутності одного
учасника. У разі участі у прилюдних
торгах одного покупця майно може бути
придбане ним за початковою ціною.

Не заслуговують на увагу доводи
позивача, що прилюдні торги мають бути
визнані недійсними тому, що вартість
майна визначена державним виконавцем в
ході виконавчого провадження не
відповідно до Закону України "Про
іпотеку".

Зокрема, позивачем не надано суду
належних доказів, що підтверджують
невідповідність визначеній у висновку
ринковій вартості майна.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд приходить до висновку про
відсутність порушень вимог
Тимчасового положення та іншого
законодавства при проведенні
прилюдних торгів, а також відсутність
порушень прав і законних інтересів
позивача, яка оспорює результати
торгів.

Отже, при проведенні
відповідачами вищезазначених
прилюдних торгів з реалізації
квартири, суд не вбачає порушень вимог
ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України,
Тимчасового положення та інших норм
при проведенні прилюдних торгів, а
також відсутність порушень прав і
законних інтересів позивача, яка
оспорює результати торгів.

Як встановлено судом, дії виконавчої
служби та приватного підприємства
"Нива-ВШ", щодо реалізації квартири за
адресою: м. Луцьк, вул. АДРЕСА_2 були
вчинені згідно вимог чинного
законодавства.

Враховуючи зазначені обставини, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції
Волинської області, приватного
підприємства «Нива-ВШ», ОСОБА_5 про
визнання прилюдних торгів недійсними
слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України,
ч.1, 2 ст.11, ст.ст. 54, 57, 62, 63 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст. 41, 43,
45 Закону України "Про іпотеку",
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року N 68/5, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Волинської області, приватного
підприємства «Нива-ВШ», ОСОБА_5, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» в особі відділення №323
Волинського управління Західного
регіонального департаменту про
визнання прилюдних торгів недійсними -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Л.В. Івасюта