АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1815/14
Головуючий 1-ої інст.: Фанда
Справа № 641/8794/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Борової С.А., Крилової Т.Г.

при секретарі - Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства «Державний
науковий центр лікарських засобів і
медичної продукції» про стягнення
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що з 1 липня 2010 року працювала на
Державному підприємстві «Державний
науковий центр лікарських засобів і
медичної продукції» на посаді
виконуючого обов'язки директора.
Наказом № 216 від 26 вересня 2011 року вона
звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 38
КЗпП України - за власним бажанням. При
звільненні розрахунок з нею проведений
не в повному обсязі. Рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 14 травня 2012 року з
відповідача на її користь стягнуто 839
грн. 46 коп. Проте до цього часу
відповідачем, стягнуті за рішенням
суду грошові кошти їй не виплачені.
Після уточнення позовних вимог
просила: стягнути з ДП «Державний
науковий центр лікарських засобів і
медичної продукції» на її користь 115
951 грн. 50 коп. середнього заробітку за
період затримки розрахунку з 26 вересня
2011 року по 24 грудня 2013 року; а також
середній заробіток з 25 грудня 2013 року
по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ДП «Державний
науковий центр лікарських засобів і
медичної продукції» 15 000, 00 грн
середнього заробітку за затримання
розрахунку при звільненні та судові
витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції від 16
січня 2014 року скасувати, позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами спрви, що
з 1 липня 2010 року ОСОБА_1 працювала на ДП
«Державний науковий центр лікарських
засобів і медичної продукції» на
посаді виконуючого обов'язки
директора. Наказом № 216 від 26 вересня 2011
року її звільнено з роботи згідно п. 1
ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням.

При звільненні за період роботи з 1
серпня 2011 року по 26 вересня 2011 року
ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 23582
грн. 44 коп.

З приводу виплати грошових коштів,
витрачених ОСОБА_1 на потреби
підприємства в розмірі 5 606,01 грн. між
сторонами виник спір.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 14 травня 2012 року
позов ОСОБА_1 задоволений частково:
стягнуто з ДП «Державний науковий
центр лікарських засобів і медичної
продукції» на її користь 839 грн. 46 коп. В
іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили та
ДП «Державний науковий центр
лікарських засобів і медичної
продукції» не оскаржувалось.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Підставою відповідальності власника
(підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП
України є порушення власником
передбачених ст. 116 КЗпП України
строків розрахунку при звільненні та
вина власника.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доказів відсутності вини власника або
уповноваженого ним органу у затримці
розрахунку при звільненні матеріали
справи не містять.

Середній заробіток вірно визначено
судом першої інстанції відповідно до
ст. 27 Закону України «Про оплату праці»
і Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними
змінами), відповідно де яких
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин) , а
у випадках,передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно наданої позивачем довідки та
відомостей з Пенсійного фонду України,
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_1 становить 2454 грн., середньоденна
- 204,50 грн.

ОСОБА_1 звільнена 26 вересня 2011 року,
таким чином за період з 27 вересня 2011
року по 16 січня 2014 року (дата ухвалення
рішення) середній заробіток позивачки
складає 120450,5 грн. (589 днів * 204,5 грн.).

При визначенні розміру середнього
заробітку за час непроведення повного
розрахунку, що підлягає стягненню на
користь позивачки, суд обгрунтовано
врахував розмір не виплаченої
позивачці суми, її істотність
порівняно з середнім заробітком
позивача, ту обставину, що при
звільненні ОСОБА_1 нараховані та
виплачені всі інші, належні від
підприємства та передбачені ст. 44
КЗпП України і ст. 24 Закону України «Про
відпустки», в розмірі 23 582 грн. 44 коп.
Не виплаченою залишилися сума, з
приводу виплати якої у сторін виник
спір в розмірі 839 грн. 46 коп.

З врахуванням вищезазначеного, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про наявність підстав для
стягнення з ДП «Державний науковий
центр лікарських засобів і медичної
продукції» середнього заробітку за час
затримки розрахунку при
звільненні на користь ОСОБА_1 в розмірі
15 000 грн.

Рішення суду ухвалене з додержанням
вимог матеріального права. Підстав для
його зміни або скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -