Головуючий суду 1 інстанції - Харченко
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 411/1616/13-ц
Провадження № 22ц/782/5090/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського міського суду
Луганської області

від 07 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
дитини, на своє утримання до досягнення
дитиною трирічного віку та на
утримання дитини у зв'язку з навчанням,
встановлення порядку участі у
вихованні дитини та за зустрічним
позовом про позбавлення батьківських
прав та визначення місця проживання
дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача аліменти у
розмірі ? частини із всіх видів його
заробітку, але не менше 30% від розміру
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи із дня
подання позову до суду та до досягнення
дитиною повноліття, а у випадку
продовження дитиною навчання до
досягнення нею 23-річного віку, на її
утримання у розмірі ? частини його
доходів на період до досягнення
дитиною трирічного віку, а також
встановити місце, порядок та час
побачень відповідача з дитиною.

В подальшому вона уточнила свої
позовні вимоги та просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дитини у розмірі ? частини із
всіх видів його заробітку, але не менше
30% від розміру прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, інші позовні
вимоги залишити без розгляду.

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом, в якому
просив позбавити ОСОБА_3, батьківських
прав стосовно малолітньої дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визначити
місце проживання дитини, ОСОБА_4 разом з
батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову посилався
на те, що позивачка веде аморальний
спосіб життя, а тому ухиляється від
належного виконання своїх обов*язків
по вихованню та догляду за дитиною, не
має власного житла, проживає з
батьками, не працює, а тому не в змозі
забезпечити дитині належні життєві
умови.

Рішенням Кіровського міського суду
Луганської області від 07 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
повністю. Суд стягнув з ОСОБА_2
аліменти на користь ОСОБА_3, на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі ? частини із всіх видів
заробітку, але не менше 30% від розміру
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи стягнення
з 21.03.2013 року та до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом відмовлено у
повному обсязі за необґрунтованістю.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу і просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі,
позбавити ОСОБА_3, батьківських прав
стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визначити місце
проживання дитини, ОСОБА_4, разом з
батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач за
первісним позовом , як батько
малолітньої дитини, яка проживає разом
із позивачкою, зобов*язаний утримувати
її матеріально, починаючи із дня
звернення з такою вимогою до суду та до
повноліття дитини у відповідності до
вимог сімейного законодавства, та
необгрунтованості його позовних вимог
щодо позбавлення ОСОБА_3батьківських
прав, з нормативної точки зору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 180, 181 СК
України, батьки зобов*язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття, а
той із батьків хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони є батьками малолітньої дитини
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає
разом із матір*ю - позивачкою ОСОБА_3 в
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
про її народження та довідкою МПП
«Восток» від 11.02.2013 року (а.с.63, 3).

Згідно службової характеристики
позивачки та довідки про її доходи
(а.с.5, 65), ОСОБА_3 працює на посаді
секретаря Харківського апеляційного
адміністративного суду з вересня 2009
року по дійсний час, з 05.11.2012 року по
16.08.2015 року перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_2 є особою
працездатного віку, працевлаштований,
займається підприємницькою
діяльністю, є фізичною особою
приватним підприємцем з 09.02.2010 року, має
певний дохід (а.с. 40, 61-62), тому суд першої
інстанції правильно у відповідності до
існуючого сімейного законодавства
України стягнув з нього на користь
позивачки ОСОБА_3, з якою в дійсний час
проживає їх спільна дитина, аліменти на
її утримання в розмірі ? частини його
заробітку (доходу), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стаття 150 Сімейного кодексу України
наголошує, що батьки зобов*язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім*ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини.

Батьки зобов*язані піклуватися про
здоров*я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України, мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо він, вона :

1). не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров*я без поважної причини і
протягом шести мясяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;

2). ухиляються від виконання своїх
обов*язків по вихованню дитини;

3). жорстоко поводяться з дитиною;

4). є хронічними алкоголіками або
наркоманами;

5). вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6). засуджені за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30 березня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, разом із дитиною проживає в
квартирі АДРЕСА_2, разом із своїми
батьками, яка є спільною сумісною
власністю та їй належить 1/5 частка цієї
квартири.(а.с.67-68).

Актом соціального інспектування
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 від 25.03.2013
року підтверджуються задовільні умови
проживання спільної дитини сторін,
належні санітарно-гігієничні умови,
наявність у дитини необхідних речей
для розвитку, дитина спокійна,
доглянута.(а.с.35-36).

Представлені суду характеристики з
місця роботи на ОСОБА_3, медичні
довідки про стан її здоров*я
підтверджують, що вона
характеризується позитивно,
працевлаштована, має постійне місце
проживання за адресою АДРЕСА_3,
тимчасово проживає у батьків в АДРЕСА_2,
разом з дитиною, якою піклується та
дитина є доглянутою, за станом здоров*я
-здорова, превентивні заходи впливу на
неї, як на матір, яка ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов*язків по вихованню дитини, тобто -
бесіди, попередження з боку органів
опіки та піклування, органів
внутрішніх справ, накладання
адміністративної відповідальності, не
застосовувались, тому суд першої
інстанції обгрунтованно відмовив
ОСОБА_2 в задоволенні позову про
позбавлення її батьківських прав.

Надані ОСОБА_2 до матеріалів справи
звернення до органів внутрішніх справ
про застосування до нього фізичної
сили з боку батька ОСОБА_3, пояснення
сторін з приводу сварок між ними ,
колегія суддів вважає свідчать про
складні стосунки між батьками дитини
щодо спору про участь батька в її
вихованні та її місці проживання, що
підтверджується також і висновком
акту соціального інспектування та не
може розцінюватись як підстава для
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

До того ж, згідно вимог ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
позбавлення батьківських прав,
обов*язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Встановлено, що всупереч вимогам ч. 5 ст.
19 СК України в матеріалах справи як на
час пред'явлення позову у квітні 2013
року так і на час ухвалення судом
рішення відсутній письмовий висновок
органу опіки та піклування щодо
розв'язання даного спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування ані
позивачем ОСОБА_2, ані судом першої
інстанції до участі у справі залучений
не був, свого висновку щодо доцільності
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
не надавав, суд апеляційної інстанції
при апеляційному розгляді справи
таких повноважень не має.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу треба
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308, 315, 324, 325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Луганської області від 07 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: