РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого -
судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з -
Магеровській Ю.Я.

з участю позивачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

представника позивачів -
ОСОБА_5

представників відповідача -
ОСОБА_6, ОСОБА_7

відповідача -
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_9,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_10,
ОСОБА_8, третьої особи Управління
Держкомзему у м. Львові про виділ
частини земельної ділянки в натурі, суд
-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовом
до відповідача, який в ході судового
розгляду справи уточнили, та остаточно
просили виділити їм в натурі 5/8 частини
земельної ділянки площею 0,1000 га на
АДРЕСА_1 визначивши за кожним із
позивачів та померлою ОСОБА_11 право на
1/8 частину зазначеної земельної
ділянки. Позов мотивують тим, що
позивачам, померлій ОСОБА_11 та ще трьом
співвласникам ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю Серії ЛВ
№ 50406001 від 06.04.1998р. у власність була
передана спірна земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 в межах згідно з планом. З
відміток у паспортах позивачів
вбачається, що кожному із
співвласників фактично було передано
по 1/8 частині спірної земельної
ділянки, що становить 0, 0125 га.
Відповідач ОСОБА_10 набула право
власності на квартиру АДРЕСА_2 на
підставі договору дарування від
06.09.2007р. № 1617, у зв'язку з чим претендує
на перехід до неї права власності на
частину земельної ділянки. Інші
співвласники земельної ділянки на
АДРЕСА_1 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14
померли, а спадкоємці не вступили у
спадкові права після їх смерті, третя
особа ОСОБА_8 звернувся з цього приводу
до нотаріальної контори, однак не
оформив спадкових прав на земельну
ділянку, так як частка спадкодавців у
праві власності на земельну ділянку не
є визначеною.

Позивачі та їх представник у судовому
засіданні позов підтримали, додатково
пояснивши, що вважають за доцільне
здійснити виділ належної їм частини
земельної ділянки в натурі відповідно
до варіанту 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1081
від 14.08.2013р.

Представники відповідача ОСОБА_6,
ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_8 та його
представник ОСОБА_15 у судовому
засіданні проти поділу спірної
земельної ділянки в натурі не
заперечили, однак заперечили проти
визначення часток позивачів та
померлої ОСОБА_11 у спільній власності
на земельну ділянку по 1/8 її частині за
кожним, оскільки вважають, що на
підставі ст. 42 ЗК України (в ред. 1990р.) до
позивачів та померлої ОСОБА_11 перейшло
право власності лише на 1/2 частину
спірної ділянки, що відповідало
розміру їх частки у праві власності на
будинок АДРЕСА_1 на момент приватизації
земельної ділянки, а саме сім'ї ОСОБА_11
на праві власності належала квартира
НОМЕР_1 у вказаному будинку площею 51,3
кв.м., а сім'ї ОСОБА_14 АДРЕСА_2 площею 54,7
кв.м. Наступне здійснення позивачами
добудови до їх квартири жодним чином не
є підставою для перегляду розміру
часток позивачів у спільній власності
на землю. Відповідач ОСОБА_10 на
підставі договору дарування від
06.09.2007р., укладеного із ОСОБА_12, прийняла
у дар квартиру АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 а
тому відповідно до ст. 120 ЗК України має
право на оформлення їй права власності
на частину земельної ділянки площею
0,1000 га на АДРЕСА_1 в тому ж розмірі, що
належала попереднім власникам
земельної ділянки ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 Однак переоформлення права
власності на спірну земельну ділянку
на відповідача ОСОБА_10 на даний час є
утрудненим, оскільки можливий
спадкоємець за заповітом земельної
ділянки ОСОБА_8 не вступив у спадкові
права з причин не визначення часток
спадкодавців у праві власності на
землю. З врахуванням наведеного
вважають за доцільне здійснити поділ
земельної ділянки в натурі відповідно
до варіанту 2 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1081
від 14.08.2013р.

Представник третьої особи Управління
держкомзему м. Львова в судове
засідання з розгляду даної справи в
черговий раз не з'явився. З врахуванням
наявних у ній доказів суд вважає за
можливе розглянути справу у його
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши та
перевіривши зібрані у справі докази,
постановляючи рішення відповідно до
вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що позивачі є
співвласниками квартири НОМЕР_1 на
АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_10 є власником
квартири АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від
06.09.2007р., укладеного із попереднім
власником квартири ОСОБА_12

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю Серії ЛВ
№ 50406001 від 06.04.1998р. у власність
позивачів, померлої ОСОБА_11 та померлих
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 була передана
спірна земельна ділянка площею 0,1000 га.
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 в межах згідно з планом.

Відповідно до ст. 112 ЦК України (в ред.
1963р.), яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин, майно може
належати на праві спільної власності
двом або кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

Оскільки частки восьми співвласників
на час видачі державного акту на право
приватної власності на землю Серії ЛВ
№ 50406001 від 06.04.1998р. не були визначеними,
а тому слід вважати, що земельна
ділянка останнім була передана на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. Частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК
України).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_11, які
вчасно звернулись із заявою про
прийняття спадщини та у встановленому
порядку прийняли її, є позивачі у
частках по 1/4 її майна, що стверджується
свідоцтвами про право на спадщину,
виданими на ім'я позивачів, із
матеріалів спадкової справи після
смерті ОСОБА_11 А тому з підстав,
передбачених ст.ст. 1218, 1225-1226, 1268-1270 ЦК
України, позивачі вважаються такими, що
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11
у рівних частках, в тому числі на її
частку у праві спільної власності на
земельну ділянку на АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів спадкових
справ після смерті ОСОБА_12, ОСОБА_14,
померла ОСОБА_12 є спадкоємцем майна
після смерті ОСОБА_14, що посвідчується
свідоцтвом про право на спадщину, однак
спірна земельна ділянка не увійшла у
спадкову масу, так як частки померлих
співвласників ОСОБА_13, ОСОБА_14 у праві
спільної сумісної власності на землю
не були визначені. Із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_12 в межах шестимісячного строку
звернувся відповідач ОСОБА_8 на
підставі заповіту від 01.08.2008р., однак
листом Четвертої Львівської державної
нотаріальної контори від 23.06.2009р. йому
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на спірну земельну
ділянку до визначення можливої частки
померлої ОСОБА_12 у спільній сумісній
власності на землю (1/8), а також
переоформлення на ім'я останньої
часток співвласників, які померли
раніше.

Крім того, відповідач ОСОБА_10 як
власник квартири АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 з
підстав, передбачених ст. 120 ЗК України,
вказує на наявність у неї права на
оформлення у власність частини
земельної ділянки площею 0,1000 га на
АДРЕСА_1 в тому ж розмірі, що належала
попереднім власникам земельної
ділянки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Разом із тим, ні відповідач ОСОБА_8, ні
відповідач ОСОБА_10 не мають оформлених
правовстановлюючих документів на
частку у праві спільної власності на
земельну ділянку, у зв'язку з чим не
можуть вважатись на даний час
власником частини спірної земельної
ділянки. Жодних власних позовних вимог
на предмет спору вони в ході судового
розгляду не заявляли, у зв'язку з чим
суд не вбачає правових підстав для
поділу спірної земельної ділянки в
натурі із виділенням будь-кому із
відповідачів у власність належної їм
частини земельної ділянки (у цій
частині позов задоволенню не підлягає),
що однак не перешкоджає останнім у
подальшому оформити правовстановлюючі
документи на право власності на
належну їм частину спірної земельної
ділянки. Натомість жодних правових
перешкод для виділу частини земельної
ділянки із спільної сумісної власності
позивачам суд не вбачає. При цьому
права відповідачів, які претендують на
передачу їм у власність частини
земельної ділянки, не є порушеними,
оскільки останні приймали участь у
судовому розгляді, й вправі оформити
майнові права на частину земельної
ділянки, що залишилась після виділення
частки позивачів у натурі, на загальних
підставах. При цьому суд виходить із
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Частинами 1 і 2 ст. 370 ЦК
України визначено, що співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення (частини 1, 2 ст. 372 ЦК
України).

Згідно з частинами 1, 4, 5 ст. 89 ЗК України
земельна ділянка може належати на
праві спільної сумісної власності лише
громадянам. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Таким чином, частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Згідно з п. 224 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
03.03.2004р. № 20/5 і зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 03 березня
2004 року за № 283/8882, нотаріус може видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом чи за заповітом після смерті
одного з учасників спільної сумісної
власності лише після виділення
(визначення) частки померлого у
спільному майні.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається,
що під терміном «визначення часток»
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні.

Враховуючи вищенаведене, а також
вимоги позовної заяви про визначення
за позивачами та померлою ОСОБА_11
розміру земельних часток у праві
спільної власності на земельну ділянку
по 1/8 її частині за кожним, а також
відсутність підстав для відхилення від
рівності часток співвласників, такі
слід визнати рівними (по 1/8).

Крім того, як встановлено судом, що
підтверджується відмітками у
паспортах позивачів, частки останніх у
праві спільної сумісної власності на
землю після видачі їм державного акту
про право власності на землю вважалися
ними рівними (у паспорті зроблено
відмітку про передачу у власність
кожному із співвласників по 0,0125 га), що
можна розцінювати як домовленість між
співвласниками з приводу розміру їх
часток у спільній сумісній власності
на землю, оскільки проти цього
попередні співвласники квартири
АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 не заперечували.

Натомість, посилання відповідачів та
їх представників на положення ст. 42 ЗК
України (в ред. 1990р.) як підставу
відхилення від рівності часток
співвласників у праві спільної
власності на земельну ділянку суд
вважає необґрунтованим, оскільки,
по-перше, зазначене положення
стосується об'єктів права спільної
часткової власності, а не спільної
сумісної власності, по-друге, сторони у
справі є власниками квартир у будинку,
а не певних часток цього будинку, й
розмір часток квартир у процентному
співвідношенні до цілого будинку не
свідчить про право власності сторін на
відповідні частки будинку, внаслідок
чого відсутні правові підстави для
визначення розміру часток сторін у
праві спільної сумісної власності на
земельну ділянку пропорційно до
розміру їх часток у праві власності на
будинок на підставі ст. 42 ЗК України (в
ред. 1990р.).

Вирішуючи питання про виділ в натурі
частки позивачів у праві спільної
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га на АДРЕСА_1 суд виходить із
варіанту АДРЕСА_2 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1081
від 14.08.2013р., оскільки лише такий
варіант передбачає можливість виділу
частки позивачів в розмірі 5/8 зі
спільної сумісної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 205, 209, 212, 214-215
ЦПК України, ст.ст. 16, 357, 368, 370, 372, 1218,
1225-1226, 1268-1270 ЦК України, ст. 112 ЦК України
(в ред. 1963р.), ст.ст. 60, 61, 70, 71, ст. 89, 120 ЗК
України, ст. 42 ЗК України (в ред. 1990р.),
суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Визначити за ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та померлою ОСОБА_11 розмір
земельних часток у праві спільної
сумісної власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 по 1/8 частині
земельної ділянки за кожним.

Виділити в натурі ОСОБА_9, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 частку 5/8 у праві
спільної власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 розміром по
периметру в метрах, а саме: 11,40; 1,26; 3,05;
31,49; 29,67; 12,37; 17,53; 7,63; по будинку; по ганку;
1,33; 3,73(м) площею 612,50 кв.м. (синій колір в
таблиці графічної частини висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 1081 від 14.08.2013р.).

В спільному користуванні усіх
співвласників земельної ділянки
залишити частину земельної ділянки під
приміщенням коридору під літ І в
будинку та під ганком площею 20 кв.м.
(жовтий колір в таблиці графічної
частини висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1081
від 14.08.2013р.).

Частину земельної ділянки по периметру
в метрах, а саме: 6,34; 5,59; 8,05; 3,73; 1,33; по
ганку; по житловому будинку; 7,63; 17,53; 4,70;
9,13; 15,07(м) площею 367,50 кв.м. (зелений колір
в таблиці графічної частини висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 1081 від 14.08.2013р.) - залишити
співвласникам 3/8 частини земельної
ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_1.

В решті вимог - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_10, ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_2 з кожного по 11,37 грн. сплачених
судових витрат у справі.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
Мармаш В.Я.