Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/610/14
Головуючий у 1 інстанції Смолка
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 05 грудня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу

В С Т А Н О В
И Л А:

У червні 2013 року ПАТ «РОДОВІД БАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В позові зазначало, що 25.06.2007 р. між ВАТ
«РОДОВІД БАНК», найменування якого
було змінено 17.09.2008 р. на ПАТ «РОДОВІД
БАНК», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 34.2/АА-072.07.2.

Банк відкрив позичальнику
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 27 400 доларів США терміном
по 25.06.2014 р. включно, кредит було видано
з встановленням процентної ставки в
розмірі 12,5% річних, а з 26.08.2008 р. у зв'язку
з укладенням додаткової угоди до
кредитного договору розмір процентної
ставки встановлено 14,5 % річних.

04.06.2008 р. позичальнику було видано
кредитні кошти з розмірі 1 865,28 доларів
США на сплату страхових платежів
згідно з договорами страхування
автомобіля, що є предметом застави.

ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно частково
погашати заборгованість за кредитами у
розмірі 326 доларів США, сплачувати
банку нараховані проценти за
користування кредитом, надавати
встановлені договором кредиту будь-які
документи, обов'язковість яких
передбачена пунктами 3.6,3.11,3.12 Договору.

Відповідно до п.5.2. Кредитного договору
банк передбачив право у разі
недотримки позичальником умов
договору вимагати дострокового його
розірвання, повернення одержаних
кредитів, сплати нарахованих
процентів, відшкодування збитків,
заподіяних банку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
позичальником кредитного договору. За
порушення строків повернення кредитів
чи сплати процентів позичальник
зобов'язався сплачувати банку за
кожний день пеню у розмірі подвійної
процентної ставки, встановленої у п.1.5
цього договору від суми простроченого
платежу.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 між AT «РОДОВІД ЗАНК» та ОСОБА_2
було укладено договір застави
транспортного засобу, а між AT «РОДОВІД
БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір
поруки.

ОСОБА_2 не виконав умови кредитного
договору і станом на 16.05.2013 р. виникла
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 18 410,98 доларів США. Вказана
сума складалася з 6119,28 доларів США
поточної заборгованості за кредитом,
8475,90 доларів США простроченої
заборгованості за кредитом, 3815,80
доларів США простроченої
заборгованості за процентами та
34073,12грн., що складається з 20977,47грн. пені
за прострочення кредиту, 8909грн. пені за
прострочення процентів, 2169грн.3
відсотка річних нарахованих за
прострочення кредиту, 921,75грн. 3
відсотка річних за прострочення
процентів, 1095,04грн.штрафу.

У серпні 2013 р. позивач зменшив розмір
позовних вимог, зазначивши, що під час
судового розгляду справи
позичальником сплачено прострочену
заборгованість по кредиту і по
процентам у сумі 18 706,69 доларів США, тому
позивач просив суд стягнути з
відповідача тільки суму нарахованої
пені за прострочення кредиту у розмірі
20977,47 грн., пеню за прострочені проценти
- 8909,00 грн.; 3% річних за прострочення
кредиту - 2169,86 грн., 3% річних за
прострочення процентів - 921,75 грн., штраф
- 1095,04 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 05 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 24 345,00 грн. та судовий збір у
сумі 243,45 коп. В решті позовних вимог
відмовлено.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог банку про стягнення
заборгованості з ОСОБА_3 рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржене, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позову
відмовити, одночасно просить вирішити
питання щодо зменшення розміру
неустойки (пені та штрафу), що підлягає
стягненню.

В засідання апеляційного суду
представник позивача, будучи належно
та своєчасно повідомленим про час та
місце судового засідання, що
підтверджується наявним в справі
рекомендованим поштовим повідомленням
про вручення судової повістки про
виклик, не з'явився. До апеляційного
суду надано заяву з проханням
розглянути справу без участі
представника. Судова колегія на місці
ухвалила про можливість розглядати
справу за відсутності представника
позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_4,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

25.06.2007 р. ВАТ «РОДОВІД БАНК»,
правонаступником якого у зв'язку із
зміною найменування з 17.09.2008 р. є
позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК», та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
34.2/АА-072.07.2.

За цим договором позивач відкрив
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію на загальну суму 27 400 доларів США
терміном по 25.06.2014 р. включно під 12,5%
річних.

26.08.2008 р. укладено додаткову угоду до
кредитного договору про збільшення
розміру процентної ставки до 14,5 %
річних.

За умовами договору 04.06.2008 р.
позичальнику було видано кредитні
кошти з розмірі 1 865,28 доларів США на
сплату страхових платежів згідно з
договорами страхування автомобіля, що
є предметом застави за відповідним
договором.

ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно частково
погашати заборгованість за кредитами у
розмірі 326 доларів США, сплачувати
банку нараховані проценти за
користування кредитом, надавати
встановлені договором кредиту будь-які
документи, обов'язковість яких
передбачена пунктами 3.6,3.11,3.12 договору.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору
банк передбачив право у разі
недотримки позичальником умов
договору вимагати дострокового його
розірвання, повернення одержаних
кредитів, сплати нарахованих
процентів, відшкодування збитків,
заподіяних банку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
позичальником кредитного договору. За
порушення строків повернення кредитів
чи сплати процентів позичальник
зобов'язався сплачувати банку за
кожний день пеню у розмірі подвійної
процентної ставки, встановленої у п.1.5
цього договору від суми простроченого
платежу.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 між правопопередником позивача
AT «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_2 25.06.2007р. за №
34.2/АА-072.07.2 було укладено нотаріально
посвідчений договір застави
транспортного засобу.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 між правопопередником позивача
AT «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 25.06.2007р. було
укладено договір поруки.

Станом на час пред'явлення позову 16.05.2013
р. у відповідача ОСОБА_2 виникла
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 18 410,98 доларів США. Вказана
сума складалася з 6119,28 доларів США
поточної заборгованості за кредитом,
8475,90 доларів США простроченої
заборгованості за кредитом, 3815,80
доларів США простроченої
заборгованості за процентами та
34073,12грн., що складається з 20977,47грн. пені
за прострочення кредиту, 8909грн. пені за
прострочення процентів, 2169грн.3
відсотка річних нарахованих за
прострочення кредиту, 921,75грн. 3
відсотка річних за прострочення
процентів, 1095,04грн.штрафу.

У зв'язку із сплатою відповідачем
ОСОБА_2 у серпні 2013 р. простроченої
заборгованості за кредитом і
процентам у сумі 18 706,69 доларів США
позивачем зменшено позовні вимоги та
позивач просив стягнути з відповідача
суму нарахованої пені за прострочення
кредиту у розмірі 20977,47 грн., пеню за
прострочені проценти - 8909,00 грн.; 3%
річних за прострочення кредиту - 2169,86
грн., 3% річних за прострочення
процентів - 921,75 грн., штраф - 1095,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції ухвалив рішення, яке
не у повному обсязі відповідає вимогам
ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності,
обґрунтованості рішення суду,
встановлення наявності обставин на
підтвердження вимог і заперечень та
застосування до спірних правовідносин
належних норм матеріального права.

Статтею 548 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Закон
дозволяє сторонами домовитись про
зміну розміру неустойки у бік її
зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має
право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність з розміром
основного зобов'язання.

При цьому розмір заборгованості та
штрафних санкцій, їх співмірність,
обставини, які дають суду право
застосувати або не застосувати ч. 3 ст.
551 ЦК України, є фактичними обставинами
справи, встановлення яких судом
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є
обов'язковою умовою при розгляді
справи та ухваленні судового рішення у
справі про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що під час
розгляду справи у суді першої
інстанції відповідачам не було
роз'яснено їх права та обов'язки
відносно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
ОСОБА_2 посилався на вказані норми
закону. Навів такі фактичні обставини
та надав відповідні документи, що
підтверджують тяжкі хвороби та
перебування на стаціонарному
лікуванні, зокрема за період 2012 - 2013,
відсутність заборгованості за
кредитом та процентами на час
ухвалення рішення.

Колегія суддів бере до уваги
роз'яснення п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» N 5 від 30.03.2012. Де, зокрема
сказано, що істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

У даній справі істотними обставинами
суд визнає повне виконання кредитного
зобов'язання боржником зі сплати
кредиту та відсотків за договором.
Іншими інтересами, які заслуговують на
увагу є незадовільний стан здоров'я
боржника та необхідність лікування.

Виходячи з викладеного та у
відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 551
ЦК України, діючи на виконання
загальних засад цивільного
законодавства щодо справедливості,
добросовісності та розумності,
враховуючі наявність обставин, які
дозволяють дійти висновку про
зменшення розміру неустойки, колегія
суддів вбачає підстави для зменшення
її розміру до 2200грн.

Позовні вимоги банку про стягнення 3%
річних за прострочення кредиту 2169,86
грн., 3% річних за прострочення
процентів - 921,75 грн. у порядку ст. 625 ЦК
України суд першої інстанції
безпідставно визнав такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За укладеним сторонами кредитним
договором (п. 1.5) встановлений інший
розмір процентів (а.с.23), а тому відсутні
передбачені вказаною нормою
матеріального права підстави для
стягнення цих сум з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про
незастосування строків позовної
давності до суми заборгованості за
кредитом та процентами не спростовують
рішення суду, оскільки у цій частині
суд першої інстанції взяв до уваги
визнання позову відповідачем ОСОБА_2 та
погашення вказаної частини
заборгованості під час розгляду справи
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність доказів отримання ОСОБА_2
вимоги банку про дострокове погашення
суми богу у зв'язку з порушенням умов
кредитного договору спростовані
доказами, наявними у матеріалах справи,
належно оціненими судом. Зокрема у
справі є вимога банку до ОСОБА_2 від
27.03.2013р. про погашення заборгованості в
строк до 30.04.2013р., яка належним чином
вручена останньому 06.04.2013р. (а.с.20).

Доводи апелянта щодо відсутності його
особистого підпису у поштовому
повідомленні про вручення вимоги
відхилені, виходячи з наступного.

За Правилами поштового зв'язку,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009р. № 270
підпис отримувача передбачається на
повідомленнях про вручення судової
повістки.

У даному випадку вручено вимогу банку,
на яку не розповсюджуються вимоги щодо
вручення судових повісток.

Згідно п. 106 цих Правил під час вручення
фізичній особі реєстрованого
поштового відправлення, виплати коштів
за поштовим переказом з повідомленням
про вручення працівник поштового
зв'язку на підставі пред'явленого
одержувачем документа, що посвідчує
особу, зазначає на бланку повідомлення
про вручення його прізвище.

Тобто, особистий підпис отримувача на
такому повідомленні не передбачений
Правилами поштового зв'язку. Тому
наявне у справі поштове повідомлення
про вручення з відміткою пошти про
вручення його ОСОБА_2 є належним
документом.

Вказані обставини апелянтом не
спростовані.

Довід апеляційної скарги, що вказане
поштове відправлення не містило вимоги
банку є неприйнятним, оскільки
всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України не
підтверджено жодним доказом.

Доводи апеляційної скарги стосуються у
тому числі питання незастосування
судом першої інстанції строку позовної
давності, який відповідач вважає таким,
що сплив за відсутності у позивача
поважних причин його пропуску.

Вказаний довід не знайшов
підтвердження під час апеляційного
розгляду і є спростованим з
урахуванням правової позиції
Верховного Суду України від 20.11.2013р. у
справі №6-126цс13, яку суд бере до уваги
відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У даній справі строк позовної давності
не може вважатися таким, що сплив,
виходячи з обставин та підстав,
наведених вище у цій ухвалі.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, ухвалив рішення, яке не у
повному обсязі відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі, яким
рішення у вказаній частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог банку про стягнення з ОСОБА_2
неустойки у розмірі 2200грн. у порядку ч. 3
ст. 551 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 05 грудня 2013 року у цій
справі в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_2 у розмірі 24345грн. скасувати і
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» в погашення неустойки 2200грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: