УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачук О.С., суддів:
Висоцької В.С. Гримич М.К.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Ратнівського районного суду
Волинської області від 26 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 23 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Вимоги позивач обґрунтовував тим, що на
підставі кредитного договору від 10
жовтня 2006 року банк надав відповідачу
кредит на суму 7 900 грн на придбання
певного виду майна, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
сумі 5% річних. Однак, ОСОБА_4 узятих на
себе зобов'язань по поверненню
кредитних коштів не виконує, у зв'язку з
чим станом на 26 квітня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 8
719 грн 34 коп., яку відповідач
добровільно не погашає.

Рішенням Ратнівського районного суду
Волинської області від 26 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 23 серпня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивач ПАТ «Дельта
Банк» пропустив трирічний строк
звернення до суду за захистом свого
порушеного права.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2006 року
між ТОВ «Комерційний банк «Дельта»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав відповідачу кредит на суму 7
900 грн на придбання певного майна, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у сумі 5% річних, зі строком
повернення не пізніше 09 жовтня 2007 року.

Згідно п.10.1 договір набуває чинності з
дати його підписання сторонами та діє
до повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором.

Відповідно до договору держатель
картки зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу,
складові якого зазначаються в тарифах.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим, за розрахунком позивача,
станом на 26 лютого 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 8 719 грн 34 коп.,
яка складається з тіла кредиту у
розмірі 6 114 грн 47 коп., заборгованості
за відсотками - 124 грн 67 коп. та
заборгованості за комісіями - 2 480 грн 20
коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судових засіданнях судів
першої та апеляційної інстанцій участі
не брав і заяву про застосування строку
позовної давності не подавав, а тому у
судів попередніх інстанцій не було
правових підстав для застосування
такого строку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу позовної давності суди
попередніх інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
звернули уваги на те, що у матеріалах
справи відсутня заява відповідача про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним порушена до ухвалення
рішення місцевого суду.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року, яка,
відповідно до положень статті 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

При цьому, пославшись на п.31 Постанови
№ 5 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди не звернули увагу на те, що
зазначеним пунктом роз'яснюється
застосування ч.13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», проте
положення Закону, що застосовані
судами до правовідносин, що виникли між
сторонами, містяться в ч.11 цієї статті,
яка регламентує здійснення кредитором
своїх прав та обов'язків в позасудовому
та досудовому провадженні.

Таким чином, судами
обох інстанцій при розгляді позовних
вимог не повно з'ясовані обставини
справи і не надано їм належної оцінки, а
з'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору, за таких обставин рішення судів
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених 338 ЦПК України, з
передачею справи на розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336,
338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 26 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 23 серпня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук судді:
В.С. Висоцька
М.К.
Гримич
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова