22-ц/775/1347/2014(м)
263/9647/13-ц

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування жилим приміщенням та вселення, з участю третьої особи відділу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю.

Виділено ОСОБА_3 у користування в домоволодінні № 9 по вулиці Ладигіна в м. Маріуполі житлові кімнати літ. 1-3, 1-5, та 1-4 площею 15,8 м2, 13,9 м2 та 8,2 м2 відповідно, літню кухню літ. В-1, гараж літ. Г-1, сарай-мансарду літ. В/м, сарай-мансарду літ. Г/1, а ОСОБА_2 житлову кімнату літ. 1-7 площею 21,3 м2. Коридор літ. 1-1, санвузол літ. 1-2, кухню літ. 1-6, душову літ. З-1, вбиральню літ. Ж-1, сарай літ. Е-1, замощення та огорожу залишено в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Вселено ОСОБА_3 у домоволодіння № 9 по вулиці Ладигіна в м. Маріуполі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи порядок користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні порядку користування спірним жилим приміщенням права його співвласників порушені не будуть.

З таким висновком суду не погодитися не можна.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Отже, у звязку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обовязок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо користування спільним майном з іншим власником.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27 листопада 2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2009 року належить 5/6 частин домоволодіння № 9 по вулиці Ладигіна в м. Маріуполі, а власником 1/6 частини цього домоволодіння є відповідачка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З технічного паспорту на будинок № 9 по вулиці Ладигіна в м. Маріуполі вбачається, що цей будинок складається з трьох суміжних кімнат літ. 1-3, 1-5, та 1-4 площею 15,8 м2, 13,9 м2 та 8,2 м2 відповідно перша з яких є прохідною та які виділені позивачеві, а також окремої житлової кімнати літ. 1-7 площею 21,3 м2 виділеної судом відповідачці. Житлова площа будинку складає 59,2 м2 (а.с. 11-16).

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Як зазначено в ст. 63 цього ж Кодексу, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Частиною 7 статті 8 ЦПК України передбачено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Як зазначено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки кімната площею 21,3 м2, яка виділена відповідачці за рішенням суду, не є прохідною та складає окреме житлове приміщення і є більшою від належної їй частки у жилій площі спірної квартири (9,87 м2), зазначена кімната може бути виділена їй в користування за рішенням суду, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також є безпідставними і доводи скарги щодо відсутності спору між сторонами стосовно порядку користування спірним будинком, оскільки спростовані допитаними судом першої інстанції свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що відповідачка перешкоджає позивачеві користуватися належним будинком.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Тому апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді