Справа № 464/3881/13
Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/208/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів - Струс Л.Б., Мацея М.М.

секретар - Іванова О.О.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 15 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2, Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» та автора газети «Голос
України» ОСОБА_6 про спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди. З
посиланням на ст. ст. 16, 23, 277 ЦК України,
ст.ст. 26, 37 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні», п.п. 5, 9, 15, 27 постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи» №1 від 27.02.2009 року просив визнати
недостовірною інформацію, поширену
Державним підприємством «Редакція
газети «Голос України», автором газети
«Голос України» ОСОБА_6 та ОСОБА_2
стосовно ОСОБА_4 в газеті «Голос
України» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме:
«Рейдерське захоплення було здійснено
у березні 2009 року під керівництвом
одного із співзасновників ТОВ «ОКТАНТ»
ОСОБА_4. Його мета - передача нікчемним
правочином в оренду майна ТОВ «Октант»
та доведення його до банкрутства».
Зобов»язати Державне підприємство
«Редакція газети «Голос України»,
автора газети «Голос України» - ОСОБА_6
та ОСОБА_2 спростувати визнану судом
недостовірною інформацію стосовно
ОСОБА_4, шляхом опублікування у
найближчому випуску газети «Голос
України» в межах місячного терміну
після набрання рішенням суду законної
сили повідомлення про спростування
поширеної недостовірної інформації.
Стягнути солідарно з Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України», автора газети «Голос
України» - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 завдану моральну шкоду за
приниження честі та ділової репутації
у розмірі 20 000 грн. та стягнути судові
витрати.

12.06.2013 року ОСОБА_4 подав заяву про
відмову від позову в частині позовних
вимог до Редакції газети «Голос
України» та в цій частині просив
провадження закрити (а.с.55).

Ухвалою Сихівського районного
суду м. Львова від 14 червня 2013 року
прийнято відмову позивача ОСОБА_4 від
позовних вимог до Державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» та провадження в цій частині
закрито.

Рішенням Сихівського районного
суду м. Львова від 15 серпня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
недостовірною інформацію, повідомлену
ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_4 та опубліковану
в газеті «Голос України» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме «Рейдерське
захоплення було здійснено у березні 2009
року під керівництвом одного із
співзасновників ТзОВ «ОКТАНТ» ОСОБА_4.
Його мета - передача нікчемним
правочином в оренду майна ТзОВ
«Октант» за доведення його до
банкрутства». Зобов»язано ОСОБА_2 не
пізніше місяця з дня набрання рішенням
законної сили спростувати в газеті
«Голос України» зазначену
недостовірну інформацію, повідомлену
ним та опубліковану в газеті «Голос
України» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2». Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн. та 137 грн. 64 коп.
судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає
його незаконним та необґрунтованим,
ухваленим без повного з»ясування
обставин, що мають значення для справи,
а також у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Просить рішення суду в частині
задоволених позовних вимог скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
повністю. Мотивує тим, що інтерв»ю
ОСОБА_2 опубліковане в газеті «Голос
України» НОМЕР_1 не порушує особистих
немайнових прав позивача ОСОБА_4,
оскільки даючи інтерв»ю він намагався
прояснити ситуацію навколо
резонансної на той час теми «силового
захоплення бази відпочинку «Захар
Беркут». Публікація статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в газеті «Голос України»
була викликана численними надуманими
повідомленнями, які з»явились в мережі
Інтернет про ніби то рейдерське
захоплення туристичного комплексу
«Захар Беркут» під керівництвом
колишнього директора ТзОВ «Октант»
ОСОБА_2 У той же час ОСОБА_2 не
організовував, не здійснював і не
керував «силовими рейдерськими
захопленнями туристичного комплексу
«Захар Беркут», так як станом на
грудень 2012 - січень 2013 року обіймав
посаду генерального директора ТзОВ
«Октант», якому на праві власності
належала база відпочинку «Захар
Беркут». Вважає, що заява ОСОБА_2 в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» про нікчемність
правочину відповідає дійсності, що
підтверджується численними судовими
рішеннями. Щодо рейдерського
захоплення туристичного комплексу
«Захар Беркут» у березні 2009 року під
керівництвом одного із
співзасновників ТОВ «ОКТАНТ» ОСОБА_4 і
доведення до банкрутства, то апелянт
зазначає, що з часу усунення ОСОБА_2 від
керівництва товариством ініціюється
процедура банкрутства ТзОВ «Октант»,
про що свідчить долучена до позову
копія ухвали господарського суду
Львівської області від 23.10.2009 року про
порушення провадження у справі №27/145
про банкрутство ТзОВ «Октант». Суд
першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2
давав інтерв»ю газеті «Голос України»
саме як генеральний директор ТзОВ
«Октант», а не фізична особа, тому позов
мав бути пред'явлений до ТзОВ «Октант»,
а не до фізичної особи ОСОБА_2
Відповідачем у випадку поширення
інформації, яку подає посадова чи
службова особа при виконанні своїх
посадових (службових ) обов'язків, є
юридична особа. Суд першої інстанції не
дав належної правової оцінки тому, що
редакція газети «Голос України» у
місячний строк з дня отримання вимоги
від позивача відповідно до ст. 37 Закону
України «Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні»
опублікувала відповідне спростування,
про що в матеріалах справи є належні
докази - примірник газети «Голос
України» НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Відтак дане спростування було поширене
серед невизначеного кола осіб.
Зазначає, що підстав для відшкодування
моральної шкоди також не було, оскільки
позивачем не було надано суду належних
розрахунків такої шкоди.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою представник апелянта доводи
такої підтримав.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечив. Вважає
рішення суду законним та
обґрунтованим. Просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст. 213
ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем доведено, що відповідачем
ОСОБА_2 стосовно нього - позивача, була
поширена недостовірна інформація, яка
характеризує його з негативної
сторони, зокрема, обвинувачення у
вчиненні рейдерства, передачі
нікчемним правочином в оренду майна
ТОВ «Октант» та доведення його до
банкрутства. Поширення недостовірної
інформації, шляхом опублікування в
газеті «Голос України», надало доступ
до неї необмеженому колу осіб та
принизило честь та ділову репутацію
ОСОБА_4 Такими своїми діями відповідач
порушив особисті немайнові права
ОСОБА_4 З вини відповідача ОСОБА_2,
умисним приниженням честі і ділової
репутації позивача, йому була
заподіяна моральна шкода, яка знайшла
своє вираження у пережитому
психологічному стресі, душевних
стражданнях, які він зазнав у зв'язку з
приниженням його честі та погіршення
ділової репутації.

Проте з такими висновками колегія
суддів не погоджується виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог ст. 277 ЦК
України фізична особа, особисті права
якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім'ї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування
цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Поширювачем інформації,
яку подає посадова чи службова особа
при виконанні своїх посадових
(службових) обов'язків, вважається
юридична особа, у якій вона працює.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено у друкованих або
інших засобах масової інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
у тому ж засобі масової інформації в
порядку, встановленому законом.

Спростування недостовірної
інформації здійснюється незалежно від
вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абз. 5, 6 п. 15 постанови №1
від 27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності, честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені);
негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка
в особистому, суспільному чи
політичному житті тощо) і яка, на думку
позивача, порушує його право на повагу
до гідності, честі чи ділової
репутації.

При цьому згідно з положеннями
вищезазначеної статті, роз'яснень
наданих у постанові №1 від 27.02.2009 року
та статті 10 ЦПК України обов»язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Матеріалами справи встановлено та не
заперечується сторонами, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «Голос
України» НОМЕР_1 опубліковано статтю
«ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої є
відповідач ОСОБА_6 Стаття стосувалася
ситуації, що склалася наприкінці 2012
року довкола бази відпочинку «Захар
Беркут», що знаходиться в с. Волосянка
Сколівського району Львівської
області та викладена у формі інтерв'ю з
генеральним директором TOB «Октант» -
відповідачем ОСОБА_2, де останній
зазначив наступне: «Рейдерське
захоплення було здійснено у березні 2009
року під керівництвом одного із
співзасновників TOB «ОКТАНТ» ОСОБА_4.
Його мета - передача нікчемним
правочином в оренду майна TOB «Октант»
та доведення його до банкрутства»
(а.с.9).

Зазначену інформацію ОСОБА_4 вважає
недостовірною та просить її
спростувати та відшкодувати йому
моральну шкоду.

05.02.2013 року ОСОБА_4 звернувся до
редакції газети «Голос України» та
автора ОСОБА_6 та 08.02.2013 року до ОСОБА_2 з
письмовими вимогами про спростування
вищенаведеної недостовірної
інформації поширеної про нього
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «Голос
України» НОМЕР_1, шляхом опублікування
спростування у найближчому виписку
газети «Голос України» в межах
місячного терміну (а.с.10-15, 24-28).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у відповідності до
вимог ст. 37 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні", редакція газети
«Голос України» опублікувала
спростування фрагменту інтерв'ю з
ОСОБА_2 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» НОМЕР_2, а
саме визнано недостовірною інформацію:
«Рейдерське захоплення було здійснено
у березні 2009 року під керівництвом
одного із співзасновників TOB «ОКТАНТ»
ОСОБА_4. Його мета - передача нікчемним
правочином в оренду майна TOB «Октант»
та доведення його до банкрутства»
(а.с.52). Редакція газети «Голос України»
повідомила позивача про публікацію
спростування рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.58).

Таким чином, колегія суддів звертає
увагу на те, що на час ухвалення судом
першої інстанції судового рішення
право позивача було відновлено особою,
на яку законом покладено обов'язок
спростувати недостовірну інформацію, а
саме відповідачем Державним
підприємством «Редакція газети «Голос
України» у добровільному порядку у
спосіб та строк передбачений Законом
України «Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні».

Відповідно до ст. 37 згаданого Закону
громадяни, юридичні особи і державні
органи, а також їх законні
представники мають право вимагати від
редакції друкованого засобу масової
інформації опублікування ним
спростування поширених про них
відомостей, що не відповідають
дійсності або принижують їх честь та
гідність.

Якщо редакція не має доказів того, що
опубліковані нею відомості
відповідають дійсності, вона
зобов'язана на вимогу заявника
опублікувати спростування їх у
запланованому найближчому випуску
друкованого засобу масової
інформації або опублікувати його за
власною ініціативою.

Редакція відмовляє в публікації
спростування, якщо спростування: 1)
порушує положення статті 3 цього
Закону; 2) суперечить рішенню або вироку
суду, які набрали чинності; 3) є
анонімним.

Редакція може відмовити в публікації
спростування, якщо спростування: 1)
стосується відомостей, які нею вже
спростовано; 2) надійшло з вимогою
заявника опублікувати його пізніше,
ніж через рік з дня публікації
відомостей, що спростовуються.

Редакція зобов'язана в строк, що не
перевищує одного місяця з дня
надходження вимоги, опублікувати
спростування і письмово повідомити
заявника про строк і час публікації
спростування у разі затримки або про
відмову в його публікації, зазначивши
підстави відмови.

Відтак, колегія суддів погоджується з
мотивами апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не дав належної
правової оцінки тому, що редакція
газети «Голос України» у місячний
строк з дня отримання вимоги від
позивача відповідно до ст. 37 Закону
України «Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні»
опублікувала відповідне спростування,
про що в матеріалах справи є належні
докази - примірник газети «Голос
України» НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Враховуючи наведене, районний суд
прийшов до невірного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову про визнання недостовірною
інформації, повідомленої ОСОБА_2
стосовно ОСОБА_4 та опублікованої в
газеті «Голос України» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме «Рейдерське
захоплення було здійснено у березні 2009
року під керівництвом одного із
співзасновників ТзОВ «ОКТАНТ» ОСОБА_4.
Його мета - передача нікчемним
правочином в оренду майна ТзОВ
«Октант» за доведення його до
банкрутства» та спростування
недостовірної інформації.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, а межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Вимоги позивача про відшкодування
моральної шкоди не підтверджені
належними засобами доказування. Тому
колегія суддів вважає, що для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди не має
достатніх підстав.

Враховуючи викладене, рішення
районного суду, як таке, що не
відповідає вимогам матеріального
права в силу вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України залишатися в законній силі не
може і підлягає скасуванню з
ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6 про визнання недостовірною
інформації, спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307, п.1,4 ч. 1 ст. 309, ч. 2
ст. 314 , 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 15 серпня 2013 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6 про визнання недостовірною
інформації, спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту проголошення, може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:
Струс Л.Б.

Мацей М.М.