АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1351/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/406/14
Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М., Одринської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк "Приват
Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. В обґрунтування
доводів позовних вимог посилалось на
те, що 09.02.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит
на суму 1000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У
порушення норм закону та умов
кредитного договору ОСОБА_2
зобов'язання за договором належним
чином не виконав у зв'язку з чим станом
на 31.08.2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 23 366,89 грн.
Ураховуючи викладене, ПАТ КБ
"ПриватБанк" просило позовні вимоги
задовольнити та стягнути з відповідача
вказану суму заборгованості.

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "Приват Банк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просив рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Банку в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що висновки
суду першої інстанції про застосування
строків позовної давності до спірних
правовідносин є необґрунтованими.
Вважає, що кредитні зобов'язання
відповідача не припинились, оскільки
не виконані ним, а тому позовна
давність ПАТ КБ «Приватбанк» для
звернення до суду із вимогами про
стягнення заборгованості не пропущена.
Крім того, судом не враховано те, що на
підставі умов договору, що укладений
між сторонами, строк дії картки та
строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає за наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач належним чином не
виконував взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, порушував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
виникла заборгованість перед банком,
проте позивач звернувся до суду з
пропуском строку позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 №
б/н від 09 лютого 2007 року, Умов та правил
надання банківських послуг, Тарифів,
які разом складають кредитний договір,
ЗАТ «КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», Банк надав ОСОБА_2 кредит
на суму 1000 гривень шляхом
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, відкриту на ім'я
відповідача відповідно до Умов в
установі банку - зі сплатою 36,00 % річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом (а.с.8 - 12).

Згідно з наданим банком розрахунком
заборгованість ОСОБА_2 перед Банком
станом на 31.08.2013 року становить 23 366,89
грн., яка складається з: заборгованості
за кредитом у розмірі 6 710,85 грн.,
заборгованості по сплаті процентів за
користування кредитом у розмірі 11 793,20
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 3273,94 грн.; 500 грн.
- штраф (фіксована частина), 1088,90 грн. -
штраф (процентна складова).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
згідно з вказівками закону, договору. У
відповідності з укладеним договором та
ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Як вбачається з матеріалів справи на
підставі заяви ОСОБА_2 06.03.2007 року
Банком на ім'я ОСОБА_2 був відкритий
рахунок і йому була видана кредитна
картка "Універсальна" НОМЕР_1 із
зазначеним на ній строком дії до 02.2010
року. В подальшому кредитний ліміт був
збільшений.

Згідно п. 2 Умов мінімальним
обов'язковим платежем визначений
розмір боргових зобов'язань, які
щомісячно повинен сплачувати
держатель платіжної картки. Вказаний
платіж розраховується як сума
Овердрафту та сума щомісячного
платежу, який складається з
нарахованих до сплати відсотків та
частини заборгованості по кредиту.

Згідно п. 6.5 Умов відповідач
зобов'язувався погашати
заборгованість по кредиту, по
відсотках за користування ним, по
перевищенню платіжного ліміту, а також
сплачувати комісію, згідно умов,
визначених договором.

Відповідно п.п. 3.1.1 пункту 3 Правил
користування платіжною карткою
передбачено, що строк дії картки
вказаний на картці (місяць та рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Відповідно до наданого позивачем
тарифу на обслуговування платіжних
карток, обов'язковий мінімальний
щомісячний платіж (7% залишку
заборгованості на кінець звітного
періоду але не менш ніж 50 грн.) повинен
був здійснюватися щомісячно, по 25
число місяця, наступного за звітним.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку вбачається, що останній
платіж за договором відповідачем
здійснено в листопаді 2008 року, а до суду
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 06.11.2013
року (а.с.1, 5).

За таких підстав, саме з часу
нездійснення відповідачем чергового
платежу (грудень 2008 року) почався
відлік строків загальної позовної
давності, оскільки з настанням строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором позивач дізнався чи повинен
був дізнатися про порушення свого
права.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції правильно визначив характер
правовідносин, що виникли між
сторонами, з'ясував обставини, що мають
значення для розгляду справи та з
урахуванням вищенаведених норм права,
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для застосування строку
позовної давності і відмови у
задоволенні позову.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією, зазначеною у постанові
Судової палати у цивільних справах
Верховного суду України від 06
листопада 2013 року № 6-116цс13.

Доводи апелянта стосовно того, що
сторони у письмовій формі домовилися
про збільшення строку позовної
давності стосовно виконання умов
договору і визначили його строком дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, який відкривається на
невизначений термін, не приймається
колегією суддів, оскільки договір щодо
збільшення позовної давності має
укладатися в письмовій формі.
Зазначення в заяві позичальника від 09
лютого 2007 року про ознайомлення та
згоду відповідача з умовами надання
споживчого кредиту не свідчить про
укладення між сторонами договору про
збільшення позовної давності у
письмовій формі, умови і правила
надання банківських послуг, що
прикладені позивачем до заяви
позичальника, не підписані
відповідачем, як це вимагає ст. 207 ЦК
України.

Доводи апелянта стосовно того, що
правовідносини між сторонами тривають
до повного погашення кредиту, а
оскільки кредит не повернутий, то строк
позовної давності не може вважатися
пропущеним, не приймаються колегією
суддів у зв'язку із тим, що вони
суперечать умовам договору. Вказівка в
договорі на його дію до повного
виконання договору не змінює
встановлений договором строк і не
відповідає положенням статті 252 ЦК
України про те, що термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що висновки місцевого суду про
наявність правових підстав для відмови
у задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
При встановленні фактичних обставин
справи судом першої інстанції норми
процесуального права не порушені.

Доказів, надання яких могло б вплинути
на правильність вирішення справи, та
які б спростовували правильність
висновків суду першої інстанції або
свідчили про наявність обставин, що
дійсно мають суттєве значення для
правильного вирішення справи,
апелянтом суду апеляційної інстанції
не надано.

Доводи апелянта стосовно порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права не підтверджені
матеріалами справи.

Інші доводи не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції і підстав для скасування
оскаржуваного рішення не містять.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення без змін рішення
суду.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1,
ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя
О.Ю. Кузнєцова

Судді:
Л.М. Хіль

Т.В. Одринська