Справа № 459/2-1240/09
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/113/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 29 грудня 2009
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позов Публічного акціонерного
товариства „Комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та в
рахунок погашення заборгованості за
Кредитним договором №СGН0GК00240176 від
27.05.2005 року в розмірі в розмірі 79 995 грн.
28 коп. звернуто стягнення на предмет
іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4 (в подальшому - „спірна
квартира"), - шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем, з отримання витягу
Державного реєстру прав власності, а
також з надання ПАТ КБ «ПриватБанку»
всіх повноважень , необхідних для
здійснення продажу .

Виселено ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які
зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС України м.Червонограда.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на
користь ПАТ „КБ „ПриватБанк" (в
подальшому - „Банк") 656 грн. 05 коп.
судового збору та 30 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи (а.с. 49-50).

Дане рішення оскаржила відповідачка
ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
неправильне застосування норм
матеріального права.

Посилаючись на те, що вона з іншим
відповідачем, ОСОБА_4, з 1991 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі, за
час якого ними 27.05.2005 року було куплено
спірну квартиру, вважає, що ця квартира
є спільною сумісною власністю їхнього
подружжя і вона є її співвласником,
однак своєї згоди на укладення
договору іпотеки, який було укладено
27.05.2005 року між Банком і ОСОБА_4, згідно
якого спірну квартиру було передано в
іпотеку Банку, вона не давала.

Стверджує, що відповідачі письмової
вимоги про виконання порушеного
зобов'язання, яка передбачена ст. 35
Закону України «Про іпотеку», від Банку
не отримували.

Вважає, що судом неправомірно не
наведено у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення розрахунки, з
яких він виходив при задоволенні вимог
Банку, а також „механізму нарахування
такої заборгованості" (а.с. 85-86).

Відповідачі (в т.ч. - і апелянт),
будучи тричі своєчасно належним чином
повідомленими про час і місце
апеляційного розгляду справи, в т.ч. - і
про судове засідання призначене на
13.01.2014 року (а.с. 94-96, 102-103, 107-109), в суд не
з'явилися і про причини своєї неявки
суд не повідомили, що (у відповідності
до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, Банк подав до суду апеляційної
інстанції нотаріально засвідчену
копію заяви ОСОБА_3, посвідченої 25.05.2005
року нотаріусом, якою вона дала „свою
згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_4
квартири за АДРЕСА_1., за ціну і на
умовах на його розсуд та на передачу її
у іпотеку на умовах йому відомих" (а.с.
110).

Відтак доводи апеляційної скарги
стосовно того, що апелянт не давала
своєї згоди на укладення договору
іпотеки (який було укладено 27.05.2005 року
між Банком і ОСОБА_4, згідно якого
спірну квартиру було передано в
іпотеку Банку), є надуманими і до уваги
прийматися не можуть.

Відповідно до резолютивної частини
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2002 року по справі № 15-рп/2002,
право особи (громадянина України,
юридичної особи тощо) на звернення до
суду за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Таким чином, звернення особи за
захистом порушеного права
безпосередньо до суду не може бути
обмежене дотриманням будь-яких
попередніх формальностей.

Враховуючи наведене, вимога про
дострокове повернення кредиту може
бути пред'явлена шляхом надіслання
боржнику окремого документу (вимоги,
претензії тощо) або шляхом подання
позовної заяви до суду.

Оскільки звернення Банку 05 лютого 2009
року до суду із даним позовом є
одночасно і повідомленням
відповідачів про необхідність
погашення заборгованості, то у процесі
розгляду справи, який тривав майже 11
місяців, відповідачі мали можливість
сплатити заборгованість за кредитним
договором, яка виникла станом на час
розгляду даної справи судом першої
інстанції.

Крім цього, апеляційна скарга не
містить доводів і доказів стосовно
того, що станом на час подачі цієї
апеляційної скарги до суду (через 43
місяці після ухвалення судом
оскаржуваного рішення) вище згадана
заборгованість перед Банком
відповідачами вже є погашеною.

За вище наведених обставин доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
Банк не звертався до відповідачів з
вимогою про виконання порушеного
зобов'язання, яка передбачена ст. 35
Закону України «Про іпотеку», також до
уваги прийматися не можуть.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Розрахунок заборгованості за
Кредитним договором міститься у
додатку до позовної заяви Банку (а.с. 4-7).

Відповідачами не було подано до суду
першої інстанції заперечень на цей
розрахунок заборгованості та будь-яких
його спростувань.

В доводах апеляційної скарги також не
наведено будь-яких заперечень чи
спростувань вище згаданого розрахунку
заборгованості.

Відтак доводи апеляційної скарги, які
ставлять під сумнів розрахунки
заборгованості відповідачів наведені
Банком в обгрунтування його позовних
вимог, також до уваги прийматися не
можуть.

За вище наведених обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, яка не
спростовує висновків рішення суду,
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та
залишити рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 29
грудня 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: