РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В

при секретарі
Некрасові С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Макіївці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсними
правочинів, які вчинені під впливом
насильства, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, на обґрунтування
позовних вимог зазначивши, що 29.08.2013
року ним було передано відповідачу у
позику грошові кошти у сумі 80 000 грн., що
еквівалентно 10000 дол. США., про що
відповідач власноручно написав
розписку. 31.08.2013 року ним було передано
відповідачу у позику грошові кошти у
сумі 80 000 грн., що еквівалентно 10000 дол.
США., про що було укладено нотаріальний
договір позики. Термін, на який
позичались гроші, вплинув, але на
вимоги про повернення грошей
відповідач не реагує та до
теперішнього часу борг не повернув.
Просив стягнути з відповідача суму
боргу та судові витрати.

18.12.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в
якій вказав, що 29.08.2013 року та 31.08.2013 року
ОСОБА_1, погрожуючи йому та його родині,
вимусив його написати боргову розписку
та укласти нотаріальний договір позики
на загальну суму 160 000 грн. Вказані
правочини були вчинені під
психологічним тиском, при цьому ніяких
грошей від ОСОБА_1 він не отримав. На
підставі ст. 1051, 215, 231 ЦК України просив
суд визнати недійсними розписку від
29.08.2013 року та договір позики від 31.08.2013
року у наслідок їх вчинення під впливом
психологічного насильства.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
первинній позовній заяві, проти
зустрічних позовних вимог заперечував
та вказав, що він знає ОСОБА_2 тривалий
час, а тому, коли остатній звернувся до
нього з проханням позичити гроші для
розвитку бізнесу, він погодився та
29.08.2013 року у м. Костянтинівка позичив
ОСОБА_2 80000 грн. про що той написав
розписку. Після цього вони приїхали до
м. Макіївки та ОСОБА_2 передав йому
документи на свій будинок у якості
забезпечення займу. 31.08.2013 року він
також передав ОСОБА_2 80 000 грн., про що
вони у той же день уклали нотаріально
посвідчений договір позики. Вказав, що
вказані правочини укладалися у
доброхітному порядку, будь-якого тиску
на ОСОБА_2 та родину останнього, з його
боку та з боку його друзів, не було.
Гроші були передані реально, про що
ОСОБА_2 написав розписку та підписав
договір.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1
заперечував, зустрічні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та вказав,
що він мав приватний бізнес у м.
Костянтинівка, а з відповідачем вони
мали аналогічний спільний бізнес у м.
Макіївці. Відповідач допомагав йому у
розвитку Костянтинівського бізнесу,
але з часом вирішив привласнити собі
цей бізнес. 29.08.2013 року вони зустрілися
у кафе у м. Костянтинівка. На зустрічі з
його боку був його адвокат, а з боку
ОСОБА_1 четверо друзів, один з яких
почав висловлювати на його адресу та
адресу його родини погрози та вимагав
написати розписку про отримання ним
ОСОБА_2) грошей у сумі 80000 грн.
Перелякавшись погроз він погодився та
написав розписку. Після цього вони
поїхали до м. Макіївки, де він передав
ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на
свій будинок. 30.08.2013 року до його
будинку приїхав ОСОБА_1 та попрохав
вийти на вулицю. Коли він вийшов, його
під загрозою застосування насильства
посадили до автомобілю та відвезли до
нотаріуса, де він знову підписав
договір позики на 80 000 грн. По дорозі до
нотаріуса його декілька разів били,
погрожували його родині фізичною
розправою. Вказав, що до міліції він не
звертався, оскільки був сильно
переляканий.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
вказав, що він знає обидві сторони за
родом своєї діяльності. На кінці серпня
2013 року він був присутнім у кафе у м.
Костянтинівка, у той момент, коли
ОСОБА_2 позичав гроші у ОСОБА_1
Підтвердив факт реальної передачі
грошей.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
надав аналогічні показання та
доповнив, що під час позики, яка
відбувалася 29.08.2013 року, ні хто з боку
ОСОБА_1 ОСОБА_2 не погрожував та не
тиснув на нього.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
показав, що 28.08.2013 року він перебував у
м. Костянтинівка та до нього на машині
під'їхав ОСОБА_1, який шукав ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7, будучи допитаною у
судовому засіданні, вказала, що 29.08.2013
року її син - ОСОБА_2, який в ранку цього
дня уїхав до м. Костянтинівка, у вечорі
приїхав до дому у переляканому стані та
став вимагати правовстановлюючі
документи на їх будинок. 31.08.2013 року, в
ранку ОСОБА_2 вийшов з будинку на п'ять
хвилин та знову зник, зв'язку із ним не
було. Через деякий час вона подзвонила
ОСОБА_1, який повідомив їй про
місцезнаходження ОСОБА_2. Згодом син їй
розповів, що віддав ОСОБА_1 документи на
будинок, а також під загрозою
насильства підписав договір позики на
80 000 грн.

Дослідивши обставини по даній справі,
представлені суду документи і докази,
заслухавши доводи позивача,
відповідача, свідків, суд, в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), установив наступне.

29.08.2013 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у
позику грошові кошти у сумі 80 000 грн., що
еквівалентно 10000 дол. США, зі строком
повернення до 30.09.2013 року, про що ОСОБА_2
власноручно написав розписку. ( а.с. 21)

Згідно договору позики, укладеного
31.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 4562, ОСОБА_3 передав, а
ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти
у сумі 80 000 грн., що еквівалентно 10000 дол.
США., з терміном повернення до 01.10.2013
року. (а.с. 20 )

Відповідно до ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона передає у власність другій
стороні грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми.

Так, на підтвердження факту
передання коштів, ОСОБА_2 написав
розписку про одержання коштів, а також
сторони уклали договір позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві кошти у строк та в
порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві коштів.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідач у визначений строк гроші не
повернув, чим порушив вимоги
зазначених статей.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими, доведеними та
підлягають задоволенні у повному
обсязі.

У відповідності до вимог ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Стаття 231 ЦК України передбачає, що
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

На обґрунтування зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 посилається на той факт,
що вказані правочини були вчинені ним
під погрозою застосування насильства з
боку ОСОБА_1 та його друзів. Проте, у
недотримання ст. 10,60 ЦПК України,
відповідачем та його представником не
надано суду належних доказів на
підтвердження даного факту.

Суд критично ставиться до показань
свідка ОСОБА_7, оскільки з них
вбачається, що про обставини укладання
спірних правочинів, у тому числі і про
застосування насильства, їй відомо
виключно зі слів ОСОБА_2, який до речі, є
її сином, що також може свідчити про її
зацікавленість у результаті судового
розгляду.

Пояснення свідка ОСОБА_6 взагалі не
містять інформації, що стосується
предмета доказування по справі, а тому
не приймаються судом до уваги.

У суду викликає сумнів
обґрунтованість зустрічних позовних
вимог і той факт, що ОСОБА_2 звернувся до
правоохоронних органів лише 27.09.2013
року, тобто майже через місяць з
моменту укладання правочинів, що
вбачається з витягу з ЄРДРУ (а.с. 49)

Крім того, обставини, при яких
укладалися правочини, а саме:
присутність багатьох осіб у кафе, у
тому числі адвоката ОСОБА_2, укладання
договору позики у нотаріуса, поведінка
самого ОСОБА_2 ( його добровільний вихід
з будинку до ОСОБА_1 31.08.2013 року,
тривалість не звернення до
правоохоронних органів, а також
тривалість не звернення до суду з даним
позовом та ін.), не свідчать на користь
достовірності пояснень як свідка, так і
пояснень самого ОСОБА_2, та, на думку
суду, викликані небажанням ОСОБА_2
нести відповідальність по взятих на
себе зобов'язаннях.

Не знайшли свого підтвердження і
доводи відповідача про той факт, що
фактично гроші по займу йому не
передавалися, оскільки ці доводи, на
думку суду, у повній мірі спресовуються
показаннями свідка ОСОБА_4, а також
самим фактом складання ОСОБА_2 розписки
та укладання договору.

Таким чином суд набуває висновку, що у
судовому засіданні не встановлено
належних доказів, які б вказували на
факт укладання спірних правочинів під
загрозою насильства, а тому, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 визнаються судом
недоведеними , необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати в
розмірі 229,4 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 208,
212, 213 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Макіївки Донецької
області, на користь ОСОБА_1 суму боргу
в розмірі 160000 гривень, судовий збір в
розмірі 229,4 гривень, а всього стягнути
160229 (сто шістдесят тисяч двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсними
правочинів, які вчинені під впливом
насильства, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через даний
районний суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:

271/5525/13

2/271/283/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

06 лютого 2014 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В

при секретарі
Некрасові С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Макіївці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсними
правочинів, які вчинені під впливом
насильства, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі ст. 209 ЦПК України суд
оголошує вступну та резолютивну часину
рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 84, 88, ЦПК
України -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Макіївки Донецької
області, на користь ОСОБА_1 суму боргу
в розмірі 160000 гривень, судовий збір в
розмірі 229,4 гривень, а всього стягнути
160229 (сто шістдесят тисяч двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсними правочинів, які вчинені під
впливом насильства, відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через даний
районний суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя: