УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
військового прокурора Західного
регіону України в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України до
концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: Рівненська
міжрегіональна універсальна
товарно-майнова біржа «Прайс»,
приватний нотаріус ОСОБА_8, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, публічних торгів та
повернення майна, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Львівського
апеляційного суду від 02 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року військовий
прокурор звернувся до суду з указаним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просив суд: визнати
недійсними публічні торги нежитлового
приміщення кафе, загальною площею 89,7
кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, що
оформлені протоколом від 21 грудня 2010
року № 354-н про хід публічних торгів;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 10 березня 2011 року,
укладений між концерном
«Військторгсервіс» з однієї сторони та
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з іншої сторони;
застосувати наслідки недійсності
договору купівлі-продажу від 10 березня
2011 року, шляхом повернення в натурі
концерну «Військторгсервіс»
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться по АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що 21 грудня 2010 року перед
укладенням оспорюваного договору
купівлі-продажу, Рівненською
міжрегіональною універсальною
товарно-майновою біржею «Прайс»
проведено публічні торги з продажу
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1». Однак,
Міністерство оборони України дозволу
на відчуження концерном
«Війскторгсервіс» вказаного
приміщення не надавало, як і не
надавало довіреності директору
концерну «Військторгсервіс», тому
договір купівлі-продажу вказаного
нерухомого майна від 10 березня 2011 року
на підставі статей 203, 215 ЦК України
підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 03 вересня 2012
року в задоволенні позову військового
прокурора Західного регіону України в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 02 липня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Визнано недійсним публічні
торги нежитлового приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 89,7 кв.
м, що знаходиться по АДРЕСА_1, оформлені
протоколом від 21 грудня 2010 року № 354-н.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 10 березня 2011 року
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1, укладеного між концерном
«Військторгсервіс» та ОСОБА_6, ОСОБА_7
Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 повернути
концерну «Військторгсервіс» спірне
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягають
частковому задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний правочин концерн
«Військторгсервіс» вчинено за згодою
Міністерства оборони України, та на
підставі дозволу на відчуження
спірного нерухомого майна, додатково
узгоджувати з міністерством
відчуження спірного майна потреби не
було.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення про задоволення позову,
виходив із того, що оскаржуваний
договір вчинено від імені продавця без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності за відсутності
волевиявлення власника майна, без
дотримання процедури відчуження майна
та застосував до спірних правовідносин
реституцію.

Разом з тим із такими висновком
апеляційного суду не можна погодитися
у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 10
березня 2011 року між концерном
«Військторгсервіс» та ОСОБА_6, ОСОБА_7
укладено договір-купівлі продажу
приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею
89,7 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1.

Продавцем у вказаному договорі
зазначено концерн «Військторгсервіс»
в особі начальника філії «Управління
торгівлі Західного оперативного
командування «Концерну
«Військторсервіс» Свідерського Г.М., що
діє на підставі довіреності,
посвідченої 08 жовтня 2010 року.

Відповідно до п. 1.2 договору предмет
договору перебуває в
загальнодержавній власності та
належить державі в особі Кабінету
Міністрів України, що закріплені на
праві господарського відання за
продавцем на підставі наказу № 188
Міністра оборони України від 08 липня 1996
року, акта передачі від 22 травня 1998
року. Предмет договору продано покупцю,
про що вказано у п. 1.5 договору, за ціною
- 107 352 грн.

Відповідно до довіреності від 04 жовтня
2004 року № 220/2071, Міністерством оборони
України було уповноважено начальника
Головного управління торгівлі Тилу
Міністерства оборони України Пукіра
П.Н. на надання від імені Міністерства
оборони України підприємствам
(установам) військової торгівлі
висновків (дозволу) на передачу в
оренду (найм), списання з балансу,
застосування прискореної амортизації
та відчуження майна, що закріплене за
ними на праві господарського відання.
Термін дії довіреності до 01 жовтня 2007
року.

На підставі вказаної довіреності
начальник Головного управління
торгівлі Пукір П.Н. - 15 грудня 2004 року за
№ 140/6/1623 надав дозвіл на відчуження, а
саме: нерухомого майна приміщення кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 89,7
кв. м по АДРЕСА_1 (а. с. 183). Дане
приміщення відповідно до
реєстраційного посвідчення від 10
листопада 1999 року зареєстровано
на праві державної власності за
Державним підприємством МОУ
«Управління військової торгівлі
Прикарпатського військового округу»
(а.с. 54), яке в подальшому було
перейменовано на Управління торгівлі
Західного оперативного командування.

Відповідно до попереднього договору
про надання послуг проведення
аукціонів (прилюдних торгів) з продажу
майна від 14 січня 2005 року між
Управлінням торгівлі Західного
оперативного командування та
Рівненською міжрегіональною
універсальною товарно-майновою біржею
«Прайс», біржа взяла на себе
зобов'язання з організації та
проведення аукціонів з продажу
нерухомого майна, що належить
Управлінню торгівлі Західного
оперативного командування на підставі
повного господарського відання згідно
дозволів на відчуження, наданих
Головним управлінням торгівлі тилу
Міністерства оборони України.

21 грудня 2010 року були проведені
публічні торги, у ході яких були
визначені переможці, що зафіксовано у
протоколі № 354-н.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про визнання
недійсними публічних торгів
нежитлового приміщення кафе загальною
площею 89,7 кв. м по АДРЕСА_1, оформлені
протоколом від 21 грудня 2010 року №
354-н, з тих підстав, що оскаржуваний
договір вчинено від імені продавця без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності та за відсутності
волевиявлення власника майна, без
дотримання процедури відчуження майна.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив на
підставі статей 203, 215 ЦК України,
визнати договір купівлі-продажу,
укладений 10 березня 2011 року, між
концерном «Військторгсервіс» та
ОСОБА_6, ОСОБА_7 недійсним та
застосувати наслідки недійсності
такого договору.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування (ч.
1 ст. 216 ЦК України).

За загальним правилом наслідком
недійсності угоди є застосування
двосторонньої реституції.

У порушення ч. 1 ст. 216 ЦК України,
апеляційним судом було застосовано
неповну реституцію, та зобов'язано
ОСОБА_6, ОСОБА_7 повернути концерну
«Військторгсервіс» спірне приміщення.
Однак, суд не вирішив питання щодо
повернення ОСОБА_6, ОСОБА_7 коштів
сплачених, за оспорюваним договором, що
був визнаний судом недійсним, чим
порушено їх права.

Отже, оскільки апеляційний суд,
ухвалюючи нове рішення, не в повній
мірі визначився з характером спірних
правовідносин та застосуванням норми
матеріального права, тому в силу ст. 338
ЦК України це є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Львівського апеляційного суду
від 02 липня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана