Справа №2/752/3898/13 С№ апеляційного
провадження: 22-ц/796/2502/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Шевченко
Т.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

представника третьої особи -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Київської міської
ради, третя особа: ОСОБА_4 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення та визнання права власності
на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 4 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Київської міської ради, третя особа:
ОСОБА_4 про встановлення фактів, що
мають юридичне значення та визнання
права власності на домоволодіння
відмовлено

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального,
висновки суду суперечать дійсним
обставинам справи та спростовуються
наявними письмовими доказами.

Представник Київської міської ради в
судове засідання не з»явився, про день
та час розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає можливим розглянути
справу у його відсутність.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримала і просила її
задовольнити.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували і просили рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_1,
спадкоємицями першої черги після
смерті якої є її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Друга київська державна нотаріальна
контора 12 липня 2011 року відмовила
ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на частину
житлового будинку та земельної
ділянки, які знаходяться за адресою;
АДРЕСА_1, після смерті її матері ОСОБА_1,
оскільки документи, які свідчать про
належність спадкового майна на праві
власності померлій не були пред'явлені.

Згідно свідоцтва на право спадкоємства
від 12 квітня 1949 року, виданого Другою
київською державною нотаріальною
конторою, єдиною спадкоємицею на все
майно, що залишилося після загиблого на
фронті ОСОБА_2 є його неповнолітня
донька -ОСОБА_1, що народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. До складу спадкового
майна увіходить і право забудови, що
належало загинувшому на фронті
Вітчизняної війни ОСОБА_2 на основі
договора про перевласнення права
забудови від 28 липня 1939 року.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
21 травня 2013 року , яким скасоване
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від27 березня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
домоволодіння, встановлено, що
свідоцтво на право спадкоємства видане
12 квітня 1949 року Другою київською
державною нотаріальною конторою не є
правовстановлюючим документом, який
підтверджує право власності на спірне
майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки правовстановлюючих
документів на домоволодіння по АДРЕСА_1
немає, тому відсутні підстави для
задоволення вимог ОСОБА_3 про
встановлення факту його належності
ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Також відсутні правові підстави для
задоволення вимог ОСОБА_3 про
встановлення факту реєстрації
спірного домоволодіння на праві
власності за ОСОБА_1, оскільки доказів
належності спадкодавцю на праві
власності нерухомого майна суду не
надано.

Крім того, з огляду на вимоги ч.4 ст.25 ЦК
України та зважаючи, що ОСОБА_1 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, підстави для
визнання за нею права власності на
спірне домоволодіння відсутні.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає встановленим судом
обставинам та нормам матеріального
права.

Зі змісту ст.ст.255,271 ЦПК України судом
можуть бути встановлені факти за умови,
якщо: 1) згідно із законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян; 2) чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення; 3) заявник не має іншої
можливості одержати або відновити
загублений чи знищений документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення; 4) встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про прав.

Встановлення факту належності
померлій ОСОБА_1 свідоцтва на право
спадкоємства, виданого 12 квітня 1949
року Другою київською державною
нотаріальною конторою, за яким ОСОБА_1
успадковувала право на забудову, не
породжує для позивача юридичних
наслідків.

Як убачається з технічного паспорту по
АДРЕСА_1 збудовані житловий будинок,
сарай, вбиральня, погріб, гараж,
споруди.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження факту належності ОСОБА_1,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, позивачем у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку суду не надано.

Враховуючи, що особа може мати
цивільні права та обов'язки (цивільну
дієздатність) лише за часів життя,
колегія суддів вважає, що суд
правильного дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання за
ОСОБА_1, цивільна дієздатність якої
припинена моментом її смерті, права
власності на домоволодіння.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
їх безпідставністю є правильним,
доводи апеляційної скарги такого
висновку суду не спростовують і на його
правильність не впливають. Підстав для
скасування правильного по суті
рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: