Справа № 1518/1715/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Любашівський районний
суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Дармакуки Т.П.,

при секретарі - Копищик М.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Любашівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
спільного сумісного проживання однією
сім»єю та визнання права власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Любашівського районного суду із
позовом до ОСОБА_3 про встановлення
факту спільного сумісного проживання
однією сім»єю та поділ спільного майна
та в подальшому уточнивши вимоги,
просив встановити факт спільного
сумісного проживання однією сім'єю із
відповідачкою в період з травня 2007 року
по червень 2012 року та визнати за ним
право власності на ? частину житлового
будинку із надвірними спорудами в
ідеальній долі (а.с.168).

В обґрунтування вимог, позивач
вказував, що він із ОСОБА_3 25.11.2002 року
зареєстрували шлюб, який розірвали в 2005
році, але з 2007 року вони почали знову
проживати однією сім»єю, вели спільне
господарство, але шлюб не
зареєстрували повторно. ІНФОРМАЦІЯ_1
року в них народився другий син та
8серпня 2009 року за свої спільні кошти та
кошти їхніх батьків придбали житловий
будинок, що розташований по АДРЕСА_1

Для придбання будинку у травні 2008 року
він взяв кредит в Приватбанку в розмірі
15000 грн., також він працював водієм на
КАМАЗІ, а починаючи з лютого 2009 р. і по
лютий 2012 р. він працював охоронцем.
Оскільки будинок був старий, вони
поступово провели ремонтні роботи:
вставили пластикові вікна,
поштукатурили кімнати, придбали
необхідний інвентар для
обслуговування будинку, також меблі та
побутову техніку, замінили ворота та
огорожу навколо будинку. У 2010 році
побудували сарай, а в 2011 р. веранду.
Вартість домоволодіння становить 109602
грн. Сімейне життя не склалося, на
початку травня 2012 року відповідач
вигнала його з будинку, який вони
придбали під час сумісного проживання.
В зв»язку із чим, позивач просив позов
задовольнити.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав та просив
задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що вони зійшлися із позивачем в 2007
році, вона хотіла, щоб була повна сім»я,
щоб дитина мала батька, але вони не жили
як сім»я, позивач лише періодично
приходив до дітей, були лише спроби
жити як сім»я, але позивач міг прийти
раз у тиждень додому, а потім і раз у
місяць. Купила будинок вона сама за
свої кошти, допомагали батьки , позивач
ніколи не претендував на будинок та сам
запропонував допомогу по ремонту,
домовлявся за будматеріали та із
будівниками. За дитячі гроші вона
робила ремонт, виплачувала кредит.
Позивач працював, але гроші не
приносив, аліменти не сплачував. По
його вині в 2008 році було ДТП, під час
якої позивач розбив свій автомобіль і
ще три автомобіля, він після цього
отримав кредит. Вона жила за свої гроші,
у вересні 2009 р. із дітьми поселилася в
будинок, а позивач був в Одесі на
роботі, приїжджав до них і до своєї
матері.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
слідуючого.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим у відповідності до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до положення п.5 ч.1 ст.256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В судовому засіданні безспірно
встановлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2002
року та згідно рішення Любашівського
районного суду від 24 травня 2005 року між
сторонами шлюб розірвано /а.с.158/.
Сторони мають двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_1 Дениса та ОСОБА_1 Сергія
/а.с.150-151/.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу від 08 серпня 2009 року
ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купила
житловий будинок по АДРЕСА_1 /а.с.7-8/.
Згідно висновку Любашівського РБТІ
вартість житлового будинку із
господарськими будівлями складає 109602
грн., в тому числі самочинно побудовано
веранду та сарай вартістю 68477 грн.
/а.с.14/.

Відповідно до ст.74 Сімейного
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно п. 20 постанови пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю (спільне
проживання, спільне ведення домашнього
господарства та спільний бюджет,
придбання майна для потреб сім'ї).

Свідки позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 підтвердили той факт, що на
прохання ОСОБА_1 вони виконували
ремотно-будівельні роботи після
купівлі будинку по АДРЕСА_1

Свідок позивача - ОСОБА_10 в судовому
засіданні в якості свідка пояснив, що
він приходив до ОСОБА_1, коли той жив по
АДРЕСА_1, але в будинок не заходив. Йому
відомо, що мати ОСОБА_1 продала будинок
своєї покійної тітки влітку 2007 року,
привезла додому 3000 доларів. Зі слів
ОСОБА_1 знає, що він ці гроші мав нести
за будинок.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що дала 3000
доларів позивачу, який є її сином на
купівлю будинку, а також вона взяла
кредит.

Свідок ОСОБА_12, який являється братом
позивача пояснив, що їхня мати дала
позивачу на купівлю будинку 3000 доларів,
а також вони обоє взяли кредит.
Зробивши ремонт в будинку, позивач та
відповідач поселилися в будинок, до
цього жили в ОСОБА_3 мами, іноді вони
сварилися і ОСОБА_1 міг декілька днів
жити у матері.

Однак, вказані свідчення ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 в тій частині, що
позивачу мати дала 3000 доларів на
купівлю будинку, суд не приймає до
уваги, оскільки свідок ОСОБА_5
стверджувала, що гроші за хату її
давала відповідачка - ОСОБА_3 в гривнях,
які вона потім сама міняла на долари,
крім того, жоден із свідків не
підтвердив, що вказані гроші позивач
передав продавцю та письмові докази
про те відсутні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, що будинок, який належав її
чоловіку купляла ОСОБА_3, яка давала
кошти в гривнях по курсу долара. Першу
суму дала ОСОБА_3 в гривнях, по курсу
десь біля 4000

доларів, вона виплачувала гроші за
будинок частинами протягом року, а
останню суму відала при оформлені
договору. Лише один раз прийшов позивач
і дав її 200 доларів.

Допитана в судовому засіданні Чиж
пояснила, що її дочка ОСОБА_3
розлучилася із позивачем. В 2007 року
вони знову зійшлися, в них родилася ще
одна дитина, але вони, то сходилися,
розходилися, постійно в них були
сварки, позивач пив, гуляв, то уходив, то
приходив. Сім»ї в них не було, гроші які
заробляв, позивач витрачав не свої
потреби. Дочка купляла будинок за свої
гроші, брала кредит, вона /свідок/ із
чоловіком платили кредит дочки і також
теж брали кредит, щоб допомогти дочці.

Свідок - ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що Ніколаєнко ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 жили періодично, то сходилися,
то розходилися, то жили, то не жили.
ОСОБА_3 постійно скаржилася, що позивач
пив, гуляв, тижнями не приходив,
працював десь на заробітках, але
заробітну плату її не давав. Вона
робила в банку і батьки відповідачки
брали кредит, щоб допомогти ОСОБА_3

Оцінюючи надані пояснення свідків як
зі сторони позивача, які пояснювали
про проживання сторін однією сім»єю,
так і зі сторони відповідача, які
вказані обставини заперечували, суд
вказані пояснення свідків як
підтвердження того, що між сторонами
скалилися подружні стосунки, до уваги
не приймає, оскільки для визнання
відносин сторін як відносин фактичного
подружжя необхідно виявити факт
спільного співжиття жінки та чоловіка,
взаємну матеріальну допомогу та
підтримку, взаємне визнання та
виявлення подружніх відносин перед
третіми особами, інші обставини, що
свідчать про проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю.

Частиною 2 ст.21 СК України
встановлено,що проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя

Як стверджувала відповідачка ОСОБА_3,
вона розпоряджалася власним
заробітком самостійно, позивач її
кошти не давав, скільки він отримував
доходу вона не знає, що свідчить про
відсутність спільного бюджету та
ведення спільного побуту. Як пояснив в
судовому засіданні позивач, він разом
із позивачкою придбали лише будинок,
іншого майна придбано не було, свідок
Лупашко пояснила, що її відомо, що
єдине, що разом купили позивач і
відповідачка, то це склавшись грішми
пополам, вони купили комп»ютер дитині,
що вказує ще раз на те, що спільного
бюджету в них не було. Спільне
проведення вільного часу сторонами
разом та факт періодичного перебування
позивача в місці проживання
відповідачки, не підтверджує наявності
усталених сімейних відносин, тобто
позивачем не надано жодних доказів
ведення спільного господарства,
побуту, бюджету з відповідачкою,
взаємних прав та обов*язків
притаманних подружжю, а також факту
придбання майна за спільні кошти, в
тому числі і житлового будинку. До того
ж, позивач ОСОБА_1 зареєстрований по
АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою
Любашівської селищної ради та
відміткою про реєстрацію в паспорті
позивача /а.с.6, 161 т.1/.

Суд не приймає до уваги
твердження позивача, що на купівлю
будинку він отримав кредит в розмірі
15000 грн., оскільки як вбачається із
виписки Приватбанку, позивач не
отримував однією сумою кредит в
розмірі 15000 грн., а користувався
кредитною карткою в період із
23.05.2008 р. по 31.08.2012 року, отримавши за
вказаний період кредит частинами , а
всього в розмірі 14710 грн. 53 коп., крім
того, в судовому засіданні не доведено,
на які потреби був використаний кредит
/а.с.18-21/. Крім того, позивач в судовому
засіданні пояснив, що перша сума за
будинок була сплачена в розмірі 8000
доларів, але його пояснення не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_13 та відповідач стверджували, що
перша сума була сплачена в гривнях, яка
по курсу складала 4000 доларів, що вказує
на те, що позивачу не відомі умови угоди
щодо купівлі будинку .

Таким чином, факт спільного проживання
позивача та відповідача однією сім'єю
з веденням спільного побуту
недоведений, відсутні докази
сімейно-побутових стосунків сторін,
ведення ними спільного господарства,
єдиного бюджету, придбання ними за
спільні кошти певного майна та
продуктів харчування, та інших
суттєвих обставин, що характеризують
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

За таких обставин не можна визнати
усталеними відносини між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, а тому, на думку суду, позивач не

довів факт спільного проживання однією
сім'єю з відповідачкою з травня 2007 року
по червень 2012 р., тому в цій частині
необхідно відмовити. Інші вимоги також
не підлягають задоволенню, оскільки є
похідними від встановлення цього
факту.

Керуючись ст.57, 60-61, 71 СК України, ст.ст.10,
60, 214, 215, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту спільного
сумісного проживання однією сім»єю та
визнання права власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення в апеляційний суд
Одеської області через Любашівський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Т.П. Дармакука