Справа № 2-6482/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Гура А.А., Кошова
Я.А., Філімонова Ю.О., Фузік Т.В.,
Коваленко Д.В., Бондарчук М.В., Ликсова
А.І, Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи Головне управління
юстиції в м. Києві, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м.
Києві, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору дарування
квартири недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 у якому за уточненими вимогами
просить визнати недійсним договір
дарування квартири від 31 січня 2011 року,
посвідчений та зареєстрований в
реєстрі за № 84 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, повернути сторони у
попередній стан та скасувати державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за відповідачем (а.с. 163-166 т. 1).

Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла їхня з відповідачем матір
ОСОБА_5. За її заявою від 23.09.2011 р.
Десятою Київською державною
нотаріальною конторою було відкрито
спадкову справу. З відповіді на запит
нотаріуса до Київського міського БТІ
з»ясувалось, що квартира АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_5 відповідачу 31 січня
2011 року.

Договір дарування квартири позивачка
вважає недійсним у зв»язку з тим, що на
час його укладення її матір ОСОБА_5 за
станом здоров»я не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла ними
керувати.

При цьому зазначає, що ОСОБА_5 з 2009 року
часто відчувала болі в області серця,
головний біль, нерідко забувала їхні
імена, хвилювалась за свого чоловіка,
який вже помер, плутала відповідача зі
своїм онуком, систематично чула
неіснуючі звуки, їй ввижалось, що хтось
постійно дзвонить у двері. Стан
здоров»я свідомості її матері різко
погіршився з осені 2011 року коли вона
вже не усвідомлювала де знаходиться,
бачила неіснуючих тарганів, інших
комах.

14.01.2011 року ОСОБА_5 була госпіталізована
до Київської міської клінічної лікарні
швидкої медичної допомоги, де також
виявляла ознаки неадекватності
сприйняття оточуючої реальності,
оскільки не розуміла де знаходиться, не
пам»ятала свого імені, своїх дітей,
намагалась знищувати неіснуючих комах,
вживати будь-що схоже на ліки,
намагалась кудись йти, чула неіснуючі
звуки. 11 лютого 2011 року лікарем
відділення до ОСОБА_5 був викликаний
лікар-психіатр.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_6 підтримали позов та
викладені у ньому обставини.

Позивачка була допитана судом у якості
свідка, яка пояснила, що вона
утримувала свою матір ОСОБА_5, останні
вісім років життя матір хворіла, в неї
були запаморочення, мала порушення
мозкового кровообігу, інсульт,
забувала все, матері постійно
вдавалось, що в квартиру хтось
дзвонить, тому сусід допоміг зняти
дзвінок. В середині січня 2011 року брат
відвіз матір у лікарню де вона три дні
знаходилась в реанімації, що брат
приховував. Після того вже ОСОБА_5
злягла, тому з початку лютого 2011 року
вона постійно жила у матері та
доглядала за нею, так як матір уже не
вставала; у лікарні матір відвідувала
через день. Про квартиру їй матір
нічого не говорила.

Відповідач та його представник ОСОБА_7
просили відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на безпідставність
вимог.

Відповідач надав пояснення, як свідок,
при цьому засвідчив, що свою матір
ОСОБА_5 він відвідував двічі на день, на
вихідних перевідували його дружина та
діти. Матір скаржилась на те, що
позивачка до неї не телефонує і не
приходить тижнями, не спілкується з
нею. В січні 2011 року матері стало зле,
скаржилась на тиск, хрипи, змінився
голос, тому він викликав лікаря ОСОБА_8,
яка направила матір в лікарню, де
поклали в реанімацію, так як був
плеврит, а в подальшому після
покращення стану перевели в палату.
Матір говорила, що сестрі купили
кооператив, то йому буде квартира на
вул. Юності. Психічних розладів у
матері ніколи не було, вона себе дуже
добре вела, була у нормальному
адекватному стані, з лікарні також
виписалась з нормальною свідомістю.
Матір давно наполягала на оформленні
спадщини. Дзвінок в квартиру
відключили тому, що матір жила на
першому поверсі і їй сторонні невідомі
особи стукали у вікно, дзвонили у двері.
Договір дарування підписувався в
нотаріальній конторі за ініціативою
матері, тоді вона знаходилась на
стаціонарному лікуванні, однак не
хотіла бути в лікарні, тому після
процедур за домовленістю з лікарем на
вечір возив матір додому, де вона була
також ще два дні, щоб привести себе в
порядок. Матір на його ім»я в листопаді
2010 року давала довіреність на
отримання документів для оформлення
дарування квартири.

Представник третьої особи Головного
управління юстиції в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про дату, час та
місце розгляду справи третя особа була
повідомлена належним чином, про
причини неявки представника суд не
повідомлено, попередньо подавали заяву
з проханням розглянути справу у
відсутності їхнього представника (а.с.
46 т. 1).

Протокольною ухвалою від 14.02.2012 року
судом було залучено у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, яка суду
надала письмові пояснення про те, що
нею 31.01.2011 року було посвідчено договір
дарування квартири між дарувальницею
ОСОБА_5 та обдаровуваним ОСОБА_3 При
цьому нею було встановлено особи
сторін договору, перевірено їх
цивільну дієздатність, умови правочину
та його правові наслідки
роз»яснювались, воля ОСОБА_5 була явно
вираженою і полягала в бажанні
подарувати нерухоме майно своєму сину;
під час посвідчення договору жодних
сумнівів щодо обсягу цивільної
дієздатності гр. ОСОБА_5 у неї не
виникло. В поданих поясненнях
приватний нотаріус КМНО ОСОБА_4 просить
справу розглянути у її відсутності
(а.с. 106 т. 1).

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 28.05.2013 року було виключено
із числа третіх осіб у справі Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об»єкти нерухомого майна та залучено
до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору, Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві (а.с. 149, 150 т. 1).

Представник третьої особи
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві в судове
засідання не з»явився, про дату, час та
місце розгляду справи третя особа була
повідомлена належним чином, про
причини неявки представника суд не
повідомлено.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 засвідчила, що працює лікарем
психіатром в КМЛШД, один раз вона за
викликом лікуючого лікаря оглядала
ОСОБА_5, яка поступила у лікарню в комі у
відділення реанімації кардіологічне.
За час коми відмерли клітини кори
головного мозку, стан хворої був
важкий, з коми вона вийшла, прийшла до
тями та була нежиттєздатна,
дезинформована у часі і просторі,
нічого не знала та не розуміла,
усвідомлення було відсутнє, по
психічному стану не могла написати і
підписати дарування. Діагноз ОСОБА_5
був поставлений 11.02.2011 року. Вона єдиний
психіатр у лікарні і її викликали через
те, що ОСОБА_5 ночами не спала, бушувала,
коли розмовляла, то нічого не могла
сказати; на її думку розписатись ОСОБА_2
не могла, так як хвору покидала життєва
енергія.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що працює
медсестрою в КМЛШД, хвора ОСОБА_5 коли
знаходилася в палаті в січні 2011 року
заважала іншим хворим спати, їй
вбачались жуки, яких била тапочками,
вночі ходила по палаті, вела себе
неадекватно, не розуміла де перебувала,
запитувала хто вона і де знаходиться,
інші хворі скаржились. Лікар викликав
психіатра. Знаходилась ОСОБА_5 у
лікарні місяць, 31.01.2011 року у відділенні
чергувала вона, хвора перебувала в
палаті, в цей день відділення не
залишала. Всього коли ОСОБА_5 у них
лікувалась вона чергувала 3-4 рази.
Перевідувала хвору позивачка,
відповідача вона не бачила.

Свідок ОСОБА_11 засвідчила, що добре
знала ОСОБА_5, яка жила з нею в одному
будинку, вони постійно спілкувались,
поведінка її була нормальна, не бачила
ОСОБА_5 лише за два тижні до її смерті,
оскільки вона тоді вже не ходила.
ОСОБА_5 побудувала дочці кооператив,
син її в приймах та жив на квартирі. Їй
зі слів ОСОБА_5 по телефону було відомо,
що остання в січні 2011 року їде до
нотаріуса дарувати квартиру ОСОБА_3.
Донька у ОСОБА_5 була рідко, також
інколи приїздив зять, частіше
навідувався ОСОБА_3. Розмовляла ОСОБА_5
нормально, лише скаржилась на серце та
тиск. В її квартиру також вночі часто
дзвонять, тому вона відключає дзвінок.
ОСОБА_5 говорила про те, що хоче
подарувати квартиру ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він є кумом
відповідачу, працює лікарем хірургом в
лікарні швидкої допомоги, ОСОБА_5 часто
приїздила на дачу до ОСОБА_3 до 2011 року,
його дача поруч, тому постійно
спілкувались. В лікарні ОСОБА_5 була
соматично важка хвора, лежала в
кардіології, лікували серце, їй діагноз
поставили не відразу, виявили плеврит
легень, відкачували рідину, виявили в
легенях ракові клітини; в комі вона не
була, вела себе адекватно, у неї був
болевий синдром, стогнала, розмовляла
мало; свідомість ніколи не втрачала,
його впізнавала, спілкувались, вона
запитувала про його родичів яких знала.
Відповідач турбувався за свою матір.
Про дарування квартири ОСОБА_5 йому не
говорила. Перед смертю стан здоров»я
ОСОБА_5 погіршувався, йому не відомо чи
залишала ОСОБА_5 лікарню.

Свідок ОСОБА_15 засвідчив, що є
однокласником відповідача, сусідом,
добре знав його матір, часто до неї
заходив, бачив до середини січня 2011
року. Тьотя ОСОБА_5 жила сама, після
смерті дяді ОСОБА_20 вона у 2009 році
говорила, що ОСОБА_3 без хати і хай він
живе у її квартирі. Неадекватну матір
відповідача не бачив, психічних
розладів у неї не було.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що працює
медсестрою в КМЛШД, де ОСОБА_5
лікувалася в інфарктному відділенні в
січні 2011 року, яку відвідували її дочка
та онук. Сусіди по палаті скаржились і
просили їх перевести в іншу палату,
розповідали, що ОСОБА_5 вважались
комахи чи таргани, яких відгонила
рушником, била тапцем. Коли роздавали
пігулки по листку призначення на день,
то хвора їх відразу їла всі, а також
вживала ліки своїх сусідів. Особисто
вона ОСОБА_5 бачила разів сім, бувало, що
хвора питала де вона є, оскільки
говорила, що не пам»ятає. На її думку
ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій.

Вислухавши пояснення позивачки, її
представника, відповідача,
представника відповідача, покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

Згідно договору дарування квартири від
31 січня 2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 84,
ОСОБА_5 подарувала квартиру АДРЕСА_1 на
користь відповідача (а.с. 1 т. 1).

Як вбачається із свідоцтва про смерть,
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 т. 1).

Позивачка просить визнати недійсним
спірний договір дарування квартири з
посиланням на ст. ст. 215, 225 ЦК України,
при цьому мотивує, що при його
укладенні ОСОБА_5 перебувала в такому
стані, що не могла розуміти значення
своїх дій або керувати ними.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов»язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою ст. 203 цього
Кодексу.

Перелік вказаних норм включає в себе
вимоги про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203 ЦК України).

Відповідно ст. 225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно довідки про причину смерті № 32
від 25.03.2011 р., причиною смерті ОСОБА_5
стало ЛІХС: атеросклеротичний
кардіосклероз (а.с. 108 т. 1).

Як вбачається із записів у медичній
карті стаціонарного хворого та із
виписки № 1272, ОСОБА_5 з 14.01.2011 року по
15.02.2011 року знаходилась на
стаціонарному лікуванні в Київській
міській клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги. В медичній
документації міститься запис огляду
хворої 11.02.2011 року психіатром, при цьому
встановлений діагноз: церебральний
артеросклероз з недоумством,
сплутаність свідомості у вечірній та
нічний час, іпохондричний синдром.

Судом була допитана у якості свідка
лікар психіатр ОСОБА_9, яка засвідчила,
що вона оглядала хвору ОСОБА_5 та
поставила вищевказаний діагноз,
оскільки ОСОБА_5 мала сплутану
свідомість, не могла відповісти на
жодне її питання, була дезінформованою
у часі та просторі, нічого не знала та
не розуміла, не могла пояснити дату
свого народження, який зараз рік, була в
глибокому недоумстві.

Відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України,
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.07.2013 року у даній справі
була призначена посмертна
судово-психіатирична експертиза (а.с.
179, 180 т. 1).

За складним висновком в Акті
посмертної комісійної
судово-психіатичної експертизи № 713
від 30.08.2013 року, ОСОБА_5 у період
укладення договору дарування квартири
31.01.2011 року страждала на стійкий
хронічний психічний розлад у вигляді
органічного ураження головного мозку
судинного ґенезу з недоумством, за
своїм психічним станом не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними (а.с. 230-237 т. 1).

Суд не може прийняти до уваги пояснення
свідків з боку відповідача щодо
дієздатності ОСОБА_5 на час укладення
договору дарування квартири від 31.01.2011
р., оскільки свідок ОСОБА_3 є
відповідачем у справі, тому являється
заінтересованою собою; свідок ОСОБА_19
пояснив, що стан здоров»я матері
відповідача у лікарні, а в подальшому й
до її смерті погіршувався, він
постійно ОСОБА_5, як лікар, не наблюдав,
підстав сумніватись у кваліфікації
психіатра ОСОБА_9 не має. Свідок ОСОБА_15
зустрічався із ОСОБА_5 до січня 2011 року,
тобто до того часу, як мати сторін по
справі потрапила в лікарню та до
укладення нею спірного правочину. Суд
також критично відноситься до пояснень
свідка ОСОБА_11 про те, що при
спілкуванні з ОСОБА_5 влітку та восени
на вулиці остання повідомляла їй, що
поїде 31.01.2011 року оформлювати дарування
квартири на свого сина, при цьому чому
саме на вказану дату пояснити не могла,
також пояснила, що в січні та в лютому
ОСОБА_5 була вдома та щонеділі ходила до
церкви, хоча в цей час ОСОБА_5
знаходилася у лікарні.

Враховуючи вищевказані докази у їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивачки в частині визнання недійсним
спірного правочину підлягають
задоволенню, так як знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні.

В решті вимог слід відмовити, оскільки
скасування державної реєстрації права
власності нерухомого майна
здійснюється Державною реєстраційною
службою, яка є третьою особою у справі.
Також безпідставні вимоги про
повернення сторін в попередній стан,
оскільки позивачка не є стороною
спірного правочину, до того ж договір
дарування є одностороннім
безвідплатним правочином, який
укладений ОСОБА_5

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню сплачений останнєю
судовий збір в сумі 2 823 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 225, 717 ЦК України,
п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9, ст. ст. 10, 11, 57, 60-64, 88, 208, 215, 218 ЦПК
України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи
Головне управління юстиції в м. Києві,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору дарування
квартири недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 31 січня 2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований у
реєстрі за № 84.

В решті вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 2 823 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн., а
всього суму 2 943 (дві тисячі дев»ятсот
сорок три) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя