АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/315/14 Доповідач -
Сташків Б.І.Категорія - 48
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - представника
відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 05 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, уточнивши позов, просила
стягнути на її користь на утримання
дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в
твердій грошовій сумі по 800 грн.
щомісяця до досягнення дітьми
повноліття, а також стягнути аліменти
на її утримання в твердій грошовій сумі
у розмірі 700 грн. щомісячно до
досягнення дочкою ОСОБА_5 трирічного
віку. В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що ОСОБА_3
ухиляється від утримання дітей. Крім
того, в заяві про уточнення позовних
вимог позивач поряд із заявленими
вимогами про стягнення аліментів
заявила позовні вимоги про розірвання
шлюбу між нею та ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 05 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 та
дочки ОСОБА_5 аліменти в розмірі по 320
грн. щомісячно, починаючи з 02 вересня 2013
року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць звернено до негайного
виконання.

В задоволені решта позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обязі. Крім того просила
розірвати шлюб укладений між нею та
ОСОБА_3 08 травня 2010 року. Зокрема вказує
на неповне зясування судом обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

В апеляційній інстанції представник
відповідача апеляційну скаргу
заперечила та просить рішення суду
залишити без змін.

Апелянт та її представник в судове
засідання не з'явились, з невідомих
суду причин, хоча були належним чином
повідомленні про час та місце слухання
справи, про що свідчать розписки.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасника
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення аліментів на
утримання дітей, встановивши їх у
розмірі по 320 грн. щомісячно та
відмовляючи у задоволені позову в
частині стягнення аліментів на
утримання позивача ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_3 є непрацюючим, у нього відсутнє
будь-яке належне на праві власності
майно, він не є підприємцем та відсутні
докази отримання доходу.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія
апеляційної інстанції, оскільки вони
достатньо мотивовані, підтверджені
доказами наявними в матеріалах справи
та відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 51 Конституції
України та ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття.

В силу вимог ст. 182 СК України та
роз'яснень, даних у п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" від 15 травня 2006
року №3, при визначенні розміру
аліментів суд повинен врахувати стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини, стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів,
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина, інші
обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 84 СК
України дружина, з якою проживає
дитина, має право на утримання від
чоловіка батька дитини до досягнення
дитиною трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі із 08 травня 2010
року, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб №065329 від 08 травня 2010 року.

Від даного шлюбу у подружжя народилося
двоє дітей, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Озерянської сільської
ради ОСОБА_3 проживає в с. Озерна разом
із батьками, після закінчення
загальноосвітньої школи ніде не
працює.

Відповідач згідно довідки Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців №021882 не
являється підприємцем.

Судом першої інстанції встановлено та
визнано сторонами, що вони не
проживають разом, відповідач ОСОБА_3 не
в повній мірі забезпечує утримання
дітей, які проживають разом із матірю,
тобто відповідач не виконує обов'язків
по утриманню неповнолітніх дітей.

Відповідно до конституційного
принципу верховенства права суд має
право присудити з відповідача аліменти
у твердій грошовій сумі, зважаючи на
реальні витрати, які є доказом його
реального доходу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що при ухваленні рішення
суд першої інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами і прийшов до вірного та
обґрунтованого висновку, що відповідач
зобов'язаний утримувати дітей до
досягнення ними повноліття і підставно
стягнув аліменти з відповідача в
користь позивачки на утримання
неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_5 та
сина - ОСОБА_4

Виходячи із установлених судом
обставин і наведених вимог закону,
колегія вважає обґрунтованим
визначений судом розмір аліментів по 320
грн. на кожну дитину до досягнення ними
повноліття, врахувавши матеріальне
становище відповідача, а саме, що
відповідач є непрацюючим, у нього
відсутній будь-який дохід, відсутнє на
праві власності нерухоме майно.

Відповідає вимогам закону рішення суду
в частині відмови у задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача в користь позивача 700 грн.
щомісячного грошового утримання.

Так, суд першої інстанції, врахувавши
вимоги ст. 84 СК України та матеріальне
становище відповідача, прийшов до
обгрунтованого висновку про
відсутність у нього можливості
надавати матеріальну допомогу на
утримання позивачки.

Тому, колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта, що ОСОБА_3 періодично
їздить за кордон на роботу, оскільки
ОСОБА_2 не надано, а судом не здобуто
доказів на підтвердження реального
неофіційного чи офіційного доходу
відповідача ОСОБА_3, як в Україні так і
за кордоном та щодо його високих витрат
на утримання автомобіля, як зазначала
ОСОБА_2 Інших доказів щодо
матеріального становище відповідача
судом не здобуто.

Не заслуговують на увагу посилання
ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції
безпідставно не вирішив питання про
розірвання шлюбу між сторонами.

Так як випливає зі змісту ч.2 ст. 31 ЦПК
України позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 звернулась з позовною вимогою
про розірвання шлюбу.

27 листопада 2013 року в судовому
засіданні ухвалою суду було відмовлено
у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_2
про уточнення позовних вимог та
роз'яснено право звернення до суду із
окремим позовом в загальному порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач має право
звернутись в суд в загальному порядку з
належно оформленою новою позовною
заявою, тобто предявивши новий позов,
про що ОСОБА_2 було роз'яснено судом
першої інстанції.

А тому суд першої інстанції підставно
не вирішував спір про розірвання шлюбу
в даному позовному провадженні.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і для
вирішення справи в межах заявлених
позовних вимог не мають правового
значення.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно та правильно з'ясував
характер спірних правовідносин,
правильно застосував зазначені норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню, висновки суду про
встановлені обставини й правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності та підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 313; 314; 317; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків