Справа № 446/312/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі - Лазаревій Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам»янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати дійсним договір позики укладений у усній формі між ним та ОСОБА_2, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 3 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.02.2011 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього позику сумі 3000 грн., які він зобов»язався повернути йому на протязі п»яти днів. Відповідач добровільно позику не повернув, на вимогу про повернення коштів не реагує та відмовляється сплачувати борг. Він звернувся в райвідділ з заявою з приводу вчинення відносно нього відповідачем шахрайських дій, однак кримінальне провадження було закрито. Факт позики у нього грошей відповідачем встановлено протоколом допиту відповідача по кримінальному провадженні.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив такий задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що не мав можливості віддати борг, в подальшому в судове засіданя не з»явився, причин неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 01.02.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, в усній формі, відповідно до якого, відповідач отримав від позивача 3000 грн, які зобов»язався повернути на протязі 5 днів.

У передбачений договором строк відповідач коштів не повернув, на зверненняпозивача щодо повернення коштів не реагує, уникає зустрічі та виконання взятих на себе зобов'язань.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України , на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, за предметом, строком, способом та іншими елементами.

Факт позики грошей відповідачем ОСОБА_2 у позивача підтверджується протоколом допиту свідка від 26.11.2013 р., де відповідач вказав про те, що він позичив гроші у ОСОБА_1 у розмірі 3000 грн., проте не віддав, оскільки не мав такої змоги.

Як вбачається із правової позиції ВСУ України висловленій у Постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач в порушення умов договору не повернув позивачеві суму позики, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення суми боргу є підставною і підлягає задоволенню.

Стосовно відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи обставини справи, надані позивачем докази, та глибину моральних та фізичних страждань, застосовуючи правила розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити повністю.

Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір позики укладений в усній формі 01.02.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3 000( три тисячі) грн., моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. та 243,60 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:

Оригінал рішення