Провадження № 2/234/128/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області

у складі: головуючого судді Кравченко
О.Ю.

при секретарі Куліш О.С.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики. В обґрунтування
позовних вимог позивачка посилається
на те, що 17 січня 1998 року відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який
рішенням Краматорського міського суду
від 16.04.2013 року було розірвано. У період
шлюбу відповідачі для придбання
автомобіля «SKODA OCTAVIA A5 AMBIENTE» 01 грудня 2008
року за розпискою взяли у неї у борг 300
000 російських рублів, що у еквіваленті
складає 75 000 грн. строком до грудня 2012
року. Частину боргу у розмірі 96 000
російських рублів, що в еквіваленті
складає 24 000 грн. відповідачі їй
повернули. Іншу частину боргу у розмірі
204 000 російських рублів, що в
еквіваленті складає 54 672 грн.
відповідачі їй не повернули. Позивачка
просить суд стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її
корить суму боргу у розмірі 54 672 грн., а
також судові витрати.

У судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_2
підтримала позовні вимоги та суду
пояснила, що відповідачі перебували у
зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу
відповідачі взяли у борг у позивачки
грошові кошти на придбання автомобіля,
про що свідчить розписка. Частину
коштів у сумі 96 000 російських рублів, що
складає 24 000 гривень вони повернули,
залишок боргу складає 54 672 грн.
Відповідно до рішення Краматорського
міського суду у справі про розподіл
майна подружжя, автомобіль «SKODA OCTAVIA A5
AMBIENTE» було визнано спільним майном
подружжя та залишилася у користуванні
ОСОБА_4, а з нього на користь ОСОБА_3 були
стягнути грошові кошти. Оскільки кошти
були витрачені на потреби сім'ї, то
відповідачі повинні спільно
відповідати за повернення
заборгованості. При розгляді справи
про поділ майна подружжя, відповідачка
ОСОБА_3 не заперечувала, що вони з
чоловіком брали у борг грошові кошти
для придбання автомобіля у його сестри
- ОСОБА_1, а також що частина коштів була
повернута.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні позовні вимоги визнав
повністю та суду пояснив, що розписку
писав він, відповідачка ОСОБА_3 у той
час знаходилася у сусідній кімнаті.
Відповідачка ОСОБА_3 не могла не знати,
що вони беруть в борг у його сестри таку
велику суму коштів, без її згоди він
ніяк не міг ці кошти взяти.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
суду пояснила, що грошові кошти в борг у
позивачки вона не брала. Про розписку,
яка написана відповідачем ОСОБА_4,
дізналася у перший раз коли
розглядалася справа про поділ
спільного майна подружжя. Розписку
вона не підписувала. Усіма фінансовими
питаннями займався її колишній
чоловік.

Вислухав пояснення сторін,
проаналізувавши зібрані по справі
докази, суд приходить до висновку що
позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК, договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 17.01.1998 року,
який було розірвано рішенням
Краматорського міського суду від 16.04.2013
року.

Як вбачається з розписки, наданої суду,
12 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_4, із
згоди своєї дружини ОСОБА_3, взяв в борг
у ОСОБА_1 гроші в сумі 300 000 російських
рублів для придбання автомобіля, які
зобов'язується повернути у грудні 2012
року. Розписка підписана відповідачем
ОСОБА_4 (а.с.3).

Рішенням Краматорського міського
суду Донецької області від 03 вересня 2013
року, автомобіль «Шкода Октавія А5»
визнано сумісним майном ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 (а.с.31-32).

Відповідно до ст.65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і одержане
за договором використано на її потреби.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачкою не надано суду доказів, що
відповідач взяв у неї кошти у борг зі
згоди своєї колишньої дружини. Як
вбачається з розписки, вона підписана
тільки відповідачем ОСОБА_4, а
відповідачкою ОСОБА_3 не підписана.

Зазначення у розписці, що відповідач
ОСОБА_4 взяв гроші у борг зі згоди своєї
дружини, не може бути доказом, що
відповідачка надала свою згоду на
отримання грошей. До того ж, як
передбачено ст.65 СК України, така згода
повинна бути надана у письмовій формі.

Суд не бере до уваги надану
представником позивача аудиозапис
судового засідання у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ сумісного
майна подружжя, оскільки цей запис не є
належним доказом того, що грошові кошти
за розпискою були взяті зі згоди
відповідачки ОСОБА_3 Крім того, при
дослідженні цього запису було
встановлено, що ОСОБА_3 при розгляді
справи про поділ майна подружжя
пояснила суду, що вони з відповідачем
брали в борг у його сестри - ОСОБА_1 120 000
російських рублів, а не 300 000 російських
рублів, як зазначено у розписці..

Суд також не бере до уваги наданий
представником позивача витяг із
записнику, в якому є записі, зроблені
рукою відповідачки ОСОБА_3 (а.с.30),
оскільки цей витяг не є належним
доказом того, що грошові кошти за
розпискою від 12.12.2008 року бралися у борг
з її згоди.

Крім того, позивачкою не надано
належних доказів, що грошові кошти,
отримані відповідачем ОСОБА_4 за
розпискою від 12.12.2008 року, були
витрачені на придбання автомобілю
«Шкода Октавія А5».

Таким чином, підстави для стягнення з
відповідачки ОСОБА_3 заборгованості за
розпискою від 12.12.2008 року відсутні.

При винесенні вищевказаного
висновку суд також керувався правовими
позиціями постанови Верховного Суду
України від 20 лютого 2013 року по
цивільній справі за № 6-163 цс12, які
відповідно до вимог ст.360-7 ЦК України є
обов'язковими для всіх судів України.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
не заперечував проти наявності в нього
заборгованості перед позивачкою у сумі
204 000 рублів, що у перерахунку на час
звернення з позовом до суду складає 54
672 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
слід задовольнити частково та стягнути
зазначену заборгованість на користь
позивачки з відповідача ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача також необхідно
стягнути судовий збір у розмірі 576,72
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 10, 14, 15, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за
договором позики - задовольнити
частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у
розмірі 54 672 грн. (п'ятдесят чотири
тисячі шістсот сімдесят дві грн.) та
судовий збір у сумі 576 грн. 72 коп.
(п'ятьсот сімдесят шість грн. 72 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
Краматорського міського суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. Ю. Кравченко