Номер провадження № 22-ц/785/1406/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Криворучці Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 25 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визначення місця
проживання дитини, стягнення
аліментів, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради про відібрання
малолітньої дитини, визначення місця
проживання дитини,

в с т а н о в и л а:

29.05.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та просив скасувати
рішення Київського районного суду
м.Одеси від 04.11.2011 р. про стягнення
аліментів, визначити постійне місце
проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
з батьком ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_2
аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/2
частини заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до повнолітня, витребувати
у відповідача свідоцтво про народження
дитини, стягнути з відповідача судові
витрати.

22.07.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя
особа орган опіки та піклування
Суворовської РА ОМР про відібрання
дитини, визначення місця проживання
дитини із матір'ю.

Ухвалою Суворовського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року
зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без
розгляду.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 25.11.2013 року задоволено
частково позов ОСОБА_3 Визначено місце
проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
з батьком ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2
аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх
видів заробітку, але не менш 30%
мінімального розміру прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3,
починаючи з 29.05.2013 року та досягнення
дитиною ОСОБА_4 віку 18 років, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2, включно. В іншій частині
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.ст.213,214 СК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. При його ухваленні суд
зобов'язаний взяти до уваги всі
обставини (факти), якими
обґрунтовувалися як вимоги, так і
заперечення сторін, наявність інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи, правовідносин,
зумовлених фактами.

Згідно до ст.61 СК України під
час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Судом встановлено, що
сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на утримання якого з ОСОБА_3 стягуються
аліменти в розмірі 1000 гривень
щомісячно.

У теперішній час сторони
проживають окремо, ОСОБА_3 із власною
родиною за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - за
адресою АДРЕСА_2, разом із ОСОБА_3 з
квітня 2013 року проживає їх спільна
дитина.

Задовольняючи позов про
визначення місця проживання дитини із
батьком, суд першої інстанції виходив з
того, що останнім створені нормальні
умови для розвитку, освіти та виховання
дитини, тоді як матір'ю не надано будь -
яких позитивних відомостей щодо себе.

Проте до такого висновку суд
першої інстанції прийшов із порушенням
норм процесуального та матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Так, рішення у справі
постановлене за відсутності ОСОБА_2,
яка не була повідомлена про час та
місце розгляду справи, що позбавило її
участі у справі і можливості надати
свої заперечення, докази, відтак судом
був порушений принцип диспозитивності
процесу, що призвело до вирішення
справи при неповному з'ясуванні всіх
обставин справи.

При розгляді справи суд
залишив поза увагою положення принципу
6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року про те, що малолітня
дитина не повинна, крім тих випадків,
коли є виключні обставини, бути
розлучена зі своєю матір'ю, і взагалі не
навів мотивів, за якими визнав можливе
недотримання такого принципу, не
аргументував, з яких саме підстав
дитина не може проживати з матір'ю.

Згідно із частинами 4 та 5
ст.19 СК України при розгляді спорів
щодо місця проживання дитини,
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування, та його письмовий висновок
щодо розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних в результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Визначаючи місце проживання
дитини разом із батьком, суд
посилаючись на висновок органу опіки
та піклування Приморської районної
держадміністрації не звернув уваги на
те, що він не скріплений печаткою цього
органу, а також не звернув увагу на те,
що цей висновок складено за
відсутності результатів обстеження
житлових умов матері дитини за місцем
її проживання, що в ньому відсутнє
обґрунтування доцільності або
недоцільності проживання дитини з
матір'ю.

За таких обставин рішення
суду не відповідає вимогам закону,
підлягає скасуванню із ухваленням
нового по суті справи.

Відповідно до ст.160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

Відповідно до ч.1ст.161 СК
України якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися судом.

Вбачається з матеріалів
справи, підтверджено сторонами, що зі
спільної згоди сторін з квітня 2013 року
дитина проживає із батьком, також
вбачається, що спір фактично виник
через небажання ОСОБА_3 сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_2, та незгоду
ОСОБА_2 сплачувати аліменти на
утримання дитини на користь ОСОБА_3,
тобто фактично спір з приводу місця
проживання дитини на час звернення до
суду був відсутній.

Суд першої інстанції
безпідставно залишив без розгляду
позовну заяву ОСОБА_2 про визначення
місця проживання дитини із матір'ю,
позбавивши можливості останню надати
докази, а самому - оцінку її доводам та
запереченням проти позову ОСОБА_3

За таких обставин, вирішення
судом позовної заяви ОСОБА_3 без
розгляду зустрічних вимог ОСОБА_2 є
неможливим і передчасним, що призведе
до порушення інтересів дитини, права на
належне виховання та утримання.

З огляду на викладене,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення позову ОСОБА_3, вимоги про
стягнення аліментів є похідними від
вимог про визначення місця проживання
дитини, тому в цій частині слід також
відмовити.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,314,316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 листопада 2013 року в
частині задоволення позову про
визначення місця проживання дитини,
стягнення аліментів скасувати,
ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визначення місця проживання
дитини, стягнення аліментів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: