Провадження по справі 2/122/130/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого - судді Злотнікова В.Я.,

при секретарі - Мехтієвій А.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус
Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, перерозподіл
спадщини, визнання права власності на
частку квартири, внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання частково недійним
договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
який неодноразово уточнював, в
останній редакції просив про
встановлення факту постійного
проживання позивача зі спадкодавцем -
його дружиною ОСОБА_6, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_7., на час відкриття
спадщини, перерозподіл спадщини - 1/4
частки квартири АДРЕСА_1, що залишалась
після смерті ОСОБА_6 між спадкоємцями,
визнання за позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 права на вказане спадкове майно
- по 1/8 частки за кожним, внесення змін
до свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання частково недійним
договору дарування квартири,
укладеного 12.09.2013р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в частині дарування 1/8 частки
зазначеної квартири, мотивуючі свої
вимоги тим, що дружині позивача ОСОБА_6
при житті на праві власності належала
1/4 частка квартири АДРЕСА_1, позивач
постійно проживав в даній квартирі
разом зі своєю дружиною з 1971 року по
день її смерті, тобто більше ніж 40
років, несе витрати на оплату
комунальних послуг, у зв'язку з чим,
відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України,
є таким, що прийняв спадщину, після
смерті дружини. Позивач протягом шести
місяців з часу відкриття спадщини не
звертався до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, в свою чергу
відповідач ОСОБА_2 - дочка спадкодавця
ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної
контори та отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті матері на 1/4 частку квартири, яка
належала спадкодавцю, яку в подальшому
подарувала своїй дочці ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від
12.09.2013р. Позивач звернувся до нотаріуса
із заявою про прийняття спадщини,
проте, оскільки він зареєстрований за
іншою адресою, нотаріус відмовив йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку звернення до
нотаріальної контори, у зв'язку з чим,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача по тих же підставах
підтримала заявлені позовні вимоги,
просила суд їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Треті особи у судове засідання не
з'явилися, повідомлені належним чином,
від приватного нотаріуса
Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 надійшла
заява з проханням провести розгляд
справи за її відсутності.

Заслухавши представників сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані
докази в їх сукупності, суд знаходить
позовні вимоги підлягаючими
частковому задоволенню по наступних
підставах.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 і ч.1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала в рівних часках (по 1/4 частки
кожному) ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
на підставі свідоцтва про право
власності від 23.12.2008р., виданого на
підставі розпорядження органу
приватизації №1242 від 23.12.2008р. (а.с.25).

Позивач ОСОБА_1 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з
28.06.1980р., що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.98).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.97), на
час смерті вона проживала та була
зареєстрована в АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою КП ЖЕО
Залізничного району м. Сімферополя від
14.12.2010р. (а.с.77).

Позивач ОСОБА_1 згідно паспортних даних
зареєстрований з 1971 року по АДРЕСА_7
(а.с.8-9).

Згідно посвідчення та довідки МСЕ №002777
ОСОБА_1 є непрацездатним інвалідом 2
групи (а.с.22).

Після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної
контори 28.05.2010р. із заявою про прийняття
спадщини звернулась ОСОБА_2, яка в заяві
повідомила, що крім неї є інші
спадкоємці, зокрема, чоловік
спадкодавця ОСОБА_1, який проживає за
адресою: АДРЕСА_4 (а.с.62).

Листом від 01.06.2010р. приватний нотаріус
надіслав ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4,
повідомлення про необхідність в
шестимісячний строк з моменту смерті
ОСОБА_6 з'явитися до нотаріуса та подати
заяву про прийняття спадщини (а.с.71).

Даних про отримання адресатом
вказаного повідомлення в матеріалах
справи немає.

17 грудня 2010р. приватним нотаріусом
ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на
спадщину за законом реєстровий №3274 на
ім'я ОСОБА_2, а саме на 1/4 частку квартири
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 (а.с.90).

02 липня 2013р. ОСОБА_6 звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після смерті дружини, листом
віл 03.07.2013р. нотаріус відмовив йому у
прийнятті спадщини у зв'язку з тим, що
на час відкриття спадщини він не був
зареєстрований за однією адресою з
ОСОБА_6 та рекомендував звернутися до
суду в порядку позовного провадження
(а.с.95,96).

12 вересня 2013р. ОСОБА_2 подарувала
належну їй 1/2 частку спірної квартири
(1/4 на підставі свідоцтва про прав
власності від 23.12.2008р., 1/4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 17.12.2010р.) ОСОБА_3

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК
України слідує, що порядок прийняття
спадщини встановлюється залежно від
того чи проживав постійно спадкоємець
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Так, відповідно до частини 3 статті 1268
ЦК України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не
заявив про відмову від неї.

Зазначені особи вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків
їхньої відмови від спадщини.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з частиною 1 статті 29 ЦК України
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти
від місця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться.

В обґрунтування своїх вимог про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем позивач
вказував, що даний факт
підтверджується, крім іншого,
поясненнями свідків.

Так, допитана у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8, яка з 1999 року
проживає у АДРЕСА_2, повідомила, що
позивач ОСОБА_1 постійно проживав у
квартирі №44 вказаного будинку разом зі
своєю дружиною ОСОБА_6 до дня смерті
останньої, після її смерті продовжував
проживати в квартирі до листопада 2013р.,
коли невідомі особи вигнали його з
квартири.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_9, який є сином
померлої ОСОБА_6, у судовому засіданні
також підтвердив, що ОСОБА_1 постійно
проживав зі своєю дружиною - матір'ю
свідка, до дня смерті останньої, а після
смерті до листопада 2013р.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог представник
відповідача вказувала, що ОСОБА_1
проживав в АДРЕСА_1 періодично, під час
цих періодичних візитів він залишався
ночувати в даній квартирі, проте
постійно в цій квартирі він не
проживав, також просила суд не приймати
в якості належних та допустимих
доказів по справі пояснення
вищевказаних свідків, оскільки
вказувала, що свідки є
заінтересованими особами та
перебувають у неприязних стосунках з
відповідачкою ОСОБА_2

Суд вважає за необхідне зазначити, що
характер особистих взаємовідносин
свідків зі сторонами й характер їх
заінтересованості у справі повинні
бути враховані судом при дослідженні і
оцінці показань свідків, однак
відхилити їх показання про обставини у
справі як докази відповідно до статей
63, 212 ЦПК України суд може лише за
наявності даних, що свідчать про їх
невідповідність дійсності, при оцінці
їх показань у сукупності з іншими
доказами.

Разом з тим, матеріали справи в їх
сукупності не спростовуються, а
навпаки підтверджуються пояснення
вищевказаних свідків.

Так, згідно довідок Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя від
16.12.2013р. слідує, що ОСОБА_1, 1939 року
народження, проживає за адресою:
АДРЕСА_1, перебуває на обліку як
отримувач пенсії з 07.09.1998р. (а.с.183,184).

Згідно копії медичної книжки позивача,
адреса його місця проживання
зазначена: АДРЕСА_1 (а.с.231-232).

З наданих квитанцій по сплаті
комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1
вбачається, що їх платником зазначений
ОСОБА_1 (а.с.185-230).

Згідно письмових пояснень мешканців
будинку АДРЕСА_1 чиї особи перевірені
начальником ЖЕУ №6 КП ЖЕО Залізничного
району м. Сімферополя, слідує, що ОСОБА_1
проживає в квартирі №44 з 1971 року (а.с.162).

З огляду на все вищезазначене,
враховуючі, що стороною відповіадчів
ніяким чином не спростовані
вищезазначені відомості, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
заявлених позовних вимог в частині
встановлення факту постійного
проживання позивача разом зі своєю
дружиною ОСОБА_6, померлою 06.12.2009 року,
на час відкриття спадщини.

Посилання представника відповідачів
на пропуск позивачем строку позовної
давності оскільки спадкодавець
померла у грудні 2009 року, а заяву про
прийняття спадщини позивач подав лише
у червні 2013р., тобто через три з
половиною роки з пропуском строку
позовної давності, судом не
приймаються до уваги, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що про
порушення свого права позивач дізнався
з листа нотаріуса від 03.07.2013р., яким йому
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після смерті дружини
та роз'яснено право звернення до суду в
позовному порядку.

Доводи представника відповідачів про
те, що спочатку позивач звертався до
суду з позовом про встановлення йому
додаткового строку для прийняття
спадщини, ухвалою Залізничного
районного суду м. Сімферополя йому було
відмовлено в цьому через відсутність
доказів поважної причини пропуску
строку, судом також не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки під час
перевірки даних обставин встановлено,
що в архіві суду знаходиться матеріал
№2/122/1951/13 за аналогічним позовом
ОСОБА_1, який ухвалою суду від 25.09.2013р.
повернутий позивачеві на підставі п.1
ч.3 ст.121 ЦПК України - за заявою позивача
до відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
передбачено, що реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 постанови від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", якщо постійне
проживання особи зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини не підтверджено
відповідними документами, у зв'язку із
чим нотаріус відмовив особі в
оформленні спадщини, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Таким чином, сама по собі відсутність
реєстрації місця проживання разом за
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не може свідчити про не проживання
позивача зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Відповідно до вимог статті 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Оскільки позивач, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, не заявляв про
відмову від спадщини, він вважається
таким, що прийняв спадщину відповідно
до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України
передбачено, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Враховуючі відсутність умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину, так як
успадкована відповідачем ОСОБА_2
частка квартира, що належала
спадкодавцеві, відчужена на користь
ОСОБА_3, суд вважає вимоги позивача про
визнання його права на 1/2 частку
спадкового майна - 1/8 частку спірної
квартири, такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 215
ЦПК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Оскільки за позивачем у порядку
спадкування визнано право на 1/8 частку
спірної квартири, відчуження належної
йому частки без його волі суперечить
закону, суд приходить до висновку, що
договір дарування частки спірної
квартири, укладений 12.09.2013 року реєстр
№ 2597 між ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
підлягає визнанню недійсним в частині
дарування ОСОБА_2 ОСОБА_3 1/8 частки
квартири АДРЕСА_1, що належала
дарувальнику ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 17.12.2010 року.

В іншій частині заявлених позовних
вимог суд вважає за необхідне
відмовити, оскільки на теперішній час,
видане відповідачці свідоцтво вже не є
правовстановлюючим документом на
спірну частку квартири, так як на
підставі даного свідоцтва вказана
частка квартири була відчужена, отже
внесення будь-яких змін до цього
свідоцтва не призведе до виникнення
або припинення відповідних прав у
сторін по даній справі, крім того, на
думку суду, вичерпним заходом для
захисту права позивача є ухвалення
судом рішення про встановлення факту
його постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, визнання за ним права на 1/8
частку спірної квартири та визнання
частково недійсним договору дарування
стосовно вказаної частки квартири.

На підставі викладеного,
ст.ст.203,215,217,1218,1268 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10,11,57-61,88,209,212-215, 294 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зі спадкодавцем
ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на
час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8
частку квартири АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
його дружини ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Визнати частково недійсним договір
дарування частки квартири, укладений 12
вересня 2013 року реєстр № 2597 між ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в частині дарування
ОСОБА_2 ОСОБА_3 1/8 частки квартири
АДРЕСА_1, що належала дарувальнику
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 17
грудня 2010 року по реєстровому №3274.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Залізничний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: