У Х В А Л А
Іменем України

03 лютого 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.
суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.
з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Чопського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року по справі за позовом Чопського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про виселення наймача разом зі членами сім`ї із службового житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року відмовлено Чопському прикордонному загону військової частини НОМЕР_1 в задоволенні позову.

Чопський прикордонний загін військової частини НОМЕР_1 , подав на дане рішення суду апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду ухвалено в порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представники апелянта в особах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які діють на підставі довіреностей, підтримали вимоги скарги та просили задовольнити таку з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив, вимоги скарги та просив відмовити в задоволенні такої як безпідставної.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є посилання на те, що ОСОБА_4 як військовослужбовець уже використав один раз своє право на залишення за собою службового житла за адресою в АДРЕСА_1 .

Однак, такі доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не являються підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з вимог абзацу 4 пункту 1 ст. 12 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей - військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, абзацу 7 пункту 1 ст. 12 цього Закону.

Така ж правова норма міститься і в п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (затвердженого постановою КМ України від 03.08.2006 р. N 1081).

Відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію, ОСОБА_1 має загальну вислугу на 01.09.2008 року, яка складає 33 роки 1 місяць 00 днів, а.с. 31-35.

Оскільки ОСОБА_1 має більше 20 років вислуги на військовій службі, а тому має право на отримання в постійне користування займане ним жиле приміщення (квартиру АДРЕСА_2 ).

Стосовно твердження, що ОСОБА_4 вже використав вище наведене право, колегія суддів зазначає наступне.

В 1997 році військовослужбовцю ОСОБА_4 була надана квартира АДРЕСА_3 з якої виписався в 2004 році у зв`язку з переведенням на службу в інше місце.

Із цього слідує, що ОСОБА_4 звільнив займане ним жиле приміщення, що відповідає вимогам п. 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (затвердженого постановою КМ України від 03.08.2006 р. N 1081).

На підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міськради від 25.05.2007 року за № 260 зазначена квартира у зв`язку зі зняттям із місця реєстрації основного квартиронаймача ( ОСОБА_1 ) була переоформлена за ОСОБА_5 у складі сім`ї 2 особи з якою було укладено договір найму зазначеного житла.

У подальшому квартира АДРЕСА_3 була приватизована ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про право власності від 20.08.2007 року, а.с. 42-43.

На спростування наведеного Чопський прикордонний загін військової частини НОМЕР_1 не надав суду доказів того, що ОСОБА_4 приватизував раніше займану квартиру АДРЕСА_3 , а тому, уже використав своє право на залишення за собою займаного ним службового житлового приміщення.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище зазначеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів :

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ___________________

___________________