________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/6325/13-ц
Провадження № 2/520/228/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого-судді: Брайловської
А.І.;

за участю секретаря Непомнющого
М.М., Шивцової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за уточненим
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про визнання
права власності та вселенні ",

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013 року позивач звернувся з
вказаним позовом до відповідача.

27.06.2013 року позивачем надано уточнений
позов, відповідно до якого позивач
просить суд виділити йому в натурі ?
частину квартири АДРЕСА_1, визнати за
ним право власності на ? частину
вищевказаної квартири та вселити у
вказане житло.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. 02 липня
2003 року шлюб було розірвано. Однак під
час шлюбу у лютому 2001 року він разом з
дружною придбали 3-х кімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, де мешкали разом з
дітьми (ОСОБА_2, ОСОБА_4) до розірвання
шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач
переїхав у інше житло. Позивач
зазначає, що розподіл спільного майна
подружжя він з колишньою дружиною не
здійснював. У ІНФОРМАЦІЯ_1 року колишня
дружина чоловіка померла. Однак на
даний час, позивач вирішив звернутися
до суду для захисту нібито порушеного
свого права, стверджуючи, що є
власником ? частини квартири.

Представник позивача у судове
засідання з'явилася, уточнені позовні
вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судове
засідання з'явилися, у задоволені
позову просили відмовити, в одному із
судових засідань заявили клопотання
про застосування строків позовної
давності.

Заслухавши думку, доводи та пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши всі докази зібрані у справі в
їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню
виходячи з обставин, встановлених під
час судового розгляду справи.

Правовідносини між сторонами
регулюють вимогами КпШС України, ЦК
УРСР (в ред. 1963 року), ЦК України ( в ред.
2004 року).

Судом встановлено, що 02 липня 2003 року
було розірвано шлюбу між позивачем та
ОСОБА_3 (матір'ю відповідачки по справі).

За час спільного проживання подружжя
була придбана квартира АДРЕСА_1, однак
позивач після розірвання шлюбу не
звертався до суду про розподіл
спільного майна.

Діючим на момент розірвання шлюбу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 законодавством
встановлено трирічний строк позовної
давності з питань розподілу спільного
майна.

Відповідно до ч.2,3 ст. 29 КпШС для вимоги
про поділ майна, яке є спільною
сумісноювласністю розведеного
подружжя, встановлюється трирічний
строк позовної давності; поділ
спільного майна подружжя може бути
проведений як під час перебування в
шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 9 КпШС на вимоги, що
випливають із шлюбних та сімейних
відносин, позовна давність не
поширюється, за винятком випадків,
коли строк для захисту порушеного
права встановлено законодавством
України.

Відповідно до ст. 10 КпШС у випадках,
передбачених статтею 9 цього Кодексу,
позовна давність застосовується
судом відповідно до цивільного
законодавства, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст. 11 КпШС у тих випадках, коли
для окремих вимог встановлено строк
позовної давності, він обчислюється,
якщо інше не встановлено законом, з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого
права.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права. Винятки з
цього правила, а також підстави
зупинення і перериву перебігу
строків позовної давності
встановлюються законодавством Союзу
РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Проте, сам по собі факт розірвання
шлюбу жодним чином не може порушити
права жодного з подружжя. Крім того,
відповідно до пояснень позивача у
судовому засіданні, що не
заперечувалося відповідачкою,
встановлено, що померла ОСОБА_3 не
чинила перешкод ОСОБА_1 у
розпорядженні, користуванні спільним
сумісним майном.

Також, в ході судових засідань
встановлено, що позивач за життя
померлої дружини ОСОБА_3 з моменту
розірвання шлюбу не користувався та не
мав намір користуватися спірною
квартирою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач з
заявою про отримання спадщини не
звертався.

Враховуючи викладене та те, що позивач
звернувся з вимогами про визнання за
ним права власності на ? частину
спірної квартири 21 травня 2013 року, суд
вважає за необхідне застосувати строки
позовної давності так як строк
давності з питань розподілу спірної
квартири сплинув.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя, покликане забезпечувати
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійсненого проголошення Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2
Цивільного процесуального кодексу
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
Цивільного процесуального кодексу
України, також правильно тлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення, яке
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу свої вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність або
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинами, які мають значення для
вирішення справи, тому суд вважає
вимоги позивача безпідставними та не
підлягаючими задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55
Конституції, ст. ст. 8, 15, 16, 60, 256, 267
Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5,
8, 10, 15, 74-77, 174, 213, 215, 216, 218, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, ст. 22,29
КпШС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні уточненого позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 "Про визнання права власності
та вселенні" - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Брайловська А. І.