Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/700/14
Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24
жовтня 2013 року у справі за позовом
Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Кредитна спілка
«Аккорд» звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що відповідно до укладеного
договору від 24.12.2007 року відповідач
отримав кредит у сумі 2000 гривень зі
сплатою відсотків за кожен день
користування кредитом у розмірі 0,16438 %,
з кінцевим терміном повернення 24.12.2008
року. ОСОБА_2 умови договору не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у сумі 8383,79 гривень, яка
складається з заборгованості за
кредитом - в сумі 1321,74 гривні, відсотків
- в сумі 3960,85 гривень, штрафних санкцій -
в сумі 1321,74 гривень, інфляційної
складової та 3% річних - в сумі 1779,46
гривень. Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив стягнути з
відповідача зазначену заборгованість
за кредитним договором та судові
витрати.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 24
жовтня 2013 року позовну заяву
задоволено в повному обсязі. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки
«Аккорд» 8383,79 гривень в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 1398/Зап від 24.12.2007 року та
судові витрати.

На зазначене судове рішення ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника апелянта, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та письмові заперечення
позивача і долучені на їх
обґрунтування письмові документи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.12.2007 року між КС «Аккорд» та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
1398/Зап, за яким ОСОБА_2 отримав 2000
гривень на 12 місяців зі строком
остаточного повернення кредиту до
24.12.2008 року, зобов'язавшись повернути
кредитні кошти, а також сплатити
нараховані проценти. Розмір процентів
за користування кредитом, порядок
погашення кредиту та сплати неустойки
визначений розділами 4, 5 кредитного
договору, згідно з якими сторонами
визначено, що позичальник сплачує
позикодавцю відсотки у розмірі 0,16438 % за
кожен день користування кредитом з
наступного дня після надання кредиту
до дня повного погашення
заборгованості за кредитом. Сторонами
у договорі погоджено графік платежів,
за яким визначено розмір щомісячного
платежу, який складається з частки
кредиту та суми процентів, протягом
всього періоду дії кредитного договору
( а.с. 9).

Відповідач належним чином зобов'язання
з повернення грошових коштів не
виконував, в результаті чого станом на
23.05.2013р. існує заборгованість в
загальній сумі 5682,51 гривень, з яких 1321,74
гривень заборгованість за кредитом,
3960,85 гривень заборгованість по
відсоткам за користування кредитом.
Крім того, у відповідності до п. 5.1
кредитного договору позичальнику
нараховано пеню за порушення строків
сплати кредиту та процентів, розмір
якої складає 19 535,39 грн., але яка
зменшена рішенням кредитного комітету
КС «Аккорд» від 15.05.2013р. до суми
заборгованості за тілом кредиту - 1321,74
грн. Також позивачем нараховано у
відповідності до вимог ст.. 625 ЦК
України інфляційні втрати та 3% річних в
загальній сумі 1779,46 гривень. Разом
сума, заявлена в позові, складає 8383.79
грн., яку позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Задовольняючи позов кредитної спілки
шляхом ухвалення заочного рішення, суд
першої інстанції виходив із його
доведеності та обґрунтованості.

Апелянт вказує на те, що судом допущені
чисельні порушення норм
процесуального права, зокрема,
порушено його права на участь у
судовому засіданні і своєчасне
направлення йому процесуальних
документів, вимоги щодо ухвалення у
справі заочного рішення, а також судом
допущено неповноту у з»ясовані
обставин справи, що призвело до
ухвалення незаконного і
необґрунтованого рішення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в
цій частині, колегія встановила
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Провадження у цій справі було відкрито
ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 20
червня 2013р., визначено строк
відповідачу для надання заперечень на
позовну заяву до 02.09.2013р. та справа
призначена до розгляду на 09.09.2013р. ( а.с.
21).

Згідно з матеріалами справи вказана
ухвала та копія позовної заяви з
додатками були відправлені
відповідачу 27.06.2013р., повістку у судове
засідання на 09.09.2013р. відповідач
отримав 07.08.2013р. ( а.с. 23), тому є
безпідставними його посилання на те, що
він не зміг до 02.09.2013р. надати
заперечення на позовну заяву, а також
спрямувати до суду відповідні
клопотання. Наступне судове засідання
відбулось лише 24.10.2013р., на яке ОСОБА_2
отримав повістку 16.10.2013р. ( а.с. 32), тому
він не був позбавлений можливості
завчасно направити до суду свої
клопотання, докази та заперечення
проти позову.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що судове засідання 24.10.2013р. було
проведено без нього, в той час як він
з»явився до суду, але знаходився в
канцелярії, де здавав письмове
клопотання. Проте, в заяві про перегляд
заочного рішення, на яку мається
посилання в апеляційній скарзі,
відповідач зазначає, що секретар
запросила його у зал судового
засідання, але він, побачивши
мікрофони, вирішив, що його будуть
знімати на відео, тому пішов із зала
судового засідання ( а.с. 41- зміст заяви
про перегляд заочного рішення). Отже,
сам відповідач у змісті вказаної заяви
спростовує доводи своєї апеляційної
скарги, вказуючи, що добровільно
покинув зал судового засідання, не
попередивши про це секретаря та суддю.
Тому суддя обґрунтовано у
відповідності до вимог ст. 224 ЦПК
України розглянув справу у заочному
порядку, а згода позивача не такий
розгляд справи була висловлена у
письмовій заяві ( а.с. 25).

Апелянт наголошує на тому, що позивачем
не підтверджені, а судом не з»ясовані,
наступні обставини: що ОСОБА_2 є членом
кредитної спілки та фактично отримав
кредитні кошти, що позивач здійснює
надання кредитів за власні кошти або
має ліцензію щодо надання фінансових
послуг.

На ці доводи апеляційної скарги
позивачем надані заперечення та
долучені відповідні документи, які у
зв»язку з ухваленням у справі заочного
рішення, яке постановлено також у
відсутності позивача, не були
досліджені, тому у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд долучив і дослідив їх на стадії
апеляційного розгляду.

Зі змісту кредитного договору № 1398/Зап
від 24.12.2007р. вбачається, що в якості
позикодавця в ньому виступає КС
«Аккорд», а в якості позичальника - член
кредитної спілки ОСОБА_2, а укладенню
цього договору передує надання
особисто підписаної ОСОБА_2 заяви, де
він звертається до КС «Аккорд» як член
кредитної спілки з проханням надати
кредит у розмірі 2 000 грн. ( а.с. 9-11).

Отримання кредиту у розмірі 2000 грн.
ОСОБА_2 підтверджується належним чином
завіреною копією видаткового касового
ордеру від 24.12.2007р., в якому вказані всі
відповідні реквізити: номер і дата
кредитного договору, суму позики,
паспортні дані ОСОБА_2 та міститься
його особистий підпис ( а.с. 76).

Що стосується доводів апелянта про
нез»ясування, за рахунок яких коштів
видано відповідачу кредит, колегією
встановлені наступні обставини.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про кредитні спілки» в
редакції, чинній на момент укладення
кредитного договору, кредитна спілка -
це неприбуткова організація, заснована
фізичними особами, професійними
спілками, їх об'єднаннями на
кооперативних засадах з метою
задоволення потреб її членів у
взаємному кредитуванні та наданні
фінансових послуг за рахунок
об'єднаних грошових внесків членів
кредитної спілки. Кредитна спілка є
фінансовою установою, виключним видом
діяльності якої є надання фінансових
послуг, передбачених цим Законом.

Кредитна спілка є юридичною
особою, має самостійний баланс,
банківські рахунки, які відкриває і
використовує згідно із законодавством
у самостійно обраних банківських
установах, а також печатку, штамп та
бланки із своїм найменуванням, власну
символіку. Кредитна спілка набуває
статусу юридичної особи з моменту її
державної реєстрації.

Згідно із частиною 3 статті 91 ЦК
України юридична особа може
здійснювати окремі види діяльності,
перелік яких встановлюється законом,
після одержання нею спеціального
дозволу (ліцензії). Кредитні спілки в
Україні діють відповідно до цього
Закону, інших законів України та
виданих відповідно до них
нормативно-правових актів (стаття 5 ЗУ
«Про кредитні спілки»).

Відповідно до пункту 5 частини 1
статті 1 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансова послуга -
операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів. Надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту, тобто надання
коштів у позику юридичній або фізичній
особі на визначений строк та під
процент, вважається фінансовою
послугою та підлягає обов'язковому
ліцензуванню. Здійснення діяльності з
надання фінансових кредитів за рахунок
залучених коштів дозволяється тільки
після отримання відповідної ліцензії
(пункт 3 частини 1 статті 1, пункт 6
частини 1 статті 4, пункт 3 частини 1,
частина 2 статті 34 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», частина 4 статті 8
ЗУ «Про кредитні спілки»).

Отже, за змістом вказаних вище норм
законів діяльність кредитної установи
з надання фінансових кредитів за
рахунок капіталу самої кредитної
установи не потребує отримання
ліцензії.

Станом на 31.12.2007р. капітал кредитної
спілки «Аккорд» був сформований за
рахунок спрямованих членських внесків
та складав 14 968 383,80 грн., що
підтверджується Звітними даними про
фінансову діяльність КС «Аккорд» за 2007
фінансовий рік. Тому кредитна спілка
надавала ОСОБА_2 кошти в кредит за
рахунок власного капіталу.

Проте, станом на момент укладення
кредитного договору з ОСОБА_2 кредитна
спілка «Аккорд» мала також Ліцензію
серії АВ № 391923, видану Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг 26.07.2007р., на
здійснення діяльності з надання
фінансових послуг.

З огляду на вказане, КС «Аккорд» при
укладенні кредитного договору з ОСОБА_2
мала достатні законні підстави
надавати фінансові послуги, зокрема,
фінансові кредити.

Відповідач посилається також на
пропуск позивачем строку позовної
давності, оскільки строк повернення
кредиту настав 24.12.2008р., а з позовом
кредитна спілка звернулась 04.06.2013р.

Перевіривши вказані доводи, колегія
знаходить їх необґрунтованими.

Так, відповідно до п. 9.1 кредитного
договору сторонами погоджено строк
позовної давності за спорами, які
виникають із цього договору, у п»ять
років. Тому з визначеної дати
повернення кредиту 24.12.2008р. п»ятирічний
строк закінчується 24.12.2013р., а з позовом
кредитна спілка звернулась до суду
04.06.2013р., тобто в межах погодженого
сторонами збільшеного строку позовної
давності, який в такому разі не є
пропущеним.

Не мається пропуску позовної давності
і по частині щомісячних платежів,
оскільки останній платіж у збільшеній,
ніж передбачено графіком, сумі ОСОБА_2
сплачено 15.06.2008р. ( щомісячний платіж на
цю дату за графіком складав - 225 грн.,
фактично сплачено- 600,02 грн.), чим у
відповідності до вимог ст. 264 ЦК України
перервано перебіг позовної давності
відносно попередніх недоплат.

Заявляючи вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка складається із заборгованості за
тілом кредиту у розмірі 1 321 грн. 74 коп.,
за процентами - 3 960 грн. 85 коп., пені,
розмір якої встановлено рішенням
кредитного комітету від 15.05.2013 року - 1321
грн. 74 коп., КС "Аккорд", посилаючись на
положення ст. 625 ЦК України, просила
стягнути з відповідача також суму
індексу інфляції та 3% річних, яка
складає 1779 грн. 46 коп.(а.с. 4-8).

Вказані суми підтверджуються
розрахунком, згідно якого враховані
всі нарахування щомісячних платежів та
сплати їх ОСОБА_2 тричі за весь рік, на
який надавався кредит, та виведено
різницю за тілом кредиту, а також
нараховано на залишок заборгованості
за тілом кредиту відповідні відсотки,
передбачені кредитним договором.
Оскільки нарахована відповідачу пеня у
сумі 19 535,39 грн. зменшена позивачем за
рішенням кредитного комітету до
розміру заборгованості за тілом
кредиту - 1321,74 грн., то підстав для її
подальшого зменшення не мається.

Грунтовними є також вимоги
позивача про нарахування інфляції та 3 %
річних на заборгованість за кредитом,
про що, зокрема, роз»яснено в пункті 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
згідно якого, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 625
ЦК України інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов"язання, вираженого в
національній валюті, та три процента
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів у наслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки(пені) за невиконання або
неналежне виокнання зобов"язання.

Таким чином, дослідивши всі доводи
апеляційної скарги, колегія вважає її
необґрунтованою, тому у відповідності
до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу слід відхилити, залишивши без
змін оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.