У Х В А Л А

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення суми
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 23 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9 серпня 2006 року із
відповідачами був укладений договір
позики, за яким він передав їм 50 тис.
доларів США терміном до 20
лютого 2007 року, що оформлено
відповідною розпискою. 10 вересня
2007 року він позичив ОСОБА_4 ще 30 тис.
доларів США терміном до 10
вересня 2008 року. У встановлений строк
відповідачі борг не повернули, на його
вимоги про повернення суми боргу не
реагують.

У звґязку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути:
солідарно з відповідачів на його
користь суму боргу в розмірі 50 тис.
доларів США; з ОСОБА_4 на його користь
суму боргу в розмірі 30 тис. доларів США,
що за офіційним курсом Національного
Банку України разом становило 639 440 грн,
а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 23 липня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 суму позики у розмірі 399
650 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 суму позики у розмірі 239 790 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року рішення районного
суду в частині солідарного стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суми
позики у розмірі 399 650 грн скасовано та в
цій частині ухвалено нове рішення про
відмову у позові. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
закрити провадження у справі.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що у
встановлений сторонами строк
відповідачі взяті на себе зобов'язання
по поверненню боргу не виконали.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині солідарного
стягнення суми боргу з ОСОБА_5 та
відмовляючи у позові в цій частині,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_5 з пропуском строку позовної
давності, при цьому ОСОБА_5 подала заяву
про застосування строку позовної
давності, а ОСОБА_4 такої заяви не
подавав.

Проте повністю погодитися із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом встановлено, що з 12 жовтня 1989 року
по 10 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
знаходились у зареєстрованому шлюбі.

9 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та подружжям
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір
займу, за яким вони отримали у позику
50 тис. доларів США терміном до 20
лютого 2007 року, про що було оформлено
відповідну розписку.

10 вересня 2007 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4
30 тис. доларів США терміном до 10 вересня
2008 року, про що оформлено відповідну
розписку.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Згідно зі ст. 267 ЦК України передбачена
можливість застосування позовної
давності, у тому числі й спеціальної,
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення судом.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Апеляційним судом було встановлено, що
позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_5 з пропуском строку позовної
давності, так як строк виконання
зобов'язання за договором займу від 9
серпня 2006 року сплив 21 лютого 2007
року, а позов подано у січні 2013 року.

При цьому, суд послався на те, що ОСОБА_5
було заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності
та зазначив аркуші справи 46 - 54, на яких
в дійсності наявні заперечення
відповідача ОСОБА_4 із заявою
про застосування строку позовної
давності (а.с. 51). Разом з тим, в
апеляційній скарзі ОСОБА_5 також
заявляла про пропущення позивачем
строку позовної давності та посилалася
на те, що таку заяву вона подавала ще в
суді першої інстанції (а.с. 80, 137).

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на вказані
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув і не врахував;
застосувавши положення про позовну
давність за заявою ОСОБА_5, не
застосував таке саме положення за
заявою ОСОБА_4

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
в частині позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині судові рішення
відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року в частині позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 скасувати,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська