У х в а л а

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Котовського міськрайоннного суду
Одеської області від 27 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 17 липня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначав, що 11 жовтня

2011 року він позичив відповідачу 36 000
доларів США, що на той час було
еквівалентно 288 000 грн, строком до 1
серпня 2012 року, про що останнім було
складено відповідну розписку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 у
визначений в розписці строк борг не
повернув, ОСОБА_3 просив позов
задовольнити та стягнути на його
користь з відповідача суму боргу в
розмірі 288 000 грн.

Уточнивши під час розгляду справи
позовні вимоги, позивач просив
стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму
основного боргу в розмірі

288 000 грн, проценти за користування
коштами в розмірі облікової ставки НБУ
в сумі 21 408 грн 19 коп., 3% річних від
простроченої суми в розмірі 1 325 грн 52
коп., пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ в сумі

6 627 грн 95 коп., витрати на правову
допомогу в сумі 6 000 грн та

10 000 грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Котовського міськрайоннного
суду Одеської області від 27 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
17 липня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3

288 000 грн. основного боргу, 8 640 грн - 3%
річних, 39 528 грн - відсотки за
користування позикою та 1 000 грн на
відшкодування витрат на правову
допомогу. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Котовського міськрайоннного
суду Одеської області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 17 липня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі рішення не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог в частині неповернення
відповідачем суми боргу за борговою
розпискою від 11 жовтня 2011 року, 3%
річних та процентів на рівні облікової
ставки НБУ.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суди
дійшли їх без повного та всебічного
встановлення обставин справи та з
порушенням норм процесуального права.

Так ст. 1046 ЦК України передбачено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилався на неповернення ОСОБА_4 суми
боргу й надав суду надруковану
розписку, зазначаючи що її було
підписано власноручно відповідачем.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_4 посилався на те, що гроші у
позивача в борг не брав, розписку не
складав і не підписував, та взагалі 11
жовтня 2011 року був відсутній у м.
Котовську, на підтвердження чого надав
довідку від 24 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 1
ст.http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_07_05/p
ravo1/T041618.html?pravo=1" l "1766" o "Цивільний
процесуальний кодекс України;
нормативно-правовий акт № 1618-IV від
18.03.2004" t "_blank 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно з висновком проведеної у справі
за клопотанням представника
відповідача судово-почеркознавчої
експертизи № 9402/02 від 10 квітня

2013 року вирішити питання про те, чи
виконаний досліджуваний підпис від
імені ОСОБА_4 у розписці від 11 жовтня 2011
року про отримання останнім 36 000
доларів США від ОСОБА_3 самим ОСОБА_4 або
іншою особою, не виявилося можливим.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 10 постанови «Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах» від 30 травня

1997 року № 8 висновок експерта
визнається неповним, коли експерт
дослідив не всі подані йому об'єкти чи
не дав вичерпних відповідей на
порушені перед ним питання. Неясним
вважається висновок, який нечітко
викладений або має невизначений,
неконкретний характер.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам). Якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншим
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експертам).

Передбачене ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК
України право сторін на подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості щодо
обставин, які мають значення для
вирішення справи, кореспондується з
обов'язком суду сприяти здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

У порушення вищезазначених вимог
закону судом не було належним чином
роз'яснено сторонам щодо можливості
призначення у справі повторної
експертизи.

Задовольняючи частково позов та
вирішуючи питання про обґрунтованість
заявлених позовних вимог, суди
попередніх інстанції не перевірили у
достатньому обсязі заперечень ОСОБА_4
щодо непідписання розписки та
неотримання в борг вказаних у ній
коштів, у порушення вимог ст. ст. 212-215
ЦПК України взагалі не дослідили
надані відповідачем докази його
відсутності у м. Котовську в день
складення розписки та отримання позики
й дійшли передчасного висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

На порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України суди не сприяли всебічному і
повному з'ясуванню дійсних обставин
справи, що мають визначальне значення у
її вирішенні, допустили суттєву
неповноту у з'ясуванні таких обставин.

Ураховуючи, що судами не дотримані
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Котовського міськрайоннного
суду Одеської області від 27 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 17 липня 2013
року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук