АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/316/2014
Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Бугрика В.В.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 17 жовтня
2013 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості по кредиту

В С Т А Н О В И Л А:

18.09. 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості по
кредиту, посилаючись на те, що 9.12.2005
року банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі
2544,48 грн. строком на 12 місяців зі
сплатою 2,09% у місяць за користування
грошовими коштами, що нараховується на
суму залишку заборгованості по
кредиту, ОСОБА_5 зобов'язувався
погашати заборгованість по кредиту,
проценти за користування кредитом,
комісію відповідно до заяви та умов
щомісячними платежами в сумі 242,37 грн.

Оскільки позичальник належним
чином не виконував умови договору, то
станом на 10.07.2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 42475 грн.34 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 2544,48 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 12923,33
грн., пені в розмірі 24508,70 грн., штрафу
(фіксована частина) в розмірі 500 грн.,
штрафу (процентна складова) в розмірі
1998,83грн., яку позивач просив стягнути в
його користь з ОСОБА_5, а також понесені
банком судові витрати в розмірі 424,75
грн.

Рішенням Великолепетиського
районного суду Херсонської області від
17 жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити. Посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Так, суд не врахував, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

У судовому засіданні представник
ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу
підтримав з підстав викладених у ній,
просить її задовольнити.

Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору №DNH4KS20010519 від 9.12.2005
року банк надав відповідачу грошові
кошти в розмірі 2544,48 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитому
розмірі 25,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Грошові кошти були надані ОСОБА_5
на підставі поданої ним заяви та
відповідно до Умов і Правил надання
банківських послуг (а.с.4,5-11).

З наданого до позовної заяви
розрахунку вбачається, що відповідач
прострочував повернення грошових
коштів внаслідок чого станом на 10.07.2013
року банк нарахував заборгованість по
кредиту в розмірі 42475,34 грн., що
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 2544,48 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 12923,33
грн., пені в розмірі 24508,70 грн., штрафу
(фіксована частина) в розмірі 500 грн.,
штрафу (процентна складова) в розмірі
1998,83грн.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції обгунтовано
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Договір про надання споживчого
кредиту на суму 2544,48 грн. укладено ПАТ
КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_5 9 грудня 2005
року на строк до 11 грудня 2006 року.

За умовами договору споживчого
кредиту ОСОБА_5 зобов'язувався
повертати кредит та проценти за
користування ним щомісячними
платежами в сумі 242,37 грн.

25.12.2006 року позивачем було сплачено
486 грн., які були зараховані на
погашення процентів за користування
кредитом та 281,06 грн.- пені. Отже перші і
останні платежі відповідачем було
здійснено в грудні 2006 року. Інших
платежів до дня звернення ПАТ КБ
«ПриватБанк» 18.09.2013 року з позовом до
суду відповідач не сплачував, що
підтверджується наданим позивачем до
позовної заяви розрахунком, в якому
банк взагалі не наводить розрахунку в
період з 30.12.2006 року по 28.03.2012 року,
оскільки в цей час відсутні будь-які
проплати зі сторони відповідача по
кредиту, процентах за користування
кредитом, пені, комісії. Згідно з цим
розрахунком відповідачем було
сплачено в рахунок погашення пені
всього 281,06 грн. та нараховано
заборгованості по пені 24508,70 грн.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.259 цього Кодексу
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ПАТ КБ
«ПриватБанк» збільшено позовну
давність до п'яти років.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Відповідач сплатив у грудні 2006 року 486
грн. в рахунок погашення процентів по
кредиту та 281,06 грн. пені. З позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 42475,34 грн. позивач
звернувся до суду 13.09.2013 року, тобто по
спливу строку позовної давності.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач із заявою про поновлення
пропущеного строку не звертався,
оскільки вважає, що строк звернення до
суду ним не пропущено. Відповідач не
приймав участь в суді першої інстанції,
просив застосувати позовну давність у
направленій апеляційному суду
телеграмі.

Колегія суддів не приймає до уваги
наданий позивачем розрахунок на стадії
апеляційного розгляду справи,
відповідно до якого остання проплата
відповідачем була здійснена уже 30.04.2009
року в сумі 152 грн. на погашення
процентів за користування кредитом та
98 грн. на погашення пені, оскільки ці
дані не відповідають розрахунку
наданому банком до позовної заяви, в
якому відсутні відомості про погашення
заборгованості по кредиту 30.04.2009 року
та суму сплату пені на час пред'явлення
позову зазначено в сумі 281,06 грн. а не
379,06 (281,06+98,00), надані банком меморіальні
ордери від 30.04.2009 року не є належно
завіреними платіжними документами на
підтвердження дати та суми погашення
саме відповідачем кредитних платежів,
а тому не є належними доказами, що
свідчать про переривання позовної
давності визнанням боргу.

Таким чином, у задоволенні позову
слід відмовити у зв'язку з пропущенням
позовної давності, про поновлення якої
банком не було заявлено та поважних
причин пропущення якої не встановлено,
а не з тих підстав, що відповідно до п.7
ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, що стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту, оскільки ЦК
України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності. Така
правова позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року в справі №6-126це13.

Проте враховуючи, що судом першої
інстанції в задоволенні позову
відмовлено, то колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Великолепетиського
районного суду Херсонської області від
17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: