У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової
О.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_3
про стягнення безпідставно отриманої
пенсії, за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 22 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси звернулося до суду з указаним
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь 12 503 грн 90 коп.
безпідставно отриманої пенсії за
період з 24 січня 2005 року до 30 листопада
2011 року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 липня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й постановляючи ухвалу про
закриття провадження у справі,
апеляційний суд виходив з наявності
передбачених п. 1 ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України підстав, оскільки справа не
підлягає розгляду у порядку цивільного
судочинства, так як між сторонами у
справі виник публічно-правовий спір з
приводу отримання пенсії, який
відноситься до адміністративної
юрисдикції.

Проте, погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна з таких
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
однією з підстав закриття провадження
у справі є подання заяви, яка не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У ст. ст. 2, 17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб'єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
власних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктами владних
повноважень щодо оскарження його
рішень ( нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене,
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) на
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, які відповідно до
законодавства зобов'язані виконувати
його вимоги та приписи.

Крім того, вжитий у цій процесуальній
нормі термін «суб'єкт владних
повноважень» означає орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхню посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень ( п.
7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органами
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою
особою, предметом яких є перевірка
законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно й прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктивний склад
учасників процесу та характер спірних
правовідносин.

Проте, при визначенні процесуального
статусу сторін, апеляційний суд не
з'ясував належним чином зміст і
характер правовідносин, що виникли, і
не врахував, що цивільні процесуальні
правовідносини можуть виникнути
тільки між носіями цивільних
процесуальних прав і обов'язків у
цивільному процесі, сторонами в якому
є особи, матеріально-правовий спір між
якими є предметом розгляду і
вирішення судом.

Спір у справі, що розглядається, не
стосується захисту прав, свобод і
інтересів фізичних чи юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, а пов'язаний із захистом
порушених прав управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси, на його думку, у зв'язку з
безпідставним отриманням ОСОБА_3
пенсії, та підлягає захисту відповідно
до вимог ст. 1212 ЦК України, тому розгляд
таких справ згідно з положеннями ст. 15
ЦПК України відбувається за правилами
цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд,
закриваючи провадження в справі, не
взяв до уваги характеру спірних
правовідносин та його суб'єктного
складу, не врахував, що в даному випадку
виник спір про право, а не спір між
фізичною особою та суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень, дій чи бездіяльності, а тому
даний спір не є публічно-правовим,
оскільки виник спір про право, який
належить до компетенції загальних
судів.

Згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення,
зазначені у частинах першій і другій
цієї статті, допущені тільки цим судом.
У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Ураховуючи, що апеляційним судом
порушено норми процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
колегія суддів дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, а постановлена у справі
ухвала апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 22 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик