інстанції: Кухтей Р.В. Провадження №
22-ц/773/112/14 Категорія: 45 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької
міської ради про визнання права на
користування земельною ділянкою,
скасування рішення Луцької міської
ради та визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_4 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 4 березня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 4
березня 2013 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що
вищезазначене рішення є незаконним,
просить скасувати рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 4 березня 2013 року та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
повністю.

В судовому засіданні позивач та його
представник, кожен окремо, апеляційну
скаргу підтримали з підстав, в ній
зазначених.

Представник відповідача, третя особа
та її представник в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи.
Оскільки про причини своєї неявки суд
не повідомили, про відкладення
розгляду справи не клопотали, то у
відповідності з вимогами ст. 305 ЦПК
України колегією суддів було визнано
за можливе апеляційний розгляд даної
справи проводити за їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з таких
підстав.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів свого права на користування
спірною земельною ділянкою.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обгрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконкому Луцької міської
Ради народних депутатів № 401 від 13
вересня 1990 року «Про виділення
земельних ділянок для будівництва
індивідуальних житлових будинків»
ОСОБА_1 виділено земельну ділянку по
АДРЕСА_1 для будівництва власного
житлового будинку (а.с. 91).

2 вересня 2004 року комунальним
підприємством «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації»
зареєстровано за ОСОБА_5 право
власності на житловий будинок у
АДРЕСА_1 на підставі рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 21 червня 2004 року в справі №
2-3005 за позовом ОСОБА_5 до Луцької
міської ради про визнання права
власності на житловий будинок (а.с. 19, 20).

Рішенням Луцької міської ради № 27/2.1
від 2 березня 2006 року «Про передачу у
власність громадянам міста земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
ведення садівництва та надання в
оренду» передано безоплатно у
власність ОСОБА_5 земельну ділянку,
площею 0,10 га, для обслуговування жилого
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 64, 65). На підставі
вищезазначеного рішення Луцької
міської ради ОСОБА_5 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯГ №542251 від 20 червня 2006
року (а.с. 59).

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 4 грудня 2009 року рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 червня 2004
року скасовано, а справу направлено на
новий судовий розгляд (а.с. 21, 22). 11
лютого 2010 року Луцьким міськрайонним
судом Волинської області винесено
ухвалу про залишення позовної заяви
без розгляду на підставі поданої
позивачем заяви (а.с. 23). Згідно листа КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» від 24 жовтня 2012 року за
вихідним № 23997-2 запис про реєстрацію
права приватної власності від 2 вересня
2004 року на житловий будинок з надвірною
будівлею, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 скасовано (а.с. 47).

Поштова адреса змінена із АДРЕСА_1 на
АДРЕСА_1, що стверджується довідкою
житлово-комунального підприємства № 7
від 19 лютого 2014 року № 114.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Кожний громадянин
має право користуватися природними
об'єктами права власності народу
відповідно до закону.

Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України в
редакції від 25 жовтня 2001 року, чинній
на час передачі міською радою
земельної ділянки у власність ОСОБА_5,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У архівній виписці з рішення виконкому
Луцької міської Ради народних
депутатів № 401 від 13 вересня 1990 року про
виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 не зазначено, якої площі
земельну ділянку було виділено (а.с. 91).
Не представлено будь-яких доказів того,
що вказана земельна ділянка виділялася
в натурі (на місцевості), на ній було
розпочато будівництво.

Позивач не довів належними доказами, що
ОСОБА_5 отримала у власність земельну
ділянку, право користування якою у
встановленому законом порядку набув
ОСОБА_1

Крім того, пред'являючи позов до
Луцької міської ради позивач не
врахував, що такий позов слід було
заявити і до ОСОБА_5, яка повинна була
брати участь в даній справі як
співвідповідач, а не третя особа.

Суд апеляційної інстанції не вправі
змінити процесуальний статус ОСОБА_5,
чи направити справу на новий розгляд в
суд першої інстанції.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не знайшли свого
підтвердження під час перегляду в
апеляційному порядку оскаржуваного
рішення суду і висновків суду вони не
спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 4
березня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді