інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/1461/14 Доповідач у 2
інстанції ГульКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Касьяненко Л.І.,
Антоненко В.І.,

при секретарі Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 грудня 2013 року у справі за позовом
комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а:

у листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом
посилаючись на те, що ОСОБА_1,
користується послугами
теплопостачання, що надаються
позивачем, однак оплата за надані
послуги здійснюється не у повному
обсязі, внаслідок чого виникла
заборгованість за період з 01 січня 2007
року по 11 листопада 2013 року в розмірі
4072,35 грн, тому у відповідності до норм
ст.ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України
просив стягнути з відповідача на свою
користь, а також суму сплаченого
судового збору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП БМР
«Білоцерківтепломережа» суму боргу в
розмірі 4072,35 грн та судовий збір у
розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати дане рішення суду з підстав
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального права, а також зазначає,
що судом не було враховано перебіг
позовної давності.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що в КП БМР «Білоцерківтепломережа»
на ім'я відповідача відкритий особовий
рахунок НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з трьох жилих кімнат, які
складають 62,3 кв.м опалювальної площі,
що підтверджується розрахунковим
листом абонента (а.с.3-5).

Платежі оплати за надані послуги
теплопостачання та підігріву води були
здійснені не у повному обсязі, що
призвело до виникнення заборгованості
у розмірі 4072, 35 грн.

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості суд першої
інстанції виходив з того, що перебіг
позовної давності переривався,
відповідачу було відомо про наявність
в нього заборгованості перед
відповідачем та доведеність обставин,
на які посилається позивач.

Такий висновок в повній мірі
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст. 67 Житлового кодексу України
плата за комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Згідно п. 35 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№572 власники, наймачі та орендарі жилих
приміщень зобов'язані своєчасно
вносити плату за обслуговування і
ремонт будинку, плату за найм чи оренду
квартири, комунальні та інші послуги.

Статтею 20 ч.3 п.5 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначені
обов'язки споживача. Зокрема,
обов'язком споживача є оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

З наявного в матеріалах справи
розрахункового листа абонента ОСОБА_1,
вбачається, що за період з 01 січня 2007
року по листопад 2013 року нарахована
сума абонентської плати та плати за
опалення, гаряче водопостачання в сумі
13774,96 грн., а сплачено відповідачем за
вказаний період 9878,60 грн., тобто
загальна заборгованість відповідача
становить 4072,35 грн.

Розглядаючи вказаний спір та
задовольняючи позовні вимоги, суд
керувався нормами цивільного
законодавства, що регулюють
застосування строків позовної
давності ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України та
прийшов до висновку про необхідність
стягнення всієї суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального
права, що виразилося у незастосуванні
судом строку позовної давності до
вимог про стягнення боргу за період із
січня 2007 року по 01 листопада 2013 року
колегія суддів не приймає до уваги, як
такі, що не грунтуються на законі і
матеріалах справи.

Відповідно до положень ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Із наданого позивачем розрахунку боргу
вбачається, що за період із 01 січня 2007 і
до квітня 2013 року відповідач
періодично сплачував комунальні
послуги. Вказані дії відповідача
свідчать про визнання ним боргу, а отже
суд першої інстанції прийшов
обгрунтованого висновку про те, що
позивач не пропустив строк позовної
давності, оскільки періоди цих оплат
трьохрічного строку позовної позовної
давності не перебільшувалися.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що між ОСОБА_1 та позивачем відсутній
договір про надання комунальних
послуг, а тому надані розрахунки за
комунальні послуги не можуть вважатися
боргом не заслуговують на увагу суду,
так як відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» обов'язком споживача є
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
безпідставно нараховується ще й
абонентська плата спростовуються
рішенням Виконавчого комітету
Білоцеркіської міської ради від 24
лютого 2009 року № 67 яке є обов'язковим
для виконання відповідно до ст. 144
Конституції України.

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін.

Проте сама по собі відсутність
письмового договору між сторонами не
може бути підставою для відмови в
позові про стягнення заборгованості за
фактично надані послуги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді