Cправа № 333/8934/13-ц
Пр. № 2/333/3658/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна
та резолютивна частини)

09 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого - судді
Кулик В.Б.,

при секретарі
Довгаль А.Г.,

за участю представника позивачів
ОСОБА_1,

представників відповідачів
Тукмакова
О.С.,

Худолій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до
Запорізької міської ради, міського
комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ»
про визнання права користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у
викладенні повного рішення суду,
пов'язаного з потребою у обґрунтуванні
доводів сторін, на що може бути
витрачений значний час, суд вважає за
необхідне проголосити його вступну та
резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10, 57, 58, 60, 88, 209, 214-215, 367 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до
Запорізької міської ради, міського
комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ»
про визнання права користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ПОВНИЙ ТЕКСТ РІШЕННЯ БУДЕ
ВИГОТОВЛЕНО 13 січня 2014 року

Суддя:
В.Б. Кулик

Справа № 333/8934/13-ц

Пр. №
2/333/327/14

Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2014 р.
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста
Запоріжжя у складі:

головуючого - судді

Кулик В.Б.,

при секретарі

Довгаль А.Г.,

за участю представників
позивачів ОСОБА_1, представників
відповідачів Тукмакова О.С., Худолій
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до
Запорізької міської ради, Міського
комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ»
про визнання права користування
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, які
діють в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6 звернулися до
суду із позовом до Запорізької міської
ради, Міського комунального
підприємства «ОСНОВАНІЄ» про визнання
права користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що вони разом зі своїм
неповнолітнім сином з 2005 року мешкають
у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Зазначена квартира віднесена до
державного житлового фонду,
знаходиться у комунальній власності та
повному господарському віддані МКП
«ОСНОВАНІЄ».

Основним квартиронаймачем, на
якого відкритий особовий рахунок є
ОСОБА_8, який у 2007 році, у зв'язку із
характером роботи, був вимушений
знятись з реєстраційного обліку за
вищезазначеною адресою та на цей час
мешкає у м. Києві. На цей час у спірній
квартирі ніхто не зареєстрований.

Вселення у житлове приміщення
позивачів відбулось за згодою
основного квартиронаймача та на цей
час ними сплачуються всі рахунки за
житлово-комунальні послуги. За
зазначеною адресою дитина позивачів
відвідує навчальний заклад, а також
знаходиться на обліку в дитячій
поліклініці.

Окрім цього, позивачами з 2006 року
та упродовж всіх років проживання у
вказаній квартирі здійснювалися
періодичні поточні ремонти жилого
приміщення.

Посилаючись на зазначені
обставини, просять суд визнати за
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні
представник позивачів ОСОБА_1 просив
позов задовольнити у повному обсязі,
обґрунтовуючи його обставинами,
викладеними у позовній заяві.

Представники відповідачів
Тукмаков О.С., Худолій Н.В., кожен окремо,
у судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог позивачів заперечували,
зазначаючи, що письмової заяви наймача,
на той час, ОСОБА_8 на реєстрацію місця
проживання позивачів до МКП
«ОСНОВАНІЄ» не надходило, з чого
вбачається, що були порушені умови
вселення. Враховуючи те, що наймач -
ОСОБА_8 знявся з місця реєстрації за
спірною адресою, то відповідно до ст. 781
ЦК України строк дії договору найму
житлового приміщення припинився. Таким
чином, позивачі повинні негайного його
звільнити, оскільки із-за відсутності
письмової заяви наймача, ордеру на
спірну квартиру не підлягають такими,
за якими можна визнати право
користування спірним житловим
приміщенням. Посилаючись на
вищевикладене, просять суд відмовити
позивачам у задоволенні позовних вимог
щодо визнання права користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивачів, представників
відповідачів, допитавши свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, розглянувши матеріали
справи, вивчивши надані письмові
докази, вважає, що позовна заява
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Згідно з реєстраційним
посвідченням БТІ від 15.03.1990 року,
житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у
комунальній власності (а.с. 26).

Відповідно до довідки МКП
«ОСНОВАНІЄ» від 25.11.2013 року за № 1567,
квартира АДРЕСА_1 не приватизована, а
отже відноситься до державного
житлового фонду (а.с. 27).

02.10.1992 року на ім'я ОСОБА_8, було
видано обмінний ордер № 4682 на право
зайняття жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі рішень Виконкому
Запорізької міської ради від 02.10.1992
року за № 39 та № 28 (а.с. 30).

Відповідно до довідки МКП
«ОСНОВАНІЄ» від 01.11.2013 року за № 1375
ОСОБА_8 був зареєстрований за
вищевказаною адресою с 29.10.1992 року по
17.08.2004 року, а також з 23.07.2005 року по
22.05.2007 року (а.с. 28).

Відповідно до довідки МКП
«ОСНОВАНІЄ» від 31.10.2013 року про
відсутність заборгованості по сплаті
житлово-комунальних послуг у квартирі
АДРЕСА_1, особовий рахунок НОМЕР_1
відкрито на ОСОБА_8 (а.с. 29).

Відповідно до акту від 14.10.2013 року,
складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1
зазначено, що з 2005 року в квартирі
АДРЕСА_1 фактично проживають позивачі
разом зі своєю дитиною (а.с.11).

Згідно із довідкою Дитячої
лікарні № 1 від 13.12.2013 року № 488-13, дитина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під
наглядом поліклінічного відділення № 2
Дитячої лікарні № 1 з серпня 2007 року і
мешкає за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 47).

Згідно із довідкою Запорізької
гімназії № 107 від 14.10.2013 року, ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, є учнем п'ятого класу
вказаного учбового закладу (а.с. 12).

Як вбачається з письмових
пояснень ОСОБА_8, які надійшли на адресу
суду, він дійсно був основним
квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 з
1992 року, на нього відкритий особовий
рахунок по сплаті комунально-житлових
послуг у цій квартирі, і дійсно у 2007
році у зв'язку з характером роботи він
був вимушений знятися з реєстрації
місця проживання за вищезазначеною
адресою та цей час мешкає у м. Києві. У
2005 році позивачі разом зі своєю дитиною
вселились до вказаної квартири за його
згодою та більш того, за його
пропозицією, і з того часу почали
постійно проживати за цією адресою. З
моменту вселення до вказаної квартири
позивачі сплачують всі рахунки за
надані за цією адресою
житлово-комунальні послуги. Окрім
цього, з часу вселення до вказаної
квартири позивачі ще до моменту його
зняття з реєстрації місця проживання
за цією адресою, здійснювали
періодичні поточні ремонти цього
жилого приміщення для забезпечення
належного стану як самого приміщення,
так і внутрішньо квартирних
комунікацій. Після вселення позивачів
до вказаної квартири ще у 2006 році ним
направлялась заява про проведення
реєстрації місця проживання позивачів
за цією адресою до відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, однак як з'ясувалось
реєстрація місця проживання позивачів
за цією адресою не проведена, а
Державний департамент у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб було ліквідовано згідно
Постанови Кабінету Міністрів № 346 від
28.03.2011 року «Про ліквідацію урядових
органів», а отже на теперішній час
відновлення документів, поданих
відносно проведення реєстрації місця
проживання позивачів, є неможливим.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є
сусідами позивачів, в судовому
засіданні вказали, що позивачі, є
родичами ОСОБА_8, з 2005 року по
теперішній час постійно проживають у
АДРЕСА_1, сплачують комунальні послуги,
здійснюють періодичні поточні ремонти
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання.

Конституція України у ст. 47
проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість.

Статтею 817 ЦК України визначено,
що наймач та особи, які постійно
проживають разом з ним, мають право за
їхньою взаємною згодою та за згодою
наймодавця вселити у житло інших осіб
для постійного проживання у ньому.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени
сім`ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть обов'язки,
пов'язані з договором найму.

Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР
зазначає, що до членів сім`ї належать
дружина наймача (власника), їхні діти,
батьки та інші особи, якщо вони
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Права члена
сім`ї має також особа, яка перестала
бути членом сім`ї наймача, але
продовжує проживати в займаному ним
житловому приміщенні.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_4 є двоюрідним
братом дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_11

Відповідно до ст. 65 ЖК України,
наймач вправі за письмовою згодою всіх
членів сім`ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. Особи, що
вселилися в жиле приміщення, як члени
сім`ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім`ї право
користування житловим приміщенням,
якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім`ї, які
проживають з ним не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Як зазначено в п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового Кодексу України» вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім`ї наймача,
чи прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім`ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому як
роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п. 15 постанови від 01.11.996 року
№ 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визначення права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім`ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй ї цьому.

Однак відсутність письмової
згоди членів сім`ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Як встановлено у судовому
засіданні, позивачі у 2005 році разом зі
своєю дитиною, за згодою свого родича -
основного квартиронаймача ОСОБА_8,
вселились у двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 та проживали спільно зі
останнім і проживають постійно в цій
квартирі до сьогоднішнього дня,
сплачують комунальні послуги,
здійснюють періодичні поточні ремонти
жилого приміщення, ці ж самі обставини
підтвердили у судовому засіданні
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, отже
проаналізувавши усі зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд вважає що за
позивачами можливо визнати право
користування житловим приміщенням,,
оскільки позивачами доведені законні
підстави проживання у спірній
квартирі.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 33, 47 Конституції
України, ст. 817 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214-215, 292, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 до Запорізької
міської ради, Міського комунального
підприємства «ОСНОВАНІЄ» про визнання
права користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.Б.
Кулик