22-ц/795/296/2014 Головуючий у I інстанції
-Маслюк Н. В. Доповідач - Шитченко Н.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бойко О.В., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Логвиненко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Облтеплокомуненерго» про визнання
договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ПАТ «Облтеплокомуненерго» про
визнання договору недійсним
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати зазначене рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його вимоги
в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції
необґрунтовано дійшов до висновку, що
надання фізичній особі послуг з
централізованого опалення повинно
здійснюватись відповідно до Закону
України «Про теплопостачання», не
врахувавши при цьому положень Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Апелянт наголошує, що висновок суду про
необхідність для нього проводити
розрахунки за отримані послуги за
тарифами, встановленими для категорії
«інші споживачі», внаслідок того, що
нежитлове приміщення не відноситься до
житлового фонду, є хибним. Вважає, що
судом не надано правової оцінки тій
обставині, що діюче законодавство не
пов'язує віднесення об'єкта нерухомого
майна до певної категорії з тарифами на
теплопостачання.

В письмових запереченнях представник
відповідача просить відхилити
апеляційну скаргу, вважаючи
оскаржуване рішення є законним і таким,
що ухвалене з дотриманням норм
матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 не надано доказів того, що при
укладенні оспорюваного правочину мала
місце помилка, яка має істотне
значення, а також не доведено наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких позивача
введено в оману, та сам факт обману.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 на
праві приватної власності належить
нежиле приміщення - офіс, загальною
площею 59,5 кв.м, що розташоване по
АДРЕСА_1 (а.с. 19).

03 листопада 2008 року між ВАТ
«Облтеплокомуненерго» та позивачем
було укладено договір на постачання
теплової енергії № 1-0420, за яким
Виробник бере на себе зобов'язання
виробляти, транспортувати та постачати
Споживачеві теплову енергію для
опалення, а Споживач зобов'язується
сплачувати Виробникові за надані
послуги за встановленими тарифами в
терміни та на умовах, передбачених
договором (а.с. 5-6).

Відповідно п. 1.2 вказаного договору
тарифи за комунальні послуги
змінюються за поданням виробника до
органів влади (місцевого
самоврядування) за умови їх
затвердження (погодження) в
установленому законом порядку. На
момент укладення договору тарифи на
опалення становили 480,66 грн./1 Гкал або
11,34 грн./1 кв.м.

При укладенні договору ОСОБА_3 був
ознайомлений з його умовами, жодних
застережень щодо його умов та предмету
у сторін не виникло, що підтверджується
підписами сторін.

Відповідно до приписів ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
маральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до Постанови КМУ від 03
жовтня 2007 року № 1198 «Про затвердження
Правил користування тепловою
енергією», споживачем теплової енергії
є фізична особа, яка є власником
будівлі або суб'єктом підприємницької
діяльності, чи юридична особа, яка
використовує теплову енергію
відповідно до договору.

Пунктом 3 Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою КМУ від 10 липня 2006 року № 955,
який був чинним у відповідній редакції
на час виникнення спірних
правовідносин, тарифи формуються для
трьох категорій споживачів - населення,
бюджетних установ, інших споживачів.

Доводи апелянта про те, що розмежування
споживачів послуги з централізованого
опалення на власників квартир та
власників нежитлових приміщень з боку
відповідача є неправильним, не можуть
бути взяті до уваги, оскільки
приміщення, власником якого є позивач,
не відноситься до житлового фонду.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Житлового
Кодексу України, до житлового фонду не
входять нежилі приміщення в жилих
будинках, призначені для торговельних,
побутових та інших потреб
непромислового характеру.

З роздруківки з інтернет-сайту
вбачається, що спірне нежиле
приміщення за адресою АДРЕСА_1,
використовується для здійснення
нотаріальною діяльністю, яка є
специфічною правовою формою
діяльності (а.с. 20).

В своїй постанові від 26 вересня 2012 року
у справі, предметом якої був спір за
позовом приватного нотаріуса про
визнання за ним права на оплату послуг
з теплопостачання в нотаріальній
конторі за тарифами, встановленими для
фізичних осіб, Верховний Суд України,
рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковим для всіх судів України,
зазначив, що тарифи для оплати послуг з
теплопостачання для населення
застосовуються для здійснення оплати
фізичними особами послуг з
теплопостачання в приміщеннях, які
використовуються ними для проживання.
Послуги з теплопостачання в нежилих
приміщеннях, які використовуються
приватними нотаріусами для зайняття
нотаріальною діяльністю, оплачуватися
за тарифами для населення не можуть.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України
та роз'яснень п.п. 19, 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції, проаналізувавши наведені
норми, прийшов до правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову про визнання
недійсним правочину на підставі ст.ст.
229, 230 ЦК України, оскільки належні
докази на підтвердження цих доводів
апеляційної скарги в матеріалах справи
відсутні. При укладенні договору
позивач отримав вичерпну інформацію
щодо умов та предмету договору, про що
свідчать його особисті підписи.

Враховуючи викладені обставини,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: