№ справи:103/2373/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Лягіна О.В. №
провадження:22-ц/190/561/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Белинчук Т. Г.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Белинчук Т.Г.
суддів:Ісаєва Г.А., Підлісної І.А. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання майна особистою приватною
власністю, поділ майна, та за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - державна
нотаріальна контора в
Бахчисарайському районі АР Крим про
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах, визнання
права спільної сумісної власності на
майно, поділ майна,

за апеляційними скаргами ОСОБА_7
та ОСОБА_6 на рішення Бахчисарайського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 25 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання
майна особистою приватною власністю,
поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що
перебуваючи у шлюбі, сторони придбали
майно у вигляді ліжка спального
вартістю 3000 грн., шафи для одягу у
кількості двох штук вартістю 1500 грн.
кожна, а також позивач за свої особисті
гроші придбав квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, але
ОСОБА_7 не визнає особистого права
ОСОБА_6 на спірну квартиру, тому позивач
був змушений звернутися до суду і
просив визнати квартиру АДРЕСА_1,
особистою власністю ОСОБА_6, поділити
спільне майно: виділити ОСОБА_6 шафи для
одягу у кількості двох штук загальною
власністю 3000 грн., виділити ОСОБА_7
ліжко спальне вартістю 3000 грн.

08 травня 2013 року ОСОБА_7
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6
третя особа - державна нотаріальна
контора в Бахчисарайському районі АР
Крим про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах, визнання права спільної
сумісної власності на майно, поділ
майна.

Свої вимоги мотивує тим, що з
кінця липня 2006 року сторони проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За
цей період сторони придбали квартиру
АДРЕСА_3, гроші за квартиру платила
ОСОБА_7 29.12.2007 року між сторонами був
зареєстрований шлюб. Перебуваючи у
шлюбі, сторони також придбали квартиру
АДРЕСА_1, за рахунок коштів та за
сприяння дітей і родичів ОСОБА_7, дана
квартира була оформлена на ОСОБА_6 На
підставі викладеного, просила суд
встановити факт перебування ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах
з 30.07.2006 року по 29.12.2007 року, визнати
право спільного сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_3, та на квартиру
АДРЕСА_1, визнати право власності на ?
частку квартири по АДРЕСА_3, та квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою Бахчисарайського райсуду
АР Крим від 22 липня 2013 року цивільну
справу № 103/2373/13-ц за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа - державна
нотаріальна контора в
Бахчисарайському районі АР Крим про
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах, визнання
права спільної сумісної власності на
майно, поділ майна, майна об'єднано в
одне провадження з цивільною справою №
103/1004/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання майна особистою приватною
власністю, поділ майна подружжя.

Рішенням Бахчисарайського
райсуду АР Крим від 25 листопада 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково. В
рахунок поділу рухомого майна виділено
ОСОБА_6 дві шафи для одягу, загальною
вартістю 3 000 грн. ОСОБА_7 в рахунок
поділу рухомого майна виділено спальне
ліжко, вартістю 3 000 грн. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові
витрати в сумі 229,40 грн. В решті частині
позову ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.
В рахунок поділу нерухомого майна
виділено ОСОБА_7 ? частку квартири
АДРЕСА_1, визнано за нею право власності
на вказану частку даної квартири.
Припинено право власності ОСОБА_6 на ?
частку квартири АДРЕСА_1. В решті
частині позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови задоволення її позову
і просить ухвалити в цій частині нове
рішення, яким встановити факт
перебування у шлюбних відносинах з
ОСОБА_6 та визнати за нею право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_3, посилаючись на те, що рішення
незаконне і необґрунтоване, ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови задоволення його
позову та в частині задоволенні позову
ОСОБА_7 і просить ухвалити нове
рішення, яким повністю задовольнити
його позовні вимоги та в задоволені
позову ОСОБА_7 про визнання за нею права
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1
відмовити, посилаючись на те, що
рішення незаконне і необґрунтоване,
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині поділу рухомого
майна, а саме шаф для одягу та спального
ліжка не оскаржено, у зв'язку з чим суд
апеляційної інстанції, керуючись
принципом диспозитивністі, відповідно
до якого кожний учасник процесу
самостійно розпоряджається наданими
йому законом процесуальними правами,
не робіть висновків щодо неоскарженої
частини.

ОСОБА_7, ДНК в Бахчисарайському районі
АРК належним чином повідомлялася про
дату судового засідання, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення
судових повісток (а.с. 111, 112), проте до
суду не з'явилися. На адресу
Апеляційного суду АР Крим надійшла
заява ДНК в Бахчисарайському районі
АРК, в якому вони просять розглянути
справу за відсутності їх представника.
У зв'язку з наведеним, колегія суддів
розглядає справу за відсутності
ОСОБА_7 та представника ДНК.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_6 та його представника
ОСОБА_8, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9,
перевіривши матеріали справи і доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги є необґрунтованими і
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовів, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог та їх доведеності в
задоволених частинах.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають вимогам
закону і підтверджені зібраними по
справі доказами.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 29.12.2007 року (а.с.
10).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_6
за нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 29.07.2008 року придбав
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-12 цивільна
справа № 103/2373/13-ц).

ОСОБА_6 на обґрунтування своїх
позовних вимог вказує на те, що
вищезазначена квартира була придбана
за його власні кошти, які він поклав на
рахунок в банк, до укладення шлюбу з
ОСОБА_7 Проте доказів того що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за особисті
кошти ОСОБА_6, враховуючи розмір вкладу
та вартість придбаної квартири, ні суду
першої інстанції ні колегії суддів
надано не було. Також не надано
безумовних доказів того, що кошти, які
були вкладом у банку були внесені у
придбання вказаної квартири. Проти
вказаних обставин категорично
заперечує ОСОБА_7

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
прийшов про те, що квартира АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю подружжя,
яка була придбана за час шлюбу між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за сумісні кошти
подружжя, а тому підлягає поділу у
рівних частках.

За матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_7 разом зі своєю матір'ю
проживала у АДРЕСА_4.

10.10.2006 року ОСОБА_6 за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
придбав квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 8-9
цивільна справа № 103/2373/13-ц).

ОСОБА_7 просила суд встановити факт
перебування у фактичних шлюбних
відносинах без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_6 з липня 2006 року по 29.12.007 року

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
пункті 20 Постанови від 21 грудня 2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» убачається,
що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює
поділ майна осіб, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Як встановлено із свідоцтва про
розірвання шлюбу ОСОБА_7 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_11 до 26 червня 2007 року (а. с.
58). Саме ця обставина унеможливує
застосувати положення ст. 74 СК України.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 в
частині не можливості встановити факт
проживання однією сім'єю сторін по
справі без шлюбу та визнання квартири
АДРЕСА_3 об'єктом права сумісної
власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7
про те, що суд першої інстанції не
прийняв до уваги показання свідків, які
свідчать про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6
почали проживати разом починаючи с 2006
року і це дає право встановити, те, що
вони перебували у шлюбних відносинах
починаючи з липня 2006 року, колегія
суддів апеляційного суду не приймає до
уваги, тому що як вже зазначалося
апелянт до 26.06.2007 року перебувала у
шлюбі з ОСОБА_11, тобто протягом усього
періоду, за який було придбано спірна
квартира, вона перебувала в іншому
шлюбі.

Посилання апелянта ОСОБА_6, проте,
що судом першої інстанції не було
надано належної оцінки доказам зняття
вкладу у банку 28.07.2008 року, колегія
суддів вважає безпідставними. Суд
першої інстанції постановив рішення на
підставі належних та допустимих
доказів наявних у справі, які надані
сторонами на засадах змагальності,
відповідно до вимог статті 10 ЦПК
України, яким судом була надана
належна правова оцінка, згідно з
правилами статті 212 ЦПК України,
кожному окремо і всім у сукупності.

У зв'язку з викладеним, доводи
апеляційних скарг не знайшли свого
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим не можуть
бути взяті до уваги.

Рішення суду в оскаржуваної частині
є законним і обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
ґрунтуючись на усесторонньому,
повному, об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності і підстав до
його відміни немає.

В решті рішення не оскражується,
тому колегія суддів не входить в
обговорення його законності і
обґрунтованості.

Виходячи з наведеного та керуючись
статтями 303, 307, 308, 314, 315, 325 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бахчисарайського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 25 листопада 2013 року залишено
без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді:

Белинчук Т.Г. Ісаєв Г.А.
Підлісна І.А.