Справа № 1322/1250/12
Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/463/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю: прокурора Лящука Т.І.,
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Старосамбірського
районного суду Львівської області від
10 вересня 2013 року у справі за позовом
прокурора Старосамбірського району в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

в с
т а н о в и л а:

У липні 2012 року прокурор
Старосамбірського району Львівської
області в інтересах ОСОБА_3 звернувся з
позовом, який 26 грудня 2012 р. уточнив, до
ОСОБА_2, просив стягнути з останнього на
користь ОСОБА_3 47958,00 грн., що
еквівалентно 6000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ОСОБА_2 29 січня 2006
року позичив у ОСОБА_3 6000 доларів США, що
еквівалентно 47958,00 грн., про що надав
власноруч підписану розписку з
зобов'язанням повернути до 30 січня 2007
р., однак свого зобов'язання не виконав,
кошти не повернув.

Рішенням Старосамбірського районного
суду Львівської області від 10 вересня
2013 р. позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6000 доларів
США, що еквівалентно 47958 грн. Вирішено
питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що з матір'ю померлого ОСОБА_4,
в користь якої прокурор подав позов,
ніяких зобов'язань не мав. Вказує, що
після смерті сина вона знайшла
розписку і почала вимагати від нього
повернення боргу в сумі 6000 доларів США,
які він віддав ОСОБА_4, її синові.

ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_5
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 90,
91), ОСОБА_3 подала письмову заяву в якій
просить розгляд справи провести за її
відсутності, апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити (а.с.93), що, відповідно до ч.2
си.305 ЦПК України, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, пояснення
прокурора Лящука Т.І. на заперечення
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах, заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

За вимогами статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві ту ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

У відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документи, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної суми або визначеної
кількості речей.

Задовольняючи позов і стягуючи з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 47958 грн., що
еквівалентно 6000 доларів США, суд першої
інстанції посилався на розписку від 29
січня 2006 року про позику відповідачем
6000 доларів США у ОСОБА_4 і на розписку
про зобов'язання відповідача повернути
ОСОБА_3 1000 доларів США, на копію
трудової книжки ОСОБА_4, в якій
значиться останній запис 20 січня 1984
року про звільнення останнього з
роботи за власним бажанням.

Проте з висновками суду погодитись не
можна, оскільки вони суперечать
обставинам справи, зроблені з
порушенням норм права.

Всупереч вимогам ст.ст. 212, 214 ЦПК
України районний суд не дав жодної
оцінки доказам, які подані сторонами,
неповно встановив обставини, що мають
значення для справи. На порушення вимог
ст. 215 ЦПК України рішення суду не
вмотивовано, без зазначення
встановлених обставин і визначених
відповідно до них правовідносин.

Матеріалами справи установлено, що
згідно розписки від 29 січня 2006 року
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 6000 доларів США,
які зобов'язувався повернути до 30 січня
2007 року.

Із письмового пояснення ОСОБА_3
вбачається, що її син ОСОБА_4 14 лютого 2009
року помер.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які давали б
районному суду підстави стягувати з
відповідача на користь позивачки кошти
згідно розписки від 29 січня 2006 року.
Такі підстави не вказані у позовній
заяві та в уточненнях позовних вимог
(а.с.1-2, 43-44).

За наведених обставин у суду не було
правових підстав задовольняти позовні
вимоги ОСОБА_3, яка не є позичальником
згідно боргової розписки від 29 січня 2006
року.

Відтак рішення районного суду підлягає
скасуванню відповідно до пунктів 1, 4 ч.1
ст.309 ЦПК України.

Матеріалами справи установлено, що
згідно розписки від 30 грудня 2010 року
ОСОБА_2 зобов'язався до 30 червня 2011 року
повернути ОСОБА_3 1000 доларів в знак
примирення і залагодження даної справи
(а.с.6) факт дачі такої розписки ОСОБА_2
підтвердив у засіданні апеляційного
суду.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики розписки
позичальника або іншого документа,
який підтверджує передання йому
позикодавцем визначеної суми грошей
або кількості речей.

У розписці зазначені сторони
зобов'язання, грошова сума, яка
передається та особистий підпис
позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики й розписка свідчить
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд
такому доказу правової оцінки не надав.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України відповідач
не оспорював зазначений договір
позики, підтвердивши надання розписки
позивачці.

За наведених обставин є підстави для
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог і стягнення
з відповідача на користь ОСОБА_3 1000
доларів США, що еквівалентно 7993 грн. В
решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути в дохід
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Старосамбірського районного
суду Львівської області від 10 вересня
2013 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000
(одна тисяча) доларів США, що
еквівалентно 7993 (сім тисяч дев'ятсот
дев'яносто три) гривні 00 коп., в решті
позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 229
грн. 40 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.