Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/310/14
Головуючий у 1 інстанції : Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріХомяк К.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 25 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-тя особа Державна
реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції про
визнання частково недійсним договору
купівлі продажу частини квартири,
визнання частково недійсним договору
дарування частини квартири,
витребування майна та визнання права
власності у порядку спадкування,

В С Т
А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивачі звернулися
до суду з позовом у якому вказують, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_10, і
після смерті якої відкрилася спадщина
на 1/6 частину житлового будинку
АДРЕСА_2, на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1,
які належали останній на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30.05.2007, а крім того,
відкрилася спадщина на 1/3 частину
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.
За життя ОСОБА_10 склала заповіт, згідно
якого все належне їй на час смерті
майно вона заповідала позивачам у
рівних частках.

До спливу 6-ти місячного року позивачі
звернулися до нотаріальної контори з
заявами по прийняття спадщини, але у
видачі свідоцтва про право на спадщину
їм відмовлено, через відсутність
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, а саме, рішення суду від
30.05.2007 не було зареєстроване в ЗМБТІ.

Після звернення до суду з позовом про
визнання права власності у порядку
спадкування позивачам стало відомо, що
на підставі договору купівлі-продажу
та договору дарування відповідачі
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продали 1/2 частину та
подарували ? частину квартири АДРЕСА_1 -
ОСОБА_7, який став одноособовим
власником вказаної квартири.

Позивачі, уточнивши свої позовні
вимоги, просили суд визнати частково
недійсним договір дарування і договорі
купівлі-продажу вказаної квартири,
оскільки на їх думку, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
уклали ці договори з порушенням норм
закону, а саме в тій частині, що їм було
відомо, що за ОСОБА_10 згідно рішення
суду було визнано право власності на 1/9
частину вказаної квартири та на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_2 у
порядку спадкуванні після смерті
ОСОБА_11

Позивачі вважають, що відсутність
реєстрації в ЗМБТІ рішення суду не
позбавляє ОСОБА_10 набутого права
власності на спадкове майно.

ОСОБА_8 і ОСОБА_9 просять суд визнати
частково недійсним договір дарування
від 03.10.2012, визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу від 03.10.2012,
витребувати майно у , ОСОБА_7, скасувати
держану реєстрацію його права
власності на витребуване майно та
визнати за ними право власності у
порядку спадкування на 1/9 частину
квартири, 1/6 частину жилого будинку та
1/3 частину земельної ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 25 листопада 2013 року
позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, і
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_14 , за р. № 10464 в частині
продажу 1/18 частини вказаної квартири.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, який укладено між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, і посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_14 ,
за р. № 10468 в частині дарування 1/18
частини вказаної квартири.

Зобов'язано Державну реєстраційну
службу Запорізького міського
управління юстиції скасувати запис про
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_7 на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_7 1/9 частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/18
частину квартири АДРЕСА_1 у поярок у
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/18
частину квартири АДРЕСА_1 у поярок у
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на на
1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_2 у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/12
частину житлового будинку АДРЕСА_2 у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/3
частину земельної ділянки, за адресою:
АДРЕСА_2 у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/3
частину земельної ділянки, за адресою:
АДРЕСА_2 у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_10, яка є матір'ю обох
позивачів. За життя ОСОБА_10 склала
заповіт, згідно якого все належне їй на
час смерті майно вона заповідала
позивачам у рівних частках.

Позивачі в установлений законом 6-ти
місячний строк звернулись до нотаріуса
з заявами про прийняття спадщини.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30.05.2007року за ОСОБА_10 було
визнано право власності на 1/6 частину
житлового будинку АДРЕСА_2, та на 1/9
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом.

За змістом ст. 182 ЦК України, у редакції
на час виникнення спірних
правовідносин, право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень визначає Закон України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" від
01.07.2004 р. (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин), який
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Як встановлено судом, і не
заперечується сторонами ОСОБА_10 не
зареєструвала у відповідних органах
реєстрації за життя право власності на
майно відповідно до вказаного рішення
суду (відповідні витяги про
відсутність реєстрації знаходяться в
матеріалах спадкової справи). Вказане
було підставою і при винесенні
нотаріусом постанови про відмову
позивачам у вчиненні нотаріальної дії
щодо видачі свідоцтва на право
власності на вказані частини будинку
та квартири (а.с. 37).

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право власності спадкодавця на
нерухоме майно є саме тим правом, яке
переходить спадкоємцеві в разі
відкриття спадщини, однак до
спадкоємця може перейти право тільки
на те майно, яке належало спадкодавцеві
на підставі діючого законодавства.

Однак, як вказано, відповідно до
матеріалів справи спадкодавець не
зареєстрував своє право власності на
вказане спірне нерухоме майно за життя,
а тому воно і не може входити до складу
спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України та 1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Позивачами не доведено, що вказане
нерухоме майно а саме: 1/6 частина
житлового будинку АДРЕСА_2, та 1/9
частина квартири АДРЕСА_1 ввійшло до
складу спадщини.

Таким чином, оспорюваними договорами
щодо відчуження вказаної нерухомості,
сторонами в яких позивачі не були їх
права не порушуються.

Що стосується вимог позивачів щодо
визнання за ними права власності на 1/3
частину земельної ділянки, за адресою:
АДРЕСА_2 то така вимога є передчасним
зверненням до суду, оскільки в
матеріалах спадкової справи відсутня
відмова нотаріуса у видачі свідоцтва
на право власності на цю земельну
ділянку.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення постановлено з
порушенням норм матеріального права, а
тому на підставі ст. 309 ЦПК України воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 листопада 2013 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: