Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2014 року
Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді :
Музичук Н.Ю.

при секретарі :
Швець А.Л.

представника позивача-відповідача
ОСОБА_1

відповідача-позивача
ОСОБА_2

представника відповідача-позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
витребування квартири із чужого
незаконного володіння, припинення
права власності на квартиру, визнання
за нею права власності на квартиру,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину
недійсним, визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним
правочином та визнання права власності
на квартиру, -

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд
звернулась з позовною заявою ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про витребування квартири
АДРЕСА_1 із чужого незаконного
володіння, припинення права власності
на квартиру, визнання за нею права
власності вказану на квартиру.

На обгрунтування позовних вимог
вказувала, що після смерті матері
ОСОБА_8, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в
силу ст. 1261 ЦК України, вона, будучи
спадкоємцем І черги, одержала
свідоцтво про право на спадщину. Стало
відомо, що після смерті матері 25.10.2011
року відповідачем ОСОБА_2 від імені її
матері за довіреністю здійснено
відчуження іншої належної матері
вищенаведеної квартири на користь
ОСОБА_9, який в свою чергу вже 02.11.2011 року
оформив купівлю прожаж цієї квартири
на ім»я ОСОБА_2 Вищенаведені договри
вона оспорила в судвому порядку,
позовні вимоги рішенням Рівненського
міського суду від 21.06.2011 року
задоволені частково, визнано недійсним
договір купівлі-продажу від 25.10.2011 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, рішення вступило
в законну силу 31.07.2013 року. Частково
задовільняючи позов суд зазначав, що
невірно обрано спосіб захисту
порушеного права, так як з вимогою про
витребуванняя майна від набувача вона
не зверталась.

Вважає, що відповідно до ст.1218 ЦК
України, яка передбачає, що до складу
спадщини входять усі права та обовязки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті, вона є
власником спірної квартири в порядку
спадкування, а відповідач є
недобросовісним набувачем даної
квартири.

ОСОБА_2 звернувшись до суду із
зустрічним позовом просить визнати
удаваним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_6, перевести права та обов"язки
покупця по даному договору на нього,
визнати за ним право власної на дану
квартиру та визнати недійсним
правочин, а саме заяву ОСОБА_2 як
представника ОСОБА_8 на ім"я приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 від 25.10.2011
року.

В судовому засіданні представник
позивача-відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_1
первісний позов підтримала повністю,
зустрічний позов ОСОБА_2 - не визнала,
суду пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла матір ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , після
смерті якої залишилось спадкове майно,
до складу якого входить і квартира
АДРЕСА_1 Позивачка спадщину у
визначений законом строк прийняла,
подавши заяву про це до нотаріальної
контори. В даній заяві ОСОБА_5 не була
зазначена ця квартира в переліку
спадкового майна, оскільки спадкоємцю
не була відома її адреса. Після смерті
ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_11. на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від імені спадкодавця 25.10.2011 року
продав цю квартиру ОСОБА_9, який 02.11.2011
року оформив договір купівлі-продажу
квартири на ОСОБА_2

Чинним рішенням Рівненського міського
суду від 20.06.2013 року було частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_5, а
саме визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 25.10.2011 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_9, в задоволенні позовної вимоги
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу даної квартири,
укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 02.11.2011
року - відмовлено. Відмовлено в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання недійсним в частині
покупця договору купівлі-продажу
квартира АДРЕСА_1 та визнання права
власності на грошові кошти.

Представник позивача-відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_1 в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 просить
відмовити в зв"язку з тим, що даний спір
вже фактично вирішено в судовому
порядку, а саме рішенням Рівненського
міського суду від 20.06.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_12, поданого з
тих самих підстав і щодо того самого
предмета, вже відмовлено. Окрім цього,
заперечує факт проживання ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 у фактично шлюбних стосунках,
хоча визнала факт їх спільного
проживання в належній ОСОБА_8 квартирі
по АДРЕСА_2 стверджує, що спірна
квартира була придбана за кошти ОСОБА_8,
але походження на рахунку ОСОБА_8
коштів в сумі 50000 доларів США, пояснити
не змогла.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зустрічний позов
підтримала повністю, в задоволенні
позову ОСОБА_5 просить відмовити, суду
пояснила, що її довіритель ОСОБА_12
проживав з 2003 р. у фактично шлюбних
стосунках з ОСОБА_8, яка раптово померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В травні 2011 року
ОСОБА_2 після смерті свого єдиного сина
продав належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 за суму, еквівалентну
57000 доларів США, які разом ОСОБА_8 в
червні 2011 року ввіз на територію
України з метою придбати житло та
проживати в Україні. У власності
ОСОБА_8 була приватизована квартира по
АДРЕСА_2 в якій вони разом проживали. З
отриманих від продажу квартири коштів,
ОСОБА_2 01.07.2011 року 50000 доларів поклав на
депозитний рахунок в Рівненській філії
АТ „Сбербанк Росії", який був відкритий
на ім"я ОСОБА_8 в зв"язку з тим, що в
нього, як громадянина Росії, не було ні
тимчасової реєстрації в Україні, ні
ідентифікаційного коду. В цей же день
ОСОБА_8 було видано на ім"я ОСОБА_2
довіреність, згідно якої він до смерті
ОСОБА_8 та після її смерті, отримував
кошти з даного рахунку. За вказані
кошти ОСОБА_2 08.09.2011 року було придбано
в подружжя ОСОБА_6 однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, сплачено за неї
особисто продавцю обумовлену суму
належних йому коштів. Квартира на
пропозицію продавця була оформлена на
ім"я ОСОБА_8, в зв"язку з відсутністю в
ОСОБА_2 ідентифікаційного номера на час
посвідчення нотаріусом оспорюваного
договору і необхідністю термінового
продажу квартири. В цей же день ОСОБА_8
видала на ім"я ОСОБА_2 довіреність,
згідно якої він мав право відчужувати
цю квартиру на його умовах. За життя
ОСОБА_8 спірна квартира не була
зареєстрована в КП „РМБТІ", всі
документи на неї знаходились в ОСОБА_2
Відразу після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_2
мав намір оскаржити в судовому порядку
договір купівлі - продажу квартири від
08.09.2011 року, однак на пропозицію родичів
ОСОБА_8 і ОСОБА_5 ця квартира була
переоформлена спочатку на ОСОБА_9. а за
тим - на ОСОБА_2 Оскільки на даний час
ОСОБА_5 претендує на цю квартиру, як на
спадкове майно після смерті її матері
ОСОБА_8, то поновити порушені права
ОСОБА_2 можна лише шляхом визнання
даного договору вдаваним.

Вважає, що правочин у вигляді
заяви від імені ОСОБА_2, як
представника ОСОБА_8, на ім"я приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 від 25.10.2011
року повинен бути визнаний судом
недійсним, оскільки дана заява подана
ним відповідно до довіреності, яка
припинила свою дію в силу смерті
довірителя, не діє після смерті ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_2
визнала та суду пояснила, що квартира
АДРЕСА_1 належала на праві приватної
власної їй та її чоловіку ОСОБА_6 Вона,
як представник ОСОБА_6, діючи по
довіреності, продала цю квартиру
ОСОБА_2 та отримала від нього всі кошти.
Договір купівлі-продажу квартири був
оформлений по її ініціативі на дружину
ОСОБА_2 - ОСОБА_8, оскільки в ОСОБА_2 на
час угоди не було ідентифікаційного
номера , а їй терміново були потрібні
гроші, бо вона купувала інше житло. Дана
квартира мала купуватись саме ОСОБА_2. і
всі документи мали бути саме на його
ім"я. Її чоловік ОСОБА_6 ознайомлений з
позовом ОСОБА_2 і він також його визнає,
однак з"явитись в судове засідання не
може в зв"язку з тим, що перебуває на
заробітках.

Відповідач ОСОБА_6, будучи
повідомленим про час і місце судового
розгляду справи, в судове засідання
повторно не з»явився, будь-яких
клопотань чи заяв суду не надав, з
урахуванням думки учасників судового
процесу суд ухвалив провести судовий
розгляд справи без участі ОСОБА_6.

Допитаний судом за правилами
допиту свідка відповідач-позивач
ОСОБА_2 суду пояснив, що дійсно за його
особисті кошти та для нього була
придбана квартира АДРЕСА_1. Квартира не
була оформлена на його ім"я, у зв"язку з
відсутністю в нього ідентифікаційного
номера. Ним не було відкладено на інший
термін оформлення договору
купівлі-продажу квартири, по проханню
продавця, якому терміново потрібні
були гроші, квартира була оформлена на
ОСОБА_8, з якою він тривалий час
проживав у фактично шлюбних стосунках,
мали намір реєструвати шлюб.

Заслухавши пояснення представників
сторін, відповідача ОСОБА_4, покази
свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали
справи суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_2 підлягає до часткового
задоволення, а в задоволенні позову
ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 08.09.2011 року
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
було посвідчено договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6,
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 Року
ОСОБА_8, яка зазначена покупцем
договору, померла.

Як вбачається з пояснень відповідача
ОСОБА_4,. яка укладала та підписувала зі
сторони продавця оспорюваний договір
купівлі-продажу, та з показів
допитаного судом за правилами допиту
свідка ОСОБА_2, який був присутній при
посвідченні даного договору в
нотаріальній конторі, квартира АДРЕСА_1
продавалась продавцем саме для ОСОБА_2
та купувалась саме ОСОБА_2, який
сплатив за неї обумовлену суму коштів.
Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 було укладено саме 08.09.2011 р. та
на ім"я ОСОБА_8, з якою ОСОБА_2 перебував
у фактичних сімейних стосунках по
проханню продавця, якому терміново
потрібні були кошти для купівлі іншого
помешкання, а в ОСОБА_2 на час
посвідчення даного договору не було
ідентифікаційного номера, що є
обов"язковим відповідно до п.19
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом МЮУ № 20/5 від
03.03.2004 р., чинного на час посвідчення
даної нотаріальної дії.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника позивача-відповідача
ОСОБА_5 щодо того, що квартиру АДРЕСА_1
купувала саме ОСОБА_8, оскільки
продавець квартири ствердила
протилежне, а сама ОСОБА_5 не була
стороною даного договору та не була
присутня при його укладенні і
посвідченні. Суд також враховує, що в
заяві ОСОБА_5 про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом від 01.12.2011
року серед переліку спадкового майна,
на яке просить спадкоємець видати
свідоцтво про право на спадщину, дана
спірна квартира відсутня. Суд приймає
до уваги ту обставину, що сама
позивач-відповідач ОСОБА_5 не з"явилась
в судове засідання, не зважаючи на
визнання її явки судом обов"язковою та
подала заяву про те, що всі відомі їй
обставини нею повідомлені її
представнику. Однак представник
позивача-відповідача ОСОБА_15 - ОСОБА_1
на запитання суду не змогла пояснити
походження у ОСОБА_8 суми коштів., які
були сплачені продавцю за дану
квартиру.

З дослідженого судом листа № 12/2164 від
28.02.2012 року за підписом заступника
начальника обласного управління ПАТ
„Державний ощадний банк України"
вбачається, що відповідач-позивач
ОСОБА_2 в системі міжнародних
переказів з липня 2007 року по травень
2011 року отримував пенсію щомісячно в
сумі від 5000 до 25000 російських рублів, що
еквівалентно від 1068 грн. до 9201 грн.

З дослідженої судом ощадної книжки
ОСОБА_8 вбачається, що з травня 2007 року
по січень 2011 року вона отримувала
пенсію мінімального розміру, залишок
коштів на рахунку № 139837 в Рівненському
обласному управлінні Ощадного банку
України станом на 16.01.2011 року складає 1
грн. 77 коп..

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Стаття 235 ЦК України встановлює,
що удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно керівних розяснень в п.
5 Постанови Пленуму Верховного суду
Цукраїни №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних прав про
визнання правочинів недійсними»
вбачається, що відповідно до ст.ст. 215,216
ЦК вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного павочину може бути заявлена
як однією із сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права,
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Відповідно керівних розяснень в
п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду
Цукраїни №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних прав про
визнання правочинів недійсними»
вбачається, за удаваним правочином
/ст.235 ЦК України/ сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
поравочином права та обовязки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 236 має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Вирішуючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2, суд враховує
встановлені сукупністю досліджених
доказів обставини, що спірна квартира
купувалась саме ОСОБА_2, який провів за
неї повний розрахунок, враховуючи
документально підтверджений дохід
ОСОБА_2, саме для потреб ОСОБА_2, який
використовує вказану квартиру для
власного проживання з часу її
придбання по теперішній час, що
фактично підтверджено стороною
продавця ОСОБА_4 та довіреністю ОСОБА_8
від 08.09.2011 року на розпорядження
квартирою ОСОБА_2 на умовах йому
відомих.

У відповідності ч.2 ст.331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно, відповідно до закону
підлягає державній реєстрації , право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

На підставі досліджених доказів
встановлено також, що ОСОБА_8 не мала
потреби та наміру на придбання
квартири у власність, оспорюваний
договір за життя ОСОБА_8 не був
зареєстрований нею в КП „РМБТІ", вона
не була в даному помешканні
зареєстрована та не проживала, на час
посвідчення оспорюваного договору
ОСОБА_8 знаходилась згідно епікризу №
410/325 на стаціонарному лікуванні в
Дубенському міжрайонному
онкологічному диспансері, хоча була
присутня в нотаріальній конторі, що
визнається сторонами, та, враховуючи
видання ОСОБА_8 в день посвідчення
даного договору довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 та зареєстрованої в
реєстрі за № 1757, на право розпорядження
квартирою на власний розсуд ОСОБА_2, не
мала наміру на здійснення права
власності щодо вказаної квартири.

Таким чином, суд встановив, що
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 є вдаваним правочином, а в
дійсності сторони уклали договір
купівлі - продажу, згідно якого
покупцем квартири був ОСОБА_2, який в
момент посвідчення договору виконав
обумовлені договором обов'язки по
оплаті даного нерухомого майна та
прийняв на себе права покупця.

Так, Верховний суд України визнав
за можливе кваліфікувати як удаваний
правочин купівлі-продажу автомобіля,
який фактично був куплений за кошти
особи і для неї, який використовувався
цією ж особою, але як сторона правочину
у відповідних документах була
зазначена інша особа. Договір було
визнано недійсним, а дійсним покупцем
було визнано особу, за кошти якої і для
якої автомобіль був куплений.

Визнаючи оспорюваний договір
удаваним правочином, суд приймає до
уваги відсутність судових рішень за
позовом ОСОБА_2 про визнання даного
договору вдаваним правочином, а також
те, що ні рішенням Рівненського
міського суду від 21.06.2013 року, ні
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 31.07.2011 року в справі №1715/855/12
не встановлені обставини, які
відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України
не повинні доводитись по даній
цивільній справі.

Суд вважає, що заява ОСОБА_2 як
представника ОСОБА_8 на ім"я приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 від 25.10.2011
року не є правочином, не порушує прав
ОСОБА_2 і відповідно ця заява не може
бути визнана судом недійсною, хоча
довіреність на підставі якої дана
заява була подана, втратила свою силу
після смерті ОСОБА_8, і тому в
задоволенні даної позовної вимоги слід
відмовити.

Встановлено, що позивачка-відповідачка
ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_8, яка у
визначений законом строк прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_8

Із дослідженої судом заяви
ОСОБА_5 Першій рівненській державній
нотаріальній конторі про визнаня
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 01. 12. 2011 року вбачається, що
остання в переліку спадкового майна
після смерті матері не вказувала
жодним чином на будь-які кошти чи інше
нерухоме майно спадкодавця, в тому
числі на грошові вклади спадкодавця
ОСОБА_8, які зберігались у Рівненському
відділенні АТ «Сбербанк Росії» та на
спірну квартиру АДРЕСА_1. Дані
обставини вказують на те, що
відповідного власного майна ОСОБА_8 не
мала, про внесення ОСОБА_2 на ім»я
ОСОБА_8 та існування грошових вкладів і
посвідчення договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_2 на ім»я ОСОБА_8
спадкоємцю стало відомо пізніше.

Відповідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах
про спадкування» передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством . За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгядові не піддлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особпа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Сукупністю досліджених доказів
встановлено, що із заявою у
встановленому цивільним
законодавством порядку з приводу
отримання свідоцтва про право на
спадщину на спірну квартиру
позивачка-відповідачка ОСОБА_5 не
зверталась, відповідних доказів суду
не надала.

Враховуючи наведене, досліджені
вищенаведені докази і обставини щодо
зустрічних позовних вимог, які
прийняті судом до уваги, суд приходить
до висновку про безпідставність
заявлених ОСОБА_5 позовних вимог в
повному обсязі.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.
10,11,57-61,208,209,212-215,218,223,292,294 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и
в:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування
квартири із чужого незаконного
володіння, припинення права власності
на квартиру, визнання за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 08 вересня 2011 року
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_16
за реєстровим № 1754 між ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 удаваним правочином, дійсним
покупцем даного договору
купівлі-продажу визнати ОСОБА_2,
ідентиифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю.Музичук