У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
комунального підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління
автодоріг» про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
фактичного розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що з 2008 року він
працював у комунальному підприємству
«Експлуатаційне лінійне управління
автодоріг» (далі - КП «Експлуатаційне
лінійне управління автодоріг») на
посаді електромеханіка п'ятого розряду
дорожньо-мостової дільниці, з якої був
звільнений 14 грудня 2011 року. Рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 25 грудня 2012 року було
змінено дату його звільнення з 14 грудня
2011 року на 20 грудня 2011 року та
зобов'язано відповідача виплатити йому
заробітну плату за період з
14 грудня по 20 грудня 2011 року.

Оскільки заробітна плата за період з 14
грудня по 20 грудня 2011 року відповідачем
була виплачена лише 27 грудня 2012 року,
просив стягнути з КП «Експлуатаційне
лінійне управління автодоріг»
середній заробіток за несвоєчасний
розрахунок при звільненні у розмірі 30
441 грн. 30 коп. за період з 20 грудня 2011
року по 26 грудня 2012 року.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові,
оскільки обов'язкова підстава для
застосування ст. 117 КЗпП України, а саме
−? вина власника у невиплаті належних
працівникові сум при звільненні
відсутня. Обов'язок відповідача щодо
виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за
період з 14 грудня по 20 грудня 2011 року
виник з дня ухвалення судового рішення
- 25 грудня 2012 року, та був ним виконаний
належним чином, відповідно до вимог
ст. 116 КЗпП України -27 грудня 2012 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до комунального
підприємства «Експлуатаційне лінійне
управління автодоріг» про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки фактичного розрахунку при
звільненні.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік