Номер провадження: 22-ц/785/3617/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції, ПАТ «УкрСиббанк» про звільнення майна з під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції, ПАТ «УкрСиббанк», про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ODU0AE00000076 (надалі договір), згідно умов якого ПАТ КБ ПриватБанк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 22967.61 грн. на придбання автомобіля на термін до 20.08.2012 року включно.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 уклали договір застави рухомого майна № ODU0AE00000076/Р від 20.08.2007 року (надалі договір застави). Згідно з п. 34.4 договору ОСОБА_2 надав в заставу автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2.

22.02.2011 року заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5204 Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2010 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ УкрСиббанк,було накладено арешт та 22.02.2011 року оголошено у розшук автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище, 20 серпня 2007 року, постанова про накладення арешту була винесена 22.02.2011р., тобто пізніше ніж було укладено договір застави.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд звільнити з-під арешту автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року позов задоволений. Звільнено з-під арешту, накладеного 22.02.2011 року заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3, автомобіль марки Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2 Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого ПАТ КБ ПриватБанк надав останній кредит у розмірі 22967.61 грн. на придбання автомобіля на термін до 20.08.2012 року включно.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 уклали договір застави. Згідно з п. 34.4 договору ОСОБА_2 надав в заставу автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2.

22.02.2011 року заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5204 Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2010 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ УкрСиббанк,було накладено арешт та 22.02.2011 року оголошено у розшук автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель VITO, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: VSA5792, реєстраційний номер: BH8911BH, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій»№74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави.

В даному випадку право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 20 серпня 2007 року, постанова про накладення арешту була винесена 22.02.2011р., тобто пізніше ніж було укладено договір застави.

Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є законними, обґрунтованими та тами, що підлягають задоволенню.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволення вимог про звільнення з-під арешту належного ОСОБА_2 автомобіля фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.

Крім того колегія приймає до уваги, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 квітня 2014 року № 6-13цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, а саме неналежне сповіщення ОСОБА_2 про день та час розгляду справи не є підставою для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог про про звільнення з-під арешту належного ОСОБА_2 автомобіля відповідно до положень ст. 309 ЦПК України.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_2 судовий збір, колегія вважає помилковим, оскільки однією з підстав для звернення позивача до суду є невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий О.А. Ступаков

Судді А.П. Бабій

ОСОБА_4