Справа № 308/9551/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2014

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі

головуючого - судді Бенца К.К.,

при секретарі - Надь Н.Ю.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_4

представника третьої особи
Ужгородське міськрайонне управління
юстиції у Закарпатській області - Мага
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ,
треті особи на стороні позивача
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Ужгородської
міської ради, ОСОБА_3 , треті особи
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області, Ужгородське міськрайонне
управління юстиції у Закарпатській
області про визнання недійсним
рішення V сесії Ужгородської міської
ради V cкликання від 14.05.2010р. № 1430 ,
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 та визнання недійсним
державного акту на право власності
земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , треті особи на стороні
позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулась до суду з позовом до
Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 ,
треті особи відділ Держкомзему у
м.Ужгороді Головного управління
Держземагенства у Закарпатській
області , Ужгородське міськрайонне
управління юстиції у Закарпатській
області про визнання недійсним
рішення V сесії Ужгородської міської
ради V cкликання від 14.05.2010р. № 1430 ,
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 та визнання недійсним
державного акту на право власності
земельної ділянки. Мотивуючи свої
позовні вимоги, позивач вказує на те, що
вона разом із членами своєї cім'ї, які
у справі є третіми особами на стороні
позивача є власниками житлового
будинку АДРЕСА_2. За вказаним житловим
будинком закріплена земельна ділянка
площею 0,0172 га, на підтвердження чого
позивач посилається на інвентарну
справу домоволодіння та кадастровий
план земельної ділянки. При зверненні
у 2012 році до Ужгородської міської ради
з заявою щодо безоплатної
приватизації земельних ділянок , їй
стало відомо про те, що її сусіду
ОСОБА_3 , рішенням XXXIII сесії міської
рада IV скликання від 08.10.2004 № 407 «Про
надання та приватизацію земельних
ділянок» було надано в оренду суміжну
земельну ділянку площею 0,037 га (370 кв.м.)
по АДРЕСА_1 строком на 3 роки. Згодом,
рішенням IV сесії міської ради V
скликання від 04.04.08 № 681 «Про надання,
відмову у наданні та приватизацію
земельних ділянок» було продовжено
термін оренди строком на 2 роки з
наступним викупом зазначеної вище
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1. На підставі рішення V сесії
міської ради V скликання від 14.05.2010 №
1430 «Про приватизацію земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення шляхом викупу» ОСОБА_10
продано у власність зазначену земельну
ділянку. Укладено відповідний договір
купівлі - продажу земельної ділянки між
Ужгородською міською радою та ОСОБА_3,
оформлено Державний акт на право
власності зазначеної земельної
ділянки за ОСОБА_3 Вказує на те, що під
час проведення, на її замовлення, робіт
по виготовленню технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на місцевості (в
натурі) з'ясувалось, що відповідачу
ОСОБА_3 було неправильно виготовлено
землевпорядну документацію на суміжну
із її земельну діляну, неправильно
зазначено площу земельної ділянки у
рішенні Ужгородської міської ради,
оскільки землевпорядна організація
додала до площі приватизованої шляхом

викупу ОСОБА_3 земельної ділянки
частину земельної ділянки, яка
відноситься до домоволодіння АДРЕСА_2
знаходиться у її фактичному
користуванні та огорожена її металевим
забором і за яку (0,0168 га.) нею
сплачується земельний податок до
міського бюджету, а отже як наслідок і
неправильно виготовлено Державний акт
на право власності на землю за адресою:
АДРЕСА_1. На думку позивача , внаслідок
видачі ОСОБА_3 державного акту на право
власності на землю з невірним
накресленням земельної ділянки
порушуються її законні права та
інтереси, вона позбавлена можливості
реалізувати своє право на приватизацію
земельної ділянки, яка є у її
користуванні для обслуговування
будинку, який належить їй та третім
особам на стороні позивача на праві
власності, з нею як землекористувачем
суміжної земельної ділянки, не було
належним чином погоджені межі
земельної ділянки в тому розмірі, який
зараз відображено у державному акті на
право власності земельної ділянки
ОСОБА_3 З посиланням на викладене, а
також на те , що оскаржуваним рішенням
порушено її право як землекористувача ,
з посиланням на норми ст.ст. 116,118,152,155,198
ЗК України, ст . 16 ЦК України,ст. 55 ЗУ "Про
землеустрій" просить суд позовні
вимоги задовольнити, визнати
недійсним рішення V сесії Ужгородської
міської ради V cкликання від 14.05.2010р. №
1430 " Про приватизацію земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення шляхом викупу", визнати
недійсним договор купівлі - продажу
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
укладений між Ужгородською міською
радою та ОСОБА_3 та визнати недійсним
державний акт на право власності
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити в повному обсязі з
підстав викладених у позові. Зокрема
вказала суду на те, що вона є
землекористувачем земельної ділянки
площею 0,0172 га, яка закріплена за
житловим будинком АДРЕСА_2 , власниками
якого є вона та члени її сім'ї , які
виступають у справі як треті особи. На
підтвердження факту закріплення
земельної ділянки за вказаним
житловим будинком , позивач
посилається на інвентарну справу
домоволодіння та кадастровий план
земельної ділянки.Звернула увагу суду
на те, що вказана земельна ділянка
перебуває у її фактичному
користуванні, та огорожена її
металевим забором і за яку нею
сплачується земельний податок до
міського бюджету. При зверненні у 2012
році до Ужгородської міської ради з
заявою щодо безоплатної приватизації
земельних ділянок , їй стало відомо про
те, що її сусіду ОСОБА_3 , рішенням
сесії міської рада було надано в оренду
суміжну земельну ділянку, а згодом
продано у власність земельну ділянку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити в повному
обсязі з підстав викладених у позові,
надавши суду пояснення аналогічні
вказаним у позові. Звернула увагу суду
на те, що під час проведення, на
замовлення позивача, робіт по
виготовленню технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки на
місцевості (в натурі) з'ясувалось, що
відповідачу ОСОБА_3 було неправильно
виготовлено землевпорядну
документацію на суміжну із позивачкою
земельну діляну, неправильно зазначено
площу земельної ділянки у рішенні
Ужгородської міської ради, оскільки
землевпорядна організація додала до
площі приватизованої шляхом викупу
ОСОБА_3 земельної ділянки частину
земельної ділянки, яка відноситься до
домоволодіння АДРЕСА_2 знаходиться у
фактичному користуванні позивача та
членів її сім'ї та огорожена її
металевим забором. Просила суд
задовольнити позовні вимоги.

Треті особи без самостійних вимог, які
виступають на стороні позивача ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судові засідання не
з'являлись, в матеріалах справи наявна
від них заява , яка надійшла до суду
18.07.2013 року , згідно якої вони
підтримують позовні вимоги , просять
задовольнити їх в повному обсязі та
просять розглянути справу за їх
відсутності.

Представник відповідача Ужгородської
міської ради повторно в судове
засідання не з'явився, надавши до суду
26.09.2013 року письмову заяву , згідно якої
просить розглянути справу без участі
представника Ужгородської міської
ради на підставі наявних матеріалів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, з підстав викладених у
письмових запереченнях , які надіслані
до суду. Зокрема вказав на те, що
вважає, що позивач по справі не є тою
фізичною особою, якою відповідно до
закону надано у користування земельну
ділянку , а отже не є належним
землекористувачем земельної ділянки
по АДРЕСА_2, яка межує з земельною
ділянкою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. У позивача
ОСОБА_1 відсутні будь-які належні
документи, які б підтвердили
виникнення її права на належне
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2, у відповідності до ст. 125 ЗК
України. Наявність у позивача
інвентарної справи на нерухоме майно,
яке знаходиться не території земельної
ділянки по АДРЕСА_2 не є належним
документом підтвердження наявного
права постійного користування
земельною

ділянкою саме в розмірі 0,0168 га. Вказує
на те, що доводи позивача про
необхідність погодження з ним в 2010 році
технічної документації щодо
конфігурації земельної ділянки площею
0,037 га, яка була викуплена відповідачем
ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, у
зв'язку з тим, що позивач не є
землекористувачем у розумінні чинного
законодавства. Крім того , зазначає що
рішенням XXXIII сесії IV скликання
Ужгородської міської ради від 08.10.2004р.
№407 надано ОСОБА_3 в оренду спірну
земельну ділянку площею 0,037 га на три
роки і ОСОБА_3 в той момент замовлено
виготовлення відповідної документації
для оформлення права користування, яка
була погоджена й позивачем у справі.
Звернув увагу суду на акт перевірки
складеного Державною інспекцією
сільського господарства в
Закарпатській області від 05.06.2012р. ,
згідно якого на момент продажу
земельної ділянки площею 0,037 га, у
ОСОБА_3 було розташоване на земельній
ділянці нерухоме майно, конфігурація
земельної ділянки та розміри довжин не
змінювалися, відповідають договору
оренди, суміжні землекористувачі не
змінювались, а тому погодження меж
земельної ділянки не передбачено.
Викуп земельної ділянки було здійснено
в порядку ст. 128 ЗК України. Просив
відовити в задоволенні поову.

Представник третьої особи
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції у Закарпатській
області в судовому засіданні залишила
вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області в судове засідання не з'явився
, з письмових пояснень представника
наданих до суду 24.01.2014 року вбачається,
що відповідно до відомостей які
містяться в архівних документах
ОСОБА_3 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 057247, зареєстрований 22.07.2010
року відділом Держкомзему в м. Ужгород,
який був виготовлений та
зареєстрований відповідно до вимого
законодавства , що діяло на той момент,
просять розглянути справу за їх
відсутності та вважають позовні вимоги
безпідставними та необгрунтованими.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, представника третьої
особи, вивчивши та перевіривши в
судовому засіданні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення
спору по суті суд приходить до
наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Правовідносини, що склалися між
сторонами регулюються Конституцією
України, Земельним Кодексом України , а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 13 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею
0,0370 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд на підставі договору купівлі -
продажу № 1986 від 21.10.2010 року, що
стверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 057247 від 22.07.2010р.

Рішенням V сесії Ужгородської міської
ради V cкликання від 14.05.2010р. № 1430 " Про
приватизацію земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
шляхом викупу" вирішено продати у
власність ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 370 кв.м. АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Згідно нотаріально посвідченого
договору 21.06.2010 року купівлі- продажу
земельної ділянки , укладеного між
Ужгородською міською радою та ОСОБА_3
на підставі рішення V сесії
Ужгородської міської ради V cкликання
від 14.05.2010р. № 1430 передано у власність
за плату земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органами місцевого самоврядування,
їхні посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі і у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
встановлені статтею 12 Земельного
кодексу України, відповідно до вимог
якої відповідним радам надано право
розпорядження землями територіальних
громад; передавати земельні ділянки з
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, відповідно
до цього кодексу; надавати земельні
ділянки у користування із земель
комунальної власності відповідно до
Земельного кодексу.

Згідно з положеннями ст. 118 ЗК України
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності у межах норм

безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України(у
редакції, яка діяла на час ухвалення
рішення) право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Як встановлено судом, домоволодіння
АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на праві особистої
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право
власності на житло видане виконавчим
комітетом Ужгородської міської ради
згідно з рішенням від 27.11.1996 року № 198,
копія якого приєднана до матеріалів
справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
ствердила, що за вказаним житловим
будинком закріплена земельна ділянка
площею 0,0172 га, на підтвердження чого
посилається на інвентарну справу
домоволодіння та кадастровий план
земельної ділянки, та вважаючи себе
землекористувачем звернулась до суду
за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до приписів ч.1,4 ст. 30 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67
цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. Право власності або право
користування земельною ділянкою у
перелічених випадках посвідчується
Радами народних депутатів відповідно
до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 23 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних
депутатів.

Відповідно до приписів ст. 22 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Аналогічна норма міститься і у ч. 2 ст. 120
нині діючого ЗК України, якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Згідно приписів ч. 1,2 ст. 116 нині діючого
ЗК України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Системний аналіз положень
законодавства, яке регулює спірні
відносини, дає підстави дійти висновку,
що ОСОБА_1 у встановленому ЗК України
порядку права користування спірною
земельною ділянкою не набула, не
надала суду докази на підтвердження
права користування спірною земельною
ділянкою. Право користування земельною
ділянкою не може посвідчуватись
інвентарною справою домоволодіння та
кадастровим планом земельної ділянки.

Що стосується доводів позивача
про те, що спірна земельна ділянка
перебуває у її фактичному користуванні
, огорожена її металевим забором та
оплачується земельним податком, суд
приходить до наступного.

Обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, яка її використовує,
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, відсутність у цієї
особи на час ухвалення судового
рішення таких документів є самовільним
зайняттям земельної ділянки. Вказана
вище правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 22 листопада 2010 р. у справі № 3-27гс10
за результатами розгляду заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є

обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України - суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України , законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Приписи ст. 15 ЦК України
передбачають право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом за
захистом позивач посилався на те, що
внаслідок видачі відповідачу ОСОБА_3
державного акту на право власності на
земельну ділянку порушуються її
законні права та інтереси, оскільки
позбавлена можливості реалізувати
своє право на приватизацію земельної
ділянки, яка є у її користуванні. Проте,
доказів (правовстановлюючих
документів) на підтвердження права
позивача ОСОБА_1 користування спірною
земельною ділянкою суду не надано, а
отже і відсутні підстави вважати, що
суб'єктивне право позивача порушено.

З огляду на вищезазначені положення
земельного законодавства, виходячи з
характеру спору, зважаючи на правову
позицію викладену Верховним Судом
України в постанові від 22 листопада 2010
р. у справі № 3-27гс10, а також враховуючи
те, що позивачем ОСОБА_1 не було надано
суду правовстановлюючих документів на
спірну земельну ділянку, які
підтвердили б її право користування
земельною ділянкою, а тому суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення її
позову.

З урахуванням всіх обставин справи,
враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
виходячи із принципів розумності та
справедливості суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
безпідставними і такими, що не
підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.
22,23,30 Земельного Кодексу України в
редакції станом на 1996 рік, ст.ст.
116,118,120,125 Земельного Кодексу України,
ст.16 ЦК України, ст.ст. 3,10, 11, 15, 60, 88, 212-215,
294, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 , треті особи на
стороні позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до Ужгородської міської ради,
ОСОБА_3 , треті особи Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області,
Ужгородське міськрайонне управління
юстиції у Закарпатській області про
визнання недійсним рішення V сесії
Ужгородської міської ради V cкликання
від 14.05.2010р. № 1430 , визнання недійсним
договору купівлі - продажу земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 та визнання
недійсним державного акту на право
власності земельної ділянки -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не
були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца