19 лютого 2014 року Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
головуючої судді Цалко А.А., при
секретарі Сьомченко В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Ялті цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Ялтинський
міський відділ Головного управління
Державної міграційної служби в АР Крим
про усунення перешкод у користуванні
власністю, про виселення без надання
іншого жилого приміщення та про зняття
з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до відповідача з
позовом, в якому просить суд усунути
перешкоди в користуванні належною
ОСОБА_1 на праві власності квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1 Крим, без надання іншого жилого
приміщення та зобов'язати Ялтинський
міський відділ Головного управління
Державної міграційної служби в АР Крим
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою:
Позов мотивовано тим, що відповідачі
перешкоджають йому в користуванні
власністю, оскільки проживають в його
власності без законних підстав та
добровільно виселятися відмовляються.
Позивач у судове засідання не з'явився,
про час і місце судового засідання
повідомлений належним чином, причин
своєї неявки суду не надав. Однак, від
його представника надійшла до суду
телеграма про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі (а.с.80).
Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлялися за
зареєстрованим місцем проживання.
Однак, до суду повернулися конверти з
відміткою: «за закінченням терміну
Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином, надав суду заяву про
розгляд справи за відсутності
За таких обставин, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
сторін, без фіксування судового
засідання технічними засобами
відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК
Суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справі, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.
Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3
продав, а позивач ОСОБА_1 купив
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,40
кв.м., жилою площею 28,60 кв.м., на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
15 квітня 2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
за реєстрованим № 827 (а.с.8-9) та
зареєстрований в Державному реєстрі
правочинів, що підтверджується копією
Витягу з Державного реєстру правочинів
№ 12066884 від 02.11.2012 року (а.с.10) .
Відповідно до п. 3 цього Договору, -
відповідач ОСОБА_2 зобов'язався до 12
травня 2012 року звільнити квартиру,
зробити повну оплату комунальних
послуг спожитої електроенергії,
знятись з реєстраційного обліку та
передати квартиру в повне
розпорядження позивача.
У відповідності до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України, - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, як вказує позивач у своєму
позові, що відповідачі на даний час
чинять йому перешкоди у користуванні
та розпорядженні ним своєю власністю -
спірною квартирою та в порушення своїх
договірних зобов'язань до
сьогоднішнього дня зареєстровані та
постійно проживають в спірній
квартирі, речі не вивезли, ключі від
квартири не передали.
При цьому, з метою до судового
врегулювання спору, позивач надіслав
на адресу відповідачів вимогу про
звільнення спільної квартири та зняття
з реєстрації у строк не пізніше 31 дня з
дня отримання цієї вимоги, котру
отримав 12 вересня 2013 року відповідач
ОСОБА_3, про що свідчить його підпис на
даній копії вимоги (а.с.12). Але, як також
зазначив позивач у своєму позові, що
така вимога також була проігнорована
Відповідно до копії довідки КП ЯГС РЕО-3
м. Ялта від 12 листопада 2012 року у
спірній квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
(відповідачі у справі). Малолітні та
неповнолітні діти не зареєстровані
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.97 відповідно Закону N 475/97-ВР від 17.07.97
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людині і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Згідно до ч.1 ст. 382 Цивільного кодексу
України квартирою є ізольоване
помешкання в житловому будинку,
призначене та придатне для постійного
Частина 1 ст. 383 Цивільного кодексу
України регламентує права власника
житлового будинку, квартири, а саме:
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 Цивільного
кодексу України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч.1, 2 ст.321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
Статтею 116 Житлового кодексу
Української РСР передбачено, що особи,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» знаття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Тобто, при таких обставинах, суд вважає,
що у суду є всі законні підстави
задовольнити позов у повному обсязі, як
законний та обґрунтований.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 відповідно
Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людині і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», ст.ст. 16, 316, 317, 319,321,
379, 382, 383, 386, 391, 525, 526, 530 Цивільного
кодексу України, ст. 116 Житлового
кодексу Української РСР, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 10, 11,60,61,88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні
належною ОСОБА_1 на праві власності
квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1 Крим, без надання їм
іншого жилого приміщення.

Зобов'язати Ялтинський міський відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в АР Крим зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3), ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер не відомий), ОСОБА_5
(ідентифікаційний номер не відомий) на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) судові витрати по справі у
вигляді судового збору у розмірі по 57
(п'ятдесят сім) гривень 35 копійок, з
кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено
відповідачем в апеляційному порядку

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд в порядку та
строки передбачені ст. 294 , 296 ЦПК
України.

СУДДЯ: