АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/973/14
Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 2033/9935/12
Категорія: договірні
27 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
суддів - Кіпенка І.С.,
за участю секретаря -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за участю
третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, про
визнання договору міни недійсним,
В грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся у
суд із позовом до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за участю
третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, про
визнання договору міни недійсним.
На обґрунтування вказав, що 4
листопада 2009 року укладено договір
позики, за умовами якого ОСОБА_6 надав
йому позику в розмірі 207 670 грн. 82 коп.,
що еквівалентно 16 952 євро 72 центи, з
зобов'язанням повернути борг частками
згідно графіку до 4 лютого 2010 року.
Гроші він отримав, але самого
позикодавця не бачив.
Для забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики в цей
же день приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 посвідчено договір
дарування 55/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, належних його
матері ОСОБА_5 Однак в п. 1.4.1. договору
міни зазначено, що договір дарування
посвідчено 3 листопада 2009 року.
Після цього приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 4 листопада 2009 року
посвідчено договір міни, за умовами
якого він передав ОСОБА_2 у власність
55/100 частин вказаного житла, а ОСОБА_2
передав йому взамін у власність цукор
пісок фасований у мішках
поліетиленових по 50 кг у мішку,
кількістю 574 мішків, загальною масою 29
Посилаючись на те, що угода міни не
відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України,
оскільки укладена за відсутності
ОСОБА_2, цукру він не отримав, в будинку
АДРЕСА_1 він проживає разом з матір'ю
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності
ОСОБА_2 зареєстрував лише 28 липня 2010
року, просив визнати договір міни
Відповідачі позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.
ОСОБА_6 з позовом не погодився,
вказуючи на те, що свої зобов'язання за
договором позики він виконав належним
чином, гроші за договором позики
передав позивачу особисто.
ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилася, в письмовій заяві просила
розглянути справу за її відсутності.
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції в особі
свого представника з позовом не
погодилась, зазначаючи, що питання щодо
зобов'язання державного реєстратора
скасувати реєстрацію права власності
на майно не є юрисдикцією суду.
Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року,
уточненим ухвалою цього ж суду від 20
грудня 2013 року, позов задоволено.

Договір міни, укладений 4 листопада
2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстраційний № 4636,
визнано недійсним.

За ОСОБА_3 визнано право власності на
55/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 -
представник ОСОБА_2, посилаючись на
порушення норм матеріального,
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі. Зокрема, зазначає, що
рішення ухвалено без належного
з'ясування обставин щодо укладення
правочину міну.

Відповідачі, треті особи рішення
суду першої інстанції не оскаржили,
своїх заперечень на апеляційну скаргу
не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що правочин
не був спрямований на реальне настання
правових наслідків, оскільки ОСОБА_3
потрібні були гроші, а не цукор. Крім
того, в будинку, який є предметом міни,
проживає мати позивача - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не має іншого житла.
Однак погодитись з таким висновком не
можна, оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи; неправильно застосував норми
матеріального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанції не відповідає.

За статтею 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 24
постанови від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме
по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфіковано як фіктивний.

Отже, позивач, який вимагає визнання
правочину недійсним, повинен довести,
що учасники правочину не мали наміру
створити правові наслідки на момент
вчинення правочину, тобто тягар
доказування фіктивності правочину
покладається на позивача.

Матеріали справи свідчать, що 4
листопада 2009 року укладено договір
позики, за умовами якого ОСОБА_6 надав
ОСОБА_3 позику в розмірі 207 670 грн. 82 коп.,
що еквівалентно 16 952 євро 72 центи, з
зобов'язанням повернути борг частками
згідно графіку до 4 лютого 2010 року.
Договір посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4635.

В цей же день між сторонами укладено
договір міни. За умовами договору
ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у власність 55/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а
ОСОБА_2 передав йому взамін у власність
цукор пісок фасований у мішках
поліетиленових по 50 кг у мішку,
кількістю 574 мішків, загальною масою 29
700 кг. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4636 (а. с. 18, 19).

В пунктах 1.5., 1.6. договору міни
сторони зазначили, що цей договір не
порушує прав малолітніх, неповнолітніх
та непрацездатних осіб.

Відчужуване майно оглянуто
сторонами. Недоліків, які
перешкоджають використанню майна за
цільовим призначенням на момент
огляду, не виявлено. Претензії щодо
якісних характеристик відчужуваного
майна сторони не мають.

В заявах від 4 листопада 2009 року
ОСОБА_3 зобов'язався знятися з
реєстраційного обліку та звільнити 55/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 на
першу вимогу ОСОБА_2 та зазначив, що 3
листопада 2009 року на виконання
договору міни він отримав від ОСОБА_2 574
мішки цукру піску, загальною масою 28 700
кг, загальною вартістю 114 800 грн. 00 коп.
Претензій щодо якості, кількості цукру,
тари він не має.

Вказані заяви зареєстровані
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровими № 4642, № 4613.

При цьому ОСОБА_5 зареєстрована за
адресою спірного будинку лише з 23
квітня 2002 року, тобто після укладення
договору міни між сторонами (а. с. 24, 32,
54).

Беручи за основу висновку про
фіктивність правочину ту обставину, що
позивачу дійсно були потрібні гроші, а
не цукор, суд першої інстанції не
врахував, що за правилами ч. 1 ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Докази того, що договір міни є
фіктивним, матеріали справи не містять.
Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

Оскільки факт не отримання позивачем
цукру піску фасованого у мішках
поліетиленових по 50 кг у мішку,
кількістю 574 мішків, загальною масою 29
700 кг не доведено, підстав для
задоволення позову та визнання
правочину міни фіктивним у суду першої
інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. .
1, 4, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року
скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за участю
третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, про
визнання договору міни недійсним
відмовити.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набранням ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді