№ 2/255/2963/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Пруднікової Г.М.,

при секретарі - Гавриловій Ю.О.,

за участю представника відповідача
Пархоменка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Донецька залізниця» про визнання
вини, стягнення збитків та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ДП «Донецька залізниця» про
визнання вини, стягнення збитків та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди посилаючись на
наступні обставини.

На підставі проїзного документу ДБ
№072093 від 29.09.2013 року позивачка була
пасажиром залізничного транспорту, і
згідно до п. II-І розділу II Правил мала
право на безпечне для здоров'я
доставлення до місця призначення і
вимог до перевізника щодо належного
виконання умов проїзду, а саме
виконання провідником вагону
Інструкції провідника пасажирського
вагону, затвердженої Укрзалізницею, п.
2.7 Інструкції, в якому встановлено, що в
обов'язки провідника при прийомі і
підготовці вагону в рейс до подачі
вагону для посадки пассажирів
провідник повинен підтримувати
температуру в вагоні в зимовий та
перехідний час року, яка повинна
дорівнювати 18-220 С і, ця температура
нормується для всіх типів вагонів в
путі. Провідник зобов'язаний
підтримувати температуру повітря в
вагоні згідно з санітарними правилами
в перехідний час року 18-22°С.

Однак, коли позивачка сіла в вагон № 7
нічного поїзду Луганськ-Одеса в 16 час. 30
хв., то одразу зрозуміла, що вагон до
подачі на посадку не опалювався, був
холодний. Вона запросила у привідника
термометр і зміряла температуру
повітря в вагоні - вона дорівнювала + 13
°С, на вулиці згідно термометра на
станції також була температура +1З°С.
Зазначений факт було засвідчено у
відповідному акті, підписаному іншими
пасажирами вагону.

Вважає, що такі дії та поведінка
Донецької залізниці є нечесною
підприємницькою діяльністю, бо вона
вводить споживачів в оману стосовно
прав споживача та небезпеки, що йому
загрожує, порушує принцип рівності
сторін договору, учасником якого є
споживач, обмежує право споживача на
отримання достовірної, необхідної та
своєчасної інформації про режим та
якість надання послуги, ціну послуги
визначено не належним чином без
урахування надання її якості і
небезпеки для здоров'я.

Після прибуття до місця призначення
внаслідок переохолодження та
психоемоціонального перенапруження та
неможливості заснути в холодному
вагоні позивачка захворіла. 30.09.2013 року
їй було встановлено діагноз ГРВІ, вона
лікувалась в домашніх умовах. А після
консультацій у лікаря-кардіолога та
лікаря-невропатолога їй було
запропоноване стаціонарне лікування.
На придбання ліків позивачка витратила
1760 гривень і за попереднім розрахунком
для повного одужання позивачки
необхідно витратити ще не менш 2500
гривень. Зазначені суми позивачка
вважає своїми матеріальними збитками.

Крім того, в зв'язку з протиправною
поведінкою службових осіб залізниці,
що знайшли вираження у подачі для
посадки пасажирів холодного вагону та
не дотримання комфортного
температурного режиму під час усієї
поїздки, їй завдано моральну шкоду,
розмір якої позивачка оцінює в 4000
гривень.

Просила суд визнати нечесною
підприємницьку діяльність (практику)
Донецької залізниці і такою, що вводить
умисно в оману споживачів послуг та в
порушенні законодавства про захист
прав споживачів і стягнути з
відповідача за порушення договору між
групою споживачів і виконавцем при
наданні послуги - 10% вартості послуг за
попередній календарний місяць до
державного бюджету. Стягнути з
відповідача на її користь матеріальну
шкоду в сумі не менше 2500 грн., моральну
шкоду в сумі не менше 1500 грн., а всього
стягнути на користь позивачки з
перевізника не менше як 4000 грн., з
урахуванням того, що вона продовжує
хворіти.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, надала суду заяву, у якій
підтримала заявлені позовні вимоги та
просила суд їх задовольнити у повному
обсязі, просила розглянути справу без
її участі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
задоволенні позовних вимог відмовити в
зв'язку з їх безпідставністю.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає позовні
вимоги не обґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Судом встановлені наступні обставини.

29.09.2013 року на підставі проїзного
документу ДБ №072093 від 29.09.2013 року
позивачка була пасажиром поїзду за
маршрутом Ясинувата-Одеса (а.с. 5).

Позивачка посилається на те, що коли
вона сіла в вагон № 7 зазначеного
поїзду Луганськ-Одеса в 16 час. 30 хв., то
одразу зрозуміла, що вагон до подачі на
посадку не опалювався, був холодний.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На правовідносини, які виникли між
сторонами, поширюються положення
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
виявлення недоліків у виконаній роботі
(наданій послузі) споживач має право на
свій вибір вимагати: 1) безоплатного
усунення недоліків у виконаній роботі
(наданій послузі) у розумний строк; 2)
відповідного зменшення ціни виконаної
роботи (наданої послуги); 3)
безоплатного виготовлення іншої речі з
такого ж матеріалу і такої ж якості чи
повторного виконання роботи; 4)
відшкодування завданих йому збитків з
усуненням недоліків виконаної роботи
(наданої послуги) своїми силами чи із
залученням третьої особи; 5) реалізації
інших прав, що передбачені чинним
законодавством на день укладення
відповідного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 23
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 1996 року № 5 (зі змінами та
доповненнями) «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» при задоволенні вимог
споживача суд одночасно вирішує
питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Стаття 117 Цивільного кодексу України
передбачає право споживача на
відшкодування моральної шкоди лише у
випадках, коли така шкода заподіяна
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією.

Проте задоволення такої вимоги за
умови її пред'явлення можливе з
урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яка передбачає право споживачів на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, заподіяною небезпечною для
життя та здоров'я людей продукцією
(товар, робота чи послуга, що
виготовляється, виконується чи
надається для суспільних потреб), у
випадках, передбачених законом.

Однак, враховуючи зазначені вимоги
закону, позивачем не надано жодного
доказу завдання отриманою нею послугою
шкоди її життю чи здоров'ю, у випадках
передбачених законодавством.

На підставі наданих позивачкою доказів
не можна зробити висновок про
заподіяння їй моральної шкоди
внаслідок отримання послуги
неналежної якості.

Посилання позивачки на те, що у зв'язку
з переїздом вона захворіла нічим не
підтверджуються, додатки до позову
лише вказують на те, що в той період
позивачка хворіла, однак не вказують,
що причиною хвороби стало
переохолодження у потягу чи у цілому
переохолодження, як зазначає
позивачка.

Пленум Верховного Суду України в п. 2
постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із наступними змінами) надав
роз'яснення, що спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, коли право на
відшкодування моральної шкоди
безпосередньо передбачене нормами
Конституції або випливає з її положень,
або закріплене законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Тобто,
підставами для відшкодування шкоди є
наявність неправомірних дій
(бездіяльності) - вина, причинний
зв'язок між ними та завданою майновою
шкодою

Відповідно до п. 6.1. Інструкції по
технічному обслуговуванню
опалювальної системи пасажирського
вагону № ЦЛ - 0024, затвердженої наказом
Укрзалізниці від 29.12.2000 року №632-Ц
вагони починають опалюватись при
температурі зовнішнього повітря +10С та
нижче.

Наказом Начальника вагонного депо
Донецьк Донецької залізниці № 3389 від
05.11.2010 року заборонено експлуатацію
опалювальних установок при
температурі повітря вище +10 С.

Зазначені локальні нормативно-правові
акти у встановленому діючим
законодавством порядку не оскаржено та
не скасовано, отже вони є чинними та
обов'язковими для виконання
працівниками відповідача. Як стверджує
позивачка, температура зовнішнього
повітря становила +13 С.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів»
підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для свідомого
вибору.

Позивачкою не надано суду та матеріали
справи не містять жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
заподіяння збитків чи шкоди життю та
здоров'ю позивачки, тобто правових
підстав для задоволення позову про
відшкодування шкоди у суду немає.

Відсутність неправомірних дій з боку
відповідача є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Виходячи з викладеного, в задоволенні
позовних ОСОБА_2 до ДП «Донецька
залізниця» про визнання вини,
стягнення збитків та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
необхідно відмовити.

На підставі ст. ст. 15, 23, 1166, 1167 ЦК
України, та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213,
214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_2 до ДП
«Донецька залізниця» про визнання
вини, стягнення збитків та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м. Донецька до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька
Г.М. Пруднікова