АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/1276/2014
Головуючий в І інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою Тіскіна
Андрія Костянтиновича в інтересах
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
місті Києві на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 14
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Голосіївського РУ ГУ МВС
України в місті Києві про стягнення
грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Голосіївського РУ ГУ
МВС України в місті Києві про
стягнення грошових коштів у розмірі 18
048,94 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 14 листопада 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Голосіївського РУ ГУ МВС
України в місті Києві на користь ОСОБА_3
кошти середнього заробітку у сумі 15 470,52
грн та кошти за роботу у нічний час,
святкові та вихідні дні у сумі 817,69 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Тіскін А.К. в
інтересах Голосіївського РУ ГУ МВС
України в місті Києві посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права та процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не враховано того, що
позивач проходив публічну службу в
органах внутрішніх справ України, а
відповідач є територіальним органом
державної влади та належить до
суб'єктів владних повноважень, у
зв'язку із чим дана справа підлягає
розгляду в порядку Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В суді апеляційної інстанції
представник Голосіївського РУ ГУ МВС
України в місті Києві - Тіскін А.К.
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4
проти апеляційної скарги заперечували,
просили суд рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 14.11.2013
залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.07.2012 по справі № 2а-4746/12/2670 та ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2012 по
справі № 2а-4746/12/2670 встановлено, що
відповідно до наказу ГУ МВС України в
місті Києві від 31.10.2008 за № 1052 позивача
прийнято на посаду начальника сектору
протидії нелегальній міграції та
імміграційної роботи відділу у справах
громадянства, імміграції, міграції та
реєстрації фізичних осіб
Голосіївського районного управління
ГУ МВС України у місті Києві.

Наказом начальника ГУ УМВС України у
місті Києві від 14.03.2012 за

№ 129 о/с позивача з 19.03.2012 звільнено з
органів внутрішніх справ України у
запас Збройних сил України (з
постановкою на військовий облік).

Також, вказаною постановою
адміністративного суду визнано
протиправним та скасовано наказ по
особовому складу від 14.03.2012 за

№ 129 о/с про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ України. Крім
того, зазначеним судовим рішенням
поновлено позивача на посаді
начальника сектору протидії
нелегальній міграції та імміграційної
роботи відділу у справах громадянства,
імміграції, міграції та реєстрації
фізичних осіб Голосіївського
районного управління ГУ МВС України у
місті Києві.

Постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09.07.2012, яку
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2012, набрала законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Також судом встановлено, що наказом
Головного управління МВС України у
місті Києві від 23.08.2012 за № 480 о/с
поновлено позивача на посаді
начальника сектору протидії
нелегальній міграції та імміграційної
роботи відділу у справах громадянства,
імміграції, міграції та реєстрації
фізичних осіб Голосіївського
районного управління ГУ МВС України у
місті Києві з 19.03.2012 із збереженням
раніше встановлених розмірів
посадового окладу та надбавок.

З матеріалів справи вбачається, а саме
касового чека від 29.08.2012 та
повідомлення про вручення, що
відповідач направив позивачу за його
адресою лист із повідомлення про
поновлення останнього наказом від
23.08.2012 за

№ 480 о/с.

Наказом Головного управління МВС
України у місті Києві від 18.09.2012 за № 527
о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України відповідною
датою.

У суді першої інстанції відповідачем
визнано позовні вимоги щодо стягнення
середнього заробітку в сумі 15 470,52 грн
за час вимушеного прогулу з 19.03.2012 по
23.08.2012.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд правомірно
задовольнив позов в частині стягнення
з відповідача на користь позивача
середнього заробітку у сумі 15 470,52 грн
за час вимушеного прогулу з 19.03.2012 по
23.08.2012.

З 23.08.2012 позивача було фактично
поновлено на роботі за попередньою
датою звільнення 19.03.2012, а отжез 23.08.2012
останній вже не мав статусу
звільненого та, відповідно, не
перебував у стані вимушеного прогулу.

Таким чином, правильним є висновок суду
щодо того, що не підлягає задоволенню
вимога про стягнення коштів у сумі 2578,42
грн як середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 23.08.2012 по 18.09.2012.

Згідно вимог ч. 3ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не вказано
розрахунок суми коштів, не зазначено на
підставі яких даних він проводився, не
підтверджено доказами період та час за
яким визначено заявлену вимогу про
стягнення суми коштів за працю у
нічнийчас, святкові та вихідні дні у
сумі 8715 грн за період з 07.01.2011 по 15.02.2012.

Відповідно до листа від 15.03.2013, який
містить інформацію із розрахунком
компенсацій до грошового забезпечення
позивача у період з січня 2011 року по
лютий 2012 року в понад установлений
законом строк становить: за роботу в
понаднормовий час - 664,79 грн, за роботу в
нічний час - 152,90 грн, а всього - 817, 69 грн.

Доказів компенсації позивачу
зазначеної роботи шляхом оплати праці
чи надання вихідних днів суду не
надано, а тому зазначена сума підлягає
стягненню на його користь з
відповідача.

Судом дана належна оцінка вимогам
позивача щодо покладення на
відповідача обов'язку про перерахунок
та виплату позивачу коштів за втрату
доходів, у зв'язку з порушенням строків
їх виплати за період з 19.03.2012 по день
фактичної виплати з урахуванням вимог
Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З приводу доводів апеляційної скарги
щодо непідсудності спору в порядку
цивільного судочинства, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Голосіївського районного суду
міста Києва від 20 травня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 серпня 2013 року, провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
місті Києві про стягнення невиплаченої
заробітної плати закрито на підставі
пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що даний спір не
пов'язаний із захистом прав, свобод чи
інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. Натомість, правовідносини
сторін є трудовими, регулюються
Кодексом законів про працю України, а
тому, з урахуванням пункту першого
частини першої статті 15 ЦПК України,
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
дана належна оцінка обставинам, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог та заперечень, вірно
встановлено характер спірних
правовідносин та вирішено справу
згідно з законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Тіскіна Андрія
Костянтиновича в інтересах
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
місті Києві відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко