Номер провадження № 22-ц/785/2379/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Троїцької
Л.Л.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника прокуратури
Одеської області - Харітонової О.Є.,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, адвоката
ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської
ради про визнання права власності, за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах Одеської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02 грудня 2008 року, -

встановила:

29.10.2008р. ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до Одеської міської ради про
визнання права власності на
двоповерховий жилий будинок, який
складається з: літ. «А» площею 1131,1 кв. м.,
а саме: підвалу: 1 - коридор, площею 146,5
кв. м., 2-басейн, площею 74,9 кв. м,
3-санвузол, площею 4,6 кв. м., 4-сауна,
площею 8 кв. м, 5-підсобне, площею 29 кв. м,
6-підсобне, площею 14,1 кв. м, 7-підсобне,
площею 27,9 кв. м, 8-підсобне, площею 22, 5 кв.
м, 9-підсобне, площею 29,2 кв. м, 10-підсобне,
площею 37,2 кв. м, 11-підсобне, площею 13,4 кв.
м, 12-топочна, площею 20,5 кв. м, 13-пральня,
площею 13,9 кв. м, 14-санвузол, площею 6,5 кв.
м.; 1-го поверху, а саме: 15-коридор, площею
4,6 кв. м, 16-коридор, площею 34,6 кв. м,
17-підсобне, площею 6,8 кв. м, 18-житлова,
площею 63,3 кв. м, 19-санвузол, площею 10,1 кв.
м., 20-житлова, площею 45,1 кв. м, 21-коридор,
площею 16,9 кв. м, 22-санвузол, площею 3,3 кв.
м, 23-кухня, площею 31,9 кв. м, 24-їдальня,
площею 46,8 кв. м, 25-коридор, площею 7,5 кв.
м, 26-житлова, площею 26,2 кв. м, 27-підсобне,
площею 11,5 кв. м, 28-санвузол, площею 11,1 кв.
м, 29-коридор, площею 10,8 кв. м, 30-підсобне,
площею 14,6 кв. м, 31-підсобне, площею 3,2 кв.
м, 32-житлова, площею 54,3 кв. м, 33-санвузол,
площею 17,2 кв. м, 34-коридор, площею 5,1 кв.
м.; 2-го поверху, а саме: 35-коридор, площею
32, 7 кв. м, 36-житлова, площею 34,2 кв.
м,37-санвузол, площею 15,2 кв. м, 38-житлова,
площею 24,9 кв. м, 39-підсобне, площею 9,3 кв.
м, 40-житлова, площею 36,3 кв. м, 41-підсобне,
площею 10,4 кв. м, 42-житлова, площею 37,5 кв.
м, 43-житлова, площею 36,8 кв. м, 44-санвузол,
площею 6,8 кв. м, 45-підсобне, площею 5,2 кв.
м, 46-санвузол, площею 8,7 кв. м.; літ. «Б» -
гараж, розташований на земельній
ділянці, площею 2970 кв.м. по АДРЕСА_1.

Представник позивачки у судовому
засіданні посилався на те, що 31 травня
2006р. ОСОБА_3 отримала державні акти на
право власності на земельні ділянки №
81 та 82, а також 19 жовтня 2006р. -
державний акт № 66. На зазначеній
земельній ділянці ОСОБА_3 самочинно був
побудований житловий будинок,
загальною площею 1131,1 кв.м. Проект
будівництва був узгоджений із
управлінням архітектури та
містобудування та іншими органами.
Будівництво двоповерхового будинку
відповідає нормам планування та
забудови, не суперечить правам та
законним інтересам інших осіб, а тому
просила визнати право власності на
житловий будинок, розташований на
земельній ділянці, площею 2970 кв.м. по
АДРЕСА_1.

Представник Одеської міської ради у
судове засідання не з'явився, належним
чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи, про причину неявки суд
не сповістив.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 02.12.2008р. позов ОСОБА_3
задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
двоповерховий житловий будинок, який
складається з: літ. «А», площею 1131,1 кв. м,
а саме: підвалу: 1 - коридор, площею 146,5
кв. м, 2-басейн, площею 74,9 кв. м,
3-санвузол, площею 4,6 кв. м, 4-сауна,
площею 8 кв. м, 5-підсобне, площею 29 кв. м,
6-підсобне, площею 14,1 кв. м, 7-підсобне,
площею 27,9 кв. м, 8-підсобне, площею 22, 5 кв.
м, 9-підсобне, площею 29,2 кв. м, 10-підсобне,
площею 37,2 кв. м, 11-підсобне, площею 13,4 кв.
м, 12-топочна, площею 20,5 кв. м, 13-пральня,
площею 13,9 кв. м, 14-санвузол, площею 6,5 кв.
м.; 1-го поверху, а саме: 15-коридор, площею
4,6 кв. м, 16-коридор, площею 34,6 кв. м,
17-підсобне, площею 6,8 кв. м, 18-житлова,
площею 63,3 кв. м, 19-санвузол, площею 10,1 кв.
м, 20-житлова, площею 45,1 кв.м, 21-коридор,
площею 16,9 кв. м, 22-санвузол, площею 3,3 кв.
м, 23-кухня, площею 3 1.9 кв.м., 24-їдальня,
площею 46,8 кв. м, 25-коридор, площею 7,5 кв.
м, 26-житлова, площею 26,2 кв. м, 27-підсобне,
площею 11,5 кв. м, 28-санвузол, площею 11,1 кв.
м, 29-коридор, площею 10,8 кв. м, 30-підсобне,
площею 14,6 кв. м, 31-підсобне, площею 3,2 кв.
м, 32-житлова, площею 54,3 кв. м, 33-санвузол,
площею 17,2 кв. м, 34-коридор, площею 5,1 кв.
м.; 2-го поверху, а саме: 35-коридор, площею
32,7 кв. м, 36-житлова, площею 34,2 кв. м,
37-санвузол, площею 15,2 кв. м, 38-житлова,
площею 24,9 кв. м, 39-підсобне, площею 9,3 кв.
м, 40-житлова, площею 36,3 кв. м, 41-підсобне,
площею 10,4 кв. м, 42-житлова, площею 37,5 кв.
м, 43-житлова, площею 36,8 кв. м, 44-санвузол,
площею 6,8 кв. м, 45-підсобне, площею 5,2 кв.
м, 46-санвузол, площею 8,7 кв. м.; літ. «Б» -
гараж, розташований на земельній
ділянці, площею 2970 кв. м. по АДРЕСА_1.

Судом зазначено, що виконання рішення в
частині реєстрації зазначеного об'єкту
у встановленому порядку на праві
приватної власності за ОСОБА_3
покладено на Одеське МБТІ і РОН.

01.02.2010р. ОСОБА_3 звернулася до суду з
заявою про роз'яснення рішення суду від
02.12.2008р. та просила роз'яснити рішення
суду, що стосується адреси будинку,
оскільки жилий будинок, який є
одиницею, повинен мати окрему адресу,
тому просила визнати за ОСОБА_3 право
власності на двоповерховий житловий
будинок, за адресою: АДРЕСА_1. При цьому
надала відповідь Українського
державного підприємства почтового
зв'язку Одеської дирекції поштамт -
центра почтового зв'язку №1 про те, що
їй надана згода на присвоєння нової
адреси приватного будинку в АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 02.10.2010р. суд роз'яснив рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02.12.2008р., визнав за ОСОБА_3 право
власності на двоповерховий житловий
будинок, розташований на земельній
ділянці, площею 2970 кв.м. по АДРЕСА_1.
Присвоїв двоповерховому житловому
будинку нову адресу: АДРЕСА_1(а.с.46-47).

07.10.2013р. заступник прокурора Київського
району м. Одеси в інтересах Одеської
міської ради та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області звернувся до суду з
заявою про перегляд заочного рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02.12.2008р.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 20.12.2013р. заяву заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах Одеської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про перегляд заочного
рішення суду від 02.12.2008р. - залишено без
задоволення(а.с.80).

30.12.2013р. заступник прокурора Київського
району м. Одеси подав апеляційну
скаргу на заочне рішення суду від
02.12.2008р. В апеляційній скарзі заступник
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах Одеської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області просить заочне
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 02 грудня 2008 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому зазначає, що самочинне
будівництво здійснено позивачем без
належного дозволу, не прийняте в
експлуатацію в установленому законом
порядку. Правовстановлюючі документи
на ім'я ОСОБА_3.( договір купівлі -
продажу земельної ділянки, державний
акт) на земельну ділянку, на якій
розміщено об'єкти самочинного
будівництва, скасовано згідно рішення
Київського району м. Одеси від 27.10.2013р.
Судом визнано недійсним договір
купівлі - продажу земельної ділянки за
вищевказаною адресою та скасовано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,00973 га, а саме
на якій знаходиться побудований
житловий будинок. Земельна ділянка по
АДРЕСА_1 повернута територіальній
громаді м. Одеси в особі Одеської
міської ради.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник прокуратури Одеської
області - ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, адвокат
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримали заперечення,
які надані до апеляційного суду,
просили : апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Інші особи до суду не прибули, про час
та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, про що у
справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала неявку сторін такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції посилався на те,
що ОСОБА_3 належить земельна ділянка
площею 2970 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. На зазначеній
земельній ділянці, ОСОБА_3, за власні
кошти, самочинно побудувала жилий
будинок, загальною площею 1131,1 кв.м.
Згідно із висновком управлінням
архітектури та містобудування № 1886/0
від 16 червня 2007р., листом управління
інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя № 272 від 29 березня
2007р., висновком
санітарно-епідеміологічної станції м.
Одеси № 209-507 від 27 березня 2007р.,
висновком експертизи головного
управління МНС України в Одеській
області № 14-597 від 2 квітня 2007р., проект
будівництва житлового будинку був
узгоджений та дозволено будівництво.
Відповідно до технічного висновку,
виконаного ТОВ "Термосом-Юг" за
результатами проведеного технічного
обстеження приміщень жилого будинку та
виконаних розрахунків, встановлено, що
жилий будинок може бути збережений та
введений до експлуатації. З
урахуванням вищевказаних доказів, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що відповідно до вимог 317,319,331,375,
376 п.5 ЦК України необхідно визнати
право власності за позивачем на
вищевказаний жилий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 02.10.2010р. суд роз'яснив рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02.12.2008р., визнав за ОСОБА_3 право
власності на двоповерховий житловий
будинок, розташований на земельній
ділянці, площею 2970 кв.м. по АДРЕСА_1.
Присвоїв двоповерховому житловому
будинку нову адресу: АДРЕСА_1(а.с.46-47).

З таким рішенням суду не можливо
погодитись, оскільки воно ухвалено без
повного і всебічного з'ясування
обставин, що суперечать вимогам ст.213
ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що на підставі договорів
купівлі - продажу від 14.12.2005р., ОСОБА_3
належать земельні ділянки, площею -
0,0999 га та 0,0998 га , які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

На ім'я ОСОБА_3 були видані два
державні акти від 31.05.2006р. Державні
акти видані на підставі договору
купівлі - продажу від 14 грудня 2005р.
Земельні ділянки надані для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд та будівель(присадибна
ділянка)(а.с.20,21 ).

На підставі договору купівлі - продажу
від 04.07.2006р., ОСОБА_3 належить земельна
ділянка площею 0,0973 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка
надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та
будівель(присадибна ділянка). На ім'я
ОСОБА_3 був виданий державний акт від
19.10.2006р.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 27.10.2013р. за позовом прокурора
Київського району м. Одеси в інтересах
Одеської міської ради до ОСОБА_6,
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі -
продажу недійсним, витребування
нерухомого майна з чужого незаконного
володіння та скасування державного
акту на земельну ділянку, судом
визнано недійсним договір купівлі -
продажу земельної ділянки, укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 04 липня 2006р. за
вищевказаною адресою та скасований
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,00973 га.
Земельна ділянка по вул. АДРЕСА_1
повернута територіальній громаді м.
Одеси в особі Одеської міської ради. В
судовому рішенні зазначено, що на
підставі рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 25 травня
2006р., за ОСОБА_6 визнано право власності
на вищевказану земельну ділянку. Дана
земельна ділянка належала
територіальній громаді м. Одеси і
знаходилася у користуванні ДП
«Клінічний санаторій ім. Горького».
Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 травня 2006р. в подальшому
було скасовано апеляційним судом, а
позов залишено без розгляду. (а.с.92-95).

Таким чином, самочинно збудований
житловий будинок знаходиться на
земельній ділянці, яка належить на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
державних актів, а також на земельній
ділянці, загальною площею 0,00973 га, яка
належить територіальній громаді м.
Одеси.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що самочинно збудований
житловий будинок знаходиться на
землях рекреаційного призначення.

Згідно ст.50 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать
землі, які використовуються для
організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів.

Оскільки земельні ділянки входять до
границі земель рекреаційного
призначення, на яких можливе
розміщення пансіонів, профілакторіїв,
тому Управлінням архітектури та
містобудування Одеської міської ради
позивачу ОСОБА_3 запропоновано
заказати розробку проекту будівництва
житлового будинку та погодити його з
органами держнагляду, управлінням
інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя, суміжними
землекористувачами , та надати його до
управління архітектури. При цьому
зазначено, що дана відповідь не надає
право на будівництво житлового
будинку (а.с.26).

Згідно ст.52 ЗК України, на землях
рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.
Порядок використання земель
рекреаційного призначення
визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Будівництво без належного
дозволу має місце як за відсутності
дозволу на будівництво, так і за
відсутності дозволу на виконання
будівельних робіть.

Під метою надання земельної
ділянки слід розуміти вид використання
земельної ділянки (стаття 19 ЗК,
Класифікація видів цільового
призначення земель, затверджена
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23 липня 2010 року
№ 548), зазначений у рішенні
відповідного компетентного органу
державної влади чи місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у користування або передачу у
власність з урахуванням цільового
призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України №
3038-VI(«Про регулювання містобудівної
діяльності») дозвільний документ
(статті 35- 37), що дає право виконувати
підготовчі та будівельні роботи, а
саме того об'єкту і на тій земельній
ділянці, яка передана з цією метою
певній особі.

Під проектом слід розуміти,
залежно від категорії об'єкта
будівництва відповідний склад
документації, визначеної статтями 1, 7
та 8 Закону України № 687-XIV(«Про
архітектурну діяльність»), отриманої
відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI,
а також будівельний паспорт та
технічні умови, отримані відповідно до
статей 27, 30 зазначеного Закону.

Право на забудову виникає у особи,
яка набула права на земельну ділянку,
на законних підставах, після
здійснення нею дій, передбачених
статтями 26?32 Закону № 3038-VI.(п.п.4,8,9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012р. «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України (
про правовий режим самочинного
будівництва)

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Тобто, за наявності спору, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснили самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. З ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Разом із тим, вирішуючи спір по
суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214
ЦПК України суд не врахував, що
відповідно Закону України «Про
планування і забудову територій» від 20
квітня 2000року № 1699-III(чинного на момент
виникнення правовідносин) будівництво
об'єктів містобудування незалежно від
форм власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.1 Положення про порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затвердженого
Наказом Держбуду України від 05.12.2000 р.
N273 (чинного на момент проведення
ОСОБА_3 будівельних робіт) передбачено,
що дозвіл на виконання будівельних
робіт з нового будівництва,
реконструкції, реставрації та
капітального ремонту будинків, споруд
та інших об'єктів, розширення і
технічного переоснащення (роботи з
будівництва) є документом, що посвідчує
право забудовника (замовника) та
генерального підрядника на виконання
будівельних робіт, у відповідності до
затвердженої проектної документації,
підключення до інженерних мереж та
споруд та надає право відповідним
службам на видачу ордера на проведення
земляних робіт. Дозвіл на виконання
будівельних робіт надається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які одночасно ведуть реєстр наданих
дозволів. Виконання будівельних робіт
без вищезазначеного дозволу
забороняється (ці ж положення
закріплено в ст. 29 Закону України "Про
планування і забудову територій",
чинного на момент проведення ОСОБА_3
будівельних робіт).

Пунктом 5.1 вищевказаного Положення
(чинного на момент здійснення
самовільного будівництва) передбачено,
що виконання будівельних робіт на
об'єктах без одержання дозволу або його
завчасної перереєстрації, а також -
виконання не зазначених у дозволі
будівельних робіт вважається
самовільним і тягне за собою
відповідальність згідно чинного
законодавства України.

Як вбачається з матеріалів
справи, будівництво об'єктів
нерухомості на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, здійснено ОСОБА_3 без
одержання відповідного дозволу,
передбаченого чинним на той час
законодавством України, тобто є
самочинним.

Факт самочинного будівництва
позивачем житлового будинку за
вищевказаною адресою підтверджено
листом Інспекції державного
архітектурного будівельного контролю
в Одеській області від 06.02.2013р., листом
управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради
від 07.02.2013р. про те, що дозвіл на
виконання будівельних робіт ОСОБА_3 з
01.01.2008р. не надавався. Крім того,
25.09.2006р., Інспекцією державного
архітектурного будівельного контролю
в Одеській області за фактом
самовільного будівництва по вул.
АДРЕСА_1, відносно ОСОБА_3 складено
протокол про правопорушення нею у
сфері містобудування.

Суд не звернув увагу на те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 у встановленому
законом порядку введений в
експлуатацію, а будівництво
зазначеного будинку, загальною площею
1131,1 кв.м. здійснено позивачем за
відсутності дозволу на виконання
будівельних робіт, обов'язковість
отримання якого передбачено ст. 29
вказаного Закону.

Крім того, суд залишив поза увагою і те,
що відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК
України, ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права лише в разі його порушення.

Частиною 5 ст.376 ЦК України встановлено,
що на вимогу власника(користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній,
якщо це не порушує права інших осіб.
При цьому слід врахувати, що визнання
за власником(користувачем) земельної
ділянки права власності на самочинно
збудований об'єкт на цій ділянці
можливе лише у випадку, якщо
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
державними стандартами, нормами та
правилами, регіональними й місцевими
правилами забудови, містобудівною та
проектною документацією, а також за
умови, що ці обставини були предметом
розгляду компетентного державного
органу.

Тобто, звернення до суду з позовом
про визнання права власності на
самочинне будівництво може мати місце
при наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Як вбачається з інформації
юридичного департаменту Одеської
міської ради(лист від 31.01.2013р.),
свідоцтво про право власності на
об'єкти нерухомості за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не видавалося.

Також позивачем до апеляційного суду
Одеської області не надано декларації
про прийняття до експлуатації
самочинного будівництва за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю в Одеської області 07.02.2013р.,
відсутня інформація відносно
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації на
вищевказаний житловий будинок,
збудований ОСОБА_3

Позов особи, яка самочинно
збудувала нерухоме майно на земельній
ділянці, власником або користувачем
якої є інша особа, про визнання права
власності на цю нерухомість може бути
задоволено судом на підставі частини
третьої статті 376 ЦК України, якщо буде
встановлено, що власник або користувач
земельної ділянки не заперечує проти
цього, будівництво не порушує права
інших осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

До апеляційного суду не надано
позивачем доказів того, що власник
земельної ділянки, площею 0,00973 га, по
АДРЕСА_1 територіальна громада м.
Одеси, в особі Одеської міської ради, на
якій знаходиться самовільно
збудований двоповерховий житловий
будинок, надав земельну ділянку,
площею 0,00973 га у власність або надання
її у користування, або укладення
договору суперфіцію, у тому числі в
період розгляду справи, оскільки такі
дії свідчать про визнання за позивачем
права на забудову з боку власника
(користувача) земельної ділянки.

Доводи представників позивача
про те, що позивачка побудувала
житловий будинок на підставі проекту ,
який був узгоджений з управлінням
архітектури містобудування(висновок
від 16.06.2007р.), управлінням інженерного
захисту території міста та розвитку
узбережжя(висновок 29.03.2007р.), головним
управлінням МНС України в Одеській
області(висновок від 02.04.2007р.) є
необґрунтованими, оскільки право на
виконання будівельних робіт виникає у
забудовника лише за наявності
документів, які надають право
виконувати будівельні роботи та
передбачених статтями 27, 29?31 Закону №
3038-VI, а також у передбачених законом
випадках отримання дозволу на
виконання будівельних робіт (статті 34,
37 цього Закону).

Проект не є належно затвердженим,
за умови відсутності погодження
архітектурно-планувальної частини
проекту місцевим органом
містобудування та архітектури і
позитивного висновку державної
експертизи у випадку, коли її
проведення є обов'язковим стаття 7
Закону № 687-XIV, стаття 31 Закону № 3038-VI).

Проте на порушення вимог ст. ст. 213-214
ЦПК України суд, за відсутності
належних дозволів, затвердженої та
погодженої проектної документації та
іншої визначеної законом
містобудівної документації на спірний
житловий будинок, на зазначене уваги не
звернув та не перевірив: чи зверталася
позивачка до відповідних органів з
питанням оформлення її права власності
на житловий будинок та чи порушуються
визнання права власності на житловий
будинок інших осіб, дійшов
передчасного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

Доводи представників позивача
про те, що прокурор в інтересах
Одеської міської ради не має право на
оскарження рішення суду, є
необґрунтованими, оскільки прокурор
звернувся до суду в інтересах Одеської
міської ради, яка є стороною по справі,
а тому в цьому випадку право на
оскарження регулюється загальними
положеннями про апеляційне оскарження,
з правом подавати клопотання про
поновлення пропущеного строку тощо.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи в судові засідання
на 24 листопада 2008р., 02 грудня 2008р.,
представник Одеської міської ради
взагалі не викликався, справа
розглянута у відсутність
представника Одеської міської ради.
Заочне рішення суду від 02 грудня 2008р.
на адресу Одеської міської ради
відповідно до вимог ст.222 ЦПК України
рекомендованим листом не направлялось.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ЦПК України, якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Колегією суддів звернута увага на те,
що суд першої інстанції ухвалою від 02
лютого 2010р. на стадії роз'яснення
рішення від 02 грудня 2008р. у відсутність
представника Одеської міської ради,
який взагалі не викликався в судове
засідання, розглянув нові вимоги
позивача про встановлення самочинному
будівництву нової адреси, суд вийшов за
межі своїх повноважень, виконавши
функції органів місцевого
самоврядування та присвоїв
самочинному житловому будинку адресу:
АДРЕСА_1 - самостійний номер АДРЕСА_1.

Не звернув увагу на те, що
присвоєння приватному житловому
будинку номеру відноситься до
компетенції органів місцевого
самоврядування, а не суду.

З огляду на викладене та на підставі
ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
із-за неповного з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального права,
що є підставою для постановлення
нового рішення про відмову позивачу
у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи представників
позивача вищевказаних висновків не
спростовують, тому підлягають
відхиленню.

Відповідно до вимог ст.79,88 ЦПК
України , при подачі апеляційної
скарги прокурор звільнений від
сплати судового збору в сумі 1827 грн.
відповідно до вимог п.1 ст. 4 Закону
України « Про судовий збір», а тому
вказана сума судового збору підлягає
стягненню з позивача на користь
держави, виходячи із вартості будинку,
яка зазначена в технічному паспорту - 2
852 483 грн.(а.с.29-34).

Керуючись ст.ст. 209,303, 307 ч.1п.2, 309 ч.1
п.п. 1,3,4, 316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах Одеської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області задовольнити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 02 грудня 2008 року
скасувати.

В позові ОСОБА_3 до Одеської міської
ради про визнання права власності -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі
1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім )
грн. на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М. Таварткіладзе

Л.Л. Троїцька