Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8871/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

27 січня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Семенко
Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на нерухоме майно,
треті особи - Житлово-будівельний
кооператив «Харчовик», Друга
полтавська державна нотаріальна
контора, територіальна громада в особі
Полтавської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18 грудня 2013 року
звернулася в суд з позовом до
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання права власності на частку в
майні як на частку подружжя в спільній
сумісній власності.

В поданій до суду позовній заяві
посилалася на те, що з 1966 року по 1998 рік
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Вказувала, що за час перебування в
шлюбі з ОСОБА_6 ними було повністю
внесено пай в ЖБК «Харчовик» за
квартиру АДРЕСА_1, але свідоцтво про
право власності на квартиру отримано
не було, право власності в державному
реєстрі не зареєстровано.

Вважає, що квартира є спільною сумісною
власністю подружжя. Просила суд
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач та її
представник повністю підтримали
вимоги позовної заяви.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали
позовні вимоги та не заперечували щодо
їх задоволення.

Представник територіальної громади
щодо задоволення позовних вимог
заперечувала.

Інші особи в судове засідання не
з'явилися, будучи повідомлені судом
про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, відповідачів,
представника третьої особи,
дослідивши зібрані в справі докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
28 травня 1966 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6, який було розірвано, про що в
книзі реєстрації актів про розірвання
шлюбу 03 липня 1998 року зроблено запис №
319.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми
ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, після
смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Як встановлено судом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 Другою
полтавською державною нотаріальною
конторою відкрита спадкова справа,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи
спадкоємцями майна померлого,
звернулися з заявами про прийняття
спадщини.

Також судом встановлено, що подружжям
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за час перебування в
зареєстрованому шлюбі під час
сумісного проживання 31 березня 1986 року
повністю внесено пай в
Житлово-будівельний кооператив
«Харчовик» за квартиру АДРЕСА_3.

За життя ОСОБА_6 свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_3 не
отримав, право власності на спірне
нерухоме майно не зареєстроване в
державному реєстрі прав власності.

Нормами ст. 22 КпШС України, який діяв
станом на час сплати пайового внеску в
ЖБК, передбачено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.15 Закону України „Про
власність" член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу,
гараж, іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування, набуває
права власності на це майно.

Пленум Верховного Суду України в
постанові № 9 від 18 вересня 1987 року
«Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи» в п. 6 роз'яснив, що пай,
внесений й подружжям в ЖБК у період
сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, а після повної сплати
пайового внеску - квартира, є їх
спільним майном і підлягає поділу на
загальних підставах.

За таких обставин, враховуючи, що
пайовий внесок на квартиру АДРЕСА_2
було внесено повністю 31 березня 1986
року, тобто, під час сумісного
проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
суд, враховуючи норми ч. 2 ст. 19-1 Закону
України «Про кооперацію» вважає
обґрунтованим твердження позивача про
те, що квартира АДРЕСА_2 є спільною
сумісною власністю подружжя.

Оскільки частки співвласників в праві
спільної сумісної власності подружжя є
рівними, суд приходить до висновку про
обґрунтованість вимоги позивача про
визнання з нею право власності на ?
частину квартири, як на частку в
спільній сумісній власності подружжя.

Статтею 392 ЦК України передбачено право
пред'явлення позову про визнання права
власності на майно, у разі, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Як встановлено судом, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, будучи членом
ЖБК «Харчовик», за життя не отримав
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_2 та не зареєстрував в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

Відсутність державної реєстрації
права власності за померлим ОСОБА_6 на
спірну квартиру позбавляє права
позивача ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку отримати свідоцтво на
право власності на частку в квартирі,
як на частку в спільній сумісній
власності подружжя.

Встановивши дані обставини, суд
приходить до висновку, що порушене
право позивача ОСОБА_1 підлягає
захисту.

Тому суд, обираючи спосіб захисту
порушеного права, вважає за необхідне
визнати за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_4 як на частку в спільній
сумісній власності подружжя.

При вирішенні справи судом приймається
до уваги та обставина, що після смерті
ОСОБА_6 відкрита спадщина, в тому числі
на ? часину квартири АДРЕСА_2.

Саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи
спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 у
встановленому законом порядку
прийняти спадщину, хоча і не отримали
свідоцтва про право на спадщину, тому є
належними відповідачами в справі за
позовом ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину квартири.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
Н.Л.Яковенко

27.01.2014