АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1406/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Національної телекомпанії України про
захист честі, гідності та ділової
репутації, стягнення моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом про визнання
недостовірною інформації відносно неї,
поширеної відповідачем на сайті та у
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» Першого
Національного телеканалу, зобов'язання
відповідача спростування вказаної
інформації шляхом зйомок нової
програми «ІНФОРМАЦІЯ_3» на Першому
Національному телеканалі тривалістю
не менше 30 хв., за її участю, з
використанням її літературного
псевдоніму - «ОСОБА_1» та всіх гостей
попередньої програми, що вийшла в ефір
ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення з
відповідача на її користь
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 1000000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що у вересні 2013 року на
пропозицію журналістів Першого
Національного телеканалу надати
інтерв'ю і виступити героєм програми
«ІНФОРМАЦІЯ_3», позивач зустрілася із
журналістами, у неї взяли інтерв'ю.
Однак, ніяких договорів про дозвіл на
зйомку вона не підписувала та не мала
змоги оглянути весь матеріал перед
виходом в ефір програми. До студії на
зйомку її не запросили. В подальшому їй
стало відомо, що відзнятий
відеоматеріал було використано на
телеканалі «Перший» в програмі
«ІНФОРМАЦІЯ_3» без її згоди. Вказана
програма відбулась без її участі, чим
позивача позбавлено можливості
захистити свою честь, гідність та
ділову репутацію, оскільки учасники
даної програми звинуватили її у
«неймовірних злочинах», яких вона не
здійснювала, «називали її психічно
хворою та закоханою фанаткою».

Вважає, що в програмі всі звинувачення
щодо неї є безпідставними,
неправдивими, не відповідають
дійсності та такими, що паплюжать її
честь та порушують її права. Після
виходу програми в ефір і викладення
цієї програми на сайті телеканалу
«Перший» їй завдано моральної шкоди,
оскільки вона знаходиться у стані
постійного нервового стресу, з огляду
на те, що поширена інформація доведена
до відома багатьох осіб, внаслідок чого
позивач сама та її рідні мають проблеми
з працевлаштуванням.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року у
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким:

- визнати недостовірною
інформацію відносно ОСОБА_1, поширену
Національною телекомпанією України на
сайті Першого національного
телеканалу, а саме анонс: «ОСОБА_1 уже
несколько лет преследует ОСОБА_3,
который когда-то работал ди-джеем на
радио. Девушка говорит, что влюблена, а
ОСОБА_3 - что его жизнь стала
невыносимой из-за многочисленных
выдумок назойливой поклонницы. ОСОБА_1
и ОСОБА_3 придут в студию, чтобы принять
участие в программе о праве на частную
жизнь» і всю інформацію відносно
ОСОБА_1, поширену Національною
телекомпанією України на сайті Першого
національного телеканалу у програмі
«ІНФОРМАЦІЯ_3. ІНФОРМАЦІЯ_3»;

- зобов'язати Національну
телекомпанію України не пізніше
наступного дня від набрання рішенням у
даній справі законної сили,
спростувати інформацію, вказану в
попередньому пункті, шляхом зйомок
нової програми «ІНФОРМАЦІЯ_3» на
Першому національному телеканалі
тривалістю не менше 30 хвилин за участю
ОСОБА_1 (з використанням її
літературного псевдоніму - ОСОБА_1) і
всіх гостей попередньої вищезгаданої
програми, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з наданням
можливості ОСОБА_1 захистити свою
честь, гідність і ділову репутацію
шляхом представлення наявних у неї
доказів і можливістю відповісти на усі
поставлені їй запитання. Перед
трансляцією програми за письмовою
заявою ОСОБА_1 надати можливість
переглянути відзняту програму на
підставі ст. 63 Закону України Про
телебачення і радіомовлення;

- стягнути з Національної
телекомпанії України 1000000 грн.
моральної шкоди на користь ОСОБА_1,
гроші перерахувати на картковий
рахунок у ПриватБанку.

Вказувала, що позивач дала усну згоду
надати інтерв'ю журналісту Першого
національного телеканалу ОСОБА_9, але
згоду на зйомку цього інтерв'ю ОСОБА_1
не надавала ні в письмовій, ні в усній
формі, на зйомках журналіст не
попередила про назву програми, а саме
«ІНФОРМАЦІЯ_3» і для чого саме знімався
сюжет. ОСОБА_9 сказала, що питання про
те, чи буде ОСОБА_1 виходити в ефір
після зйомок програми, вирішує
безпосередньо керівництво - редактори
програми «ІНФОРМАЦІЯ_3», до виходу в
ефір ні при яких умовах не покажуть
ОСОБА_1 відзнятий і змонтований
матеріал програми. Протягом місяця
після зйомок ОСОБА_1 щодня телефонувала
на телеканал і журналісту ОСОБА_9 з
приводу участі у зйомках програми у
студії, ніякої інформації з цього
приводу позивач не отримувала.

Вказувала, що упрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_3»
пролунала недостовірна, неправдива,
образлива, наклепницька інформація про
позивача, а саме: - «ОСОБА_1 закохана у
ОСОБА_3»; «ОСОБА_3 потерпає від
переслідувань закоханої фанатки
ОСОБА_1»; на розповідь гостя програми
ОСОБА_3 про ОСОБА_1 співачка ОСОБА_1
зазначає, що позивач страждає на
«психічне захворювання»;

- Співак ОСОБА_8 будує свою розповідь на
історії ОСОБА_3 і зазначає «так мы с
ОСОБА_1 познакомились...она пришла не за
автографом а жить со мной...она стояла
около моей машины не давала
проехать...звонила из милиции при
задержании просила забрать ее...», при
цьому як видно із програми, слова
ОСОБА_8 не відповідають його міміці та
жестам, що є доказом того, що ОСОБА_8
розповсюджує завідомо неправдиву
інформацію;

- ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 вимагає у
нього 300000 грн.;

- ПсихоаналітикОСОБА_5 стверджує, що
оскільки любов визнана психічним
захворюванням, а отже ОСОБА_1 страждає
на «психічне захворювання»;

- Народний депутат ОСОБА_10 наполягає
на притягненні ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за власноручно
написаного зізнання під диктовку
ОСОБА_3 на зйомках сюжету у парку, а
також на примусовому лікуванні у
психіатричній лікарні; - ОСОБА_3
зазначає, що ОСОБА_1 заплатила
адміністративний штраф за замінування
офісу, де працює ОСОБА_3;

- Наприкінці програми ОСОБА_8
проводить паралель між ОСОБА_1 та
вбивцею ОСОБА_11 і наполягає на
примусовому психіатричному лікуванні
ОСОБА_1.

Апелянт вважає вищенаведені
звинувачення на її адресу
безпідставними та неправдивими і
такими, що паплюжать її честь, гідність
та ділову репутацію. Звинувачення зі
сторони гостей програми «ІНФОРМАЦІЯ_3»
на її адресу були висловлені публічно у
грубій та образливій формі. Зазначала,
що на підтвердження своїх слів вони не
надали жодних доказів. Оскільки
поширена про неї негативна інформація
є непідтвердженою, то вона має бути
спростована. Враховуючи, що негативна
інформація щодо неї, висловлена у
вищезгаданій програмі, має характер
наклепу, тобто поширення завідомо
неправдивої інформації, що ганьбить
іншу особу, то така інформація не є
оціночним судженням, а отже, підлягає
спростуванню. Вищевказана інформація
порушує особисті немайнові права, що
виражається у негативному
упередженому ставленні до неї з боку
осіб, які переглянули програму.
Вказувала, що після виходу програми в
ефір і викладення її на сайті
телеканалу позивач знаходиться у стані
постійного нервового стресу, оскільки
після перегляду вищевказаної програми
її нікуди не беруть на роботу.

В судовому засіданні апелянт
підтримала апеляційну скаргу та
просила задовольнити; представник
відповідача вважала доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просила залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу з 15:42год. на
Першому Національному телеканалі
вийшла в ефір програма «ІНФОРМАЦІЯ_3»,
тривалістю 50 хв.13 сек., в якій приймали
участь наступні учасники: ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_1 та
ОСОБА_8. Під час зазначеної
телепрограми, відеозапис якої судом
було переглянуто в судовому засіданні,
гості передачі, зокрема, висловлювали
свої думки та критичну оцінку щодо дій
позивача після перегляду інтерв'ю з
нею, яке відбулось 17.09.2013 року.

Також судом першої інстанції
встановлено, що 21 жовтня 2013 року на
прохання ОСОБА_1 відповідачем їй було
надано можливість надати відповідь, та
інтерв'ю із позивачем вийшло в ефір
Першого національного телеканалу
ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12:30 год. тривалістю 49 хв.43
сек., про що свідчить відповідна ефірна
довідка. В ході цього ефіру позивачеві
було надано час для висловлення свого
бачення взаємин із ОСОБА_3, на всі
закиди у переслідуванні останнього, що
лунали в її бік під час першої передачі
(ІНФОРМАЦІЯ_1), позивач мала можливість
і надала пояснення зі свого боку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що в ході
розгляду справи судом не встановлено
заперечень з боку ОСОБА_1 щодо
використання відповідачем інтерв'ю з
позивачем від 17.09.2013 року, а також її
письмової заяви до Національної
телекомпанії України щодо перегляду
відповідної передачі.

Також, переглянувши відеозапис
програми «ІНФОРМАЦІЯ_3» від
ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції
дійшов висновку, що кожен з учасників
програми висловлював свої судження з
приводу побаченого сюжету з позивачем,
при цьому, прямих образ з боку гостей
передачі в бік позивача не лунало.
Таким чином, відомості, які позивач
просила визнати недостовірними, є
оціночними судженнями , а тому не
підлягають спростуванню, у зв'язку з
чим суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими,
такими, що відповідають обставинам
справи. Норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача є
аналогічними доводам, викладеним на
обґрунтування позовної заяви, і були
предметом перевірки суду першої
інстанції, отримали належну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 307 ЦК України, фізична
особа може бути знята на фото-, кіно-,
теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Зі змісту вказаної норми слідує, що
законодавцем однозначно не
передбачено, у якій формі має бути
виражена згода фізичної особи на
зйомку. Отже, така згода може бути
виражена як в письмовій, так і в усній
формі, в тому числі шляхом
конклюдентних дій.

З матеріалів справи вбачається, що
17.09.2013 року позивач ОСОБА_1 була
запрошена на відеозйомку та
добровільно надала журналістам
Національної телекомпанії України
згоду ( в усній формі) здійснити
відеозапис інтерв'ю з її участю для
подальшого його використання в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3.» на телеканалі
«Перший».

Відповідно до статті 63 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення»
особа, в якої беруть інтерв'ю, або особа,
яка надала інформацію для
телерадіоорганізації, має право на
підставі письмової заяви переглянути
та/або прослухати відповідну передачу
перед її трансляцією.

Як встановлено судом першої інстанції,
будь-яких письмових заперечень від
позивача ОСОБА_1 щодо використання
інтерв'ю, а також письмової заяви щодо
перегляду відповідної передачі до
Національної телекомпанії України не
надходило.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розповсюджена в телепрограмі
інформація не є оціночними судженнями,
не відповідають встановленим у справі
обставинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком наклепу,
є висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Європейського суду як джерело права.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини визначає, що при
вирішенні спору про спростування
недостовірної інформації суд
розрізняє факти та оціночні судження.
Існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню. Вимога доводити
правдивість критичного висловлювання
є неможливою для виконання і порушує
свободу на власну точку зору, що є
фундаментальною частиною права,
захищеного ст. 10 Конвенції. (рішення
Європейського суду з прав людини по
справі «Лінгенс проти Австрії»)

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про
інформацію», якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Як встановлено судом першої інстанції,
на прохання позивача ОСОБА_1
Національна телекомпанія України
надала їй можливість взяти участь в
одній із наступних передач
«ІНФОРМАЦІЯ_3» та запросила 21.10.2013 року
на зйомку відповідної передачі.
Інтерв'ю за участю позивача ОСОБА_1 в
програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3.» було розміщено
в ефірі телеканалу «Перший»
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з вимогами ст. 280 ЦК України,
моральна шкода підлягає відшкодуванню
у тому разі, якщо буде встановлено, що
така шкода завдана фізичній особі
внаслідок порушення її особистого (
немайнового) права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов законного
і обґрунтованого висновку, що
відомості, які позивач просить визнати
недостовірними, є оціночними
судженнями, отже, спростуванню не
підлягають, а тому відсутні підстави
вважати, що відповідачем були порушені
особисті ( немайнові) права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим.
Судом було правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка доказам по справі,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 313-317,
218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: