АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3719/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Кучер
Є.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 24 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дитини
ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі
1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною
повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, 28.07.2009 між нею та
відповідачем розірвано шлюб, від якого
сторони мають дитину ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу
відповідач фактично припинив
займатись вихованням дитини, яка
постійно проживає з нею, та перестав
брати участь в утриманні дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.12.2013 позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі
1000 грн. щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму доходів
громадян для дитини відповідного віку,
починаючи з 29.10.2013 і до досягнення
дитиною повноліття. Також стягнуто з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
в сумі 229 грн. 40 коп. та рішення суду
допущено до негайного виконання в
межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким зменшити розмір стягнутих
аліментів до 300 грн., щомісячно,
починаючи з першого числа місяця
наступного, після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції. Вважає, що
суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
зокрема при визначені розміру
аліментів не обґрунтував їх розмір та
не врахував, що відповідач не працює.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала за її
безпідставністю і необґрунтованістю і
просила рішення суду залишити без змін,
оскільки воно ухвалене з дотриманням
вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, у відповідності з вимогами
закону, зобов'язаний утримувати дитину
до досягнення нею повноліття, а відтак
з урахуванням конкретних обставин
справи та наявних в ній доказів, дійшов
висновку, що заявлений позивачем
розмір аліментів є законним і
справедливим.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що від зареєстрованого
шлюбу сторони мають неповнолітнього
сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дарницького районного управління
юстиції м. Києва, актовий запис № 871 (а.с.
7).

28.07.2009 шлюб між сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_5
присвоєно прізвище «ОСОБА_5», що
підтверджено свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис № 664
(а.с. 5).

Згідно з довідкою Форми № 3 виданої
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією № 420 від 25.10.2013 року № 1161,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до довідки про доходи від
21.10.2013, виданої ТОВ «Б'юті Бутік
Україна», ОСОБА_5 дійсно працює в ТОВ
«Б'юті Бутік Україна», займає посаду
економіста із збуту і її загальна сума
доходу за період з квітня 2013 року по
вересень 2013 року становить 8424 грн. 46
коп. (а.с. 3).

За даними довідки, виданої Комунальним
некомерційним підприємством «Центр
первинної медико-санітарної допомоги
«Русанівка» Дніпровського району м.
Києва» від 20.12.2013 № 707, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під наглядом
КНЦ «ЦПМСД «Русанівка» з народження,
стан здоров'я дитини задовільний,
дитина перебуває на диспансерному
обліку у лікаря-педіатра дільничного,
як дитина, що часто хворіє, під
диспансерним наглядом педіатра та
пульмонолога з приводу бронхіальної
астми, середньо-важкого перебігу,
персистуючої форми, хронічного
тонзиліту (а.с. 20, 21).

Як встановлено судом і не
заперечується сторонами, останні
проживають окремо. Неповнолітня дитина
сторін проживає разом з позивачем та
знаходиться на її утриманні, а
відповідач перестав брати участь в
утриманні та вихованні дитини.

Також судом обґрунтовано встановлено,
що відповідач не працює і має мінливий
дохід, що не заперечується останнім.
При цьому, відповідач визнав позов
частково і не заперечував проти сплати
аліментів в сумі 300 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено,
що за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Частина 1 ст. 184 СК України передбачає,
що якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Таким чином, встановивши вищевказані
фактичні обставини справи, належним
чином дослідивши наявні у справі
докази, в їх сукупності, та
проаналізувавши означені норми закону,
які регулюють виниклі правовідносини
сторін, суд першої інстанції дійшов
цілком законних та обґрунтованих
висновків про обов'язок відповідача
утримувати дитину та про можливість
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі.

Визначаючи розмір аліментів в сумі 1000
грн. судом дотримано вимог ст.ст. 182, 184
СК України.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне наголосити на тому, що менший
розмір аліментів не зможе забезпечити
належне утримання та розвиток дитини.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує
на те, що визначений судом розмір
аліментів є занадто великим для нього,
оскільки він не працює, однак зазначає
про те, що зможе сплачувати аліменти в
меншій сумі.

У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

В супереч положень вказаної норми
процесуального закону, відповідач на
обґрунтування своїх заперечень проти
позову не надав суду жодних доказів на
підтвердження того, що він не має
матеріальної можливості утримувати
дитину, що є його прямим обов'язком.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність доводів апеляційної
скарги, оскільки вони не ґрунтуються на
матеріалах справи, вимогах
матеріального та процесуального
закону.

Також, слід зазначити, що ст. 192 СК
України закріплено, право платника
аліментів або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення здоров'я, тощо
звернення до суду з позовом про
зменшення або збільшення розміру
аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді