Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №622/1847/12
Головуючий у 1-й інст. Митюк
Доповідач Талько О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в інтересах ОСОБА_2, до приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи про визнання недійсним
договору оренди землі та зобов'язання
повернути самовільно заняту земельну
ділянку, за апеляційною скаргою
відповідача на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 12 грудня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1, яка
діє в інтересах ОСОБА_2, звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки, площею 2,5965 га, розташованої на
території Бистріївської сільської
ради Ружинського району Житомирської
області, а також витребувати у
відповідача по повернути ОСОБА_2 спірну
земельну ділянку у стані, придатному
для її використання за цільовим
призначенням.

В обгрунтування позовних вимог
зазначила, що власником земельної
ділянки є ОСОБА_2 Нещодавно йому стало
відомо про укладення 21 квітня 2009
договору, відповідно до якого
зазначена земельна ділянка була
передана відповідачеві в оренду
строком на п'ять років.

Посилаючись на ту обставину, що
договір оренди ОСОБА_2 не підписував,
ОСОБА_1 просила задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням Ружинського районного
суду Житомирської області від 12 грудня
2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, площею 2,5969 га,
укладений 21 квітня 2009 року між ОСОБА_2
та відповідачем, зареєстрований у
Ружинському відділенні Житомирської
регіональної філії центру державного
земельного кадастру 10 вересня 2009 року
за №61.

Витребувано у приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи та повернуто ОСОБА_2
зазначену земельну ділянку, призначену
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суд
безпідставно взяв до уваги висновок
експерта, оскільки експертиза була
проведена з порушенням вимог
законодавства. Так, експерт не дослідив
вільні та умовно-вільні зразки підпису
позивача. Окрім того, особа, яка
проводила експертизу, не зареєстрована
в реєстрі атестованих судових
експертів.

При вирішенні спору суд не надав
належної оцінки тому факту, що позивач
протягом тривалого часу отримував
орендну плату за спірним договором,
отже фактично схвалив цю угоду. Та
обставина, що договір оренди був
зареєстрований у встановленому
законом порядку, свідчить про
наявність відповідних прав та
обов'язків у сторін.

Окрім того, суд залишив поза увагою ту
обставину, що позивачем пропущений
строк звернення до суду з даними
позовними вимогами, у зв'язку з чим
відповідачем була подана заява про
застосування строку позовної давності.

Розглядаючи позовні вимоги, суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права, розглянувши
справу за відсутності сторін та не
надав їм можливість виступити в
судових дебатах.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України
правочин є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав або обов?язків.

У статті 204 ЦК України міститься
правило про те, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом, або якщо
він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною ( сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п?ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 статті 216 ЦК України, зокрема,
передбачено, що у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов?язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 212 ЗК України
власник має право витребувати
самовільно зайняту земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
власності належить земельна ділянка,
площею 2,5965 га, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована на території
Бистріївської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області. Вказана обставина
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЖТ №039865 ( а.с. 7).

Матеріали справи свідчать, що 21 квітня
2009 року від імені ОСОБА_2 та приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи був укладений договір
оренди землі, відповідно до умов якого
позивач передав відповідачеві в оренду
спірну земельну ділянку строком на
п'ять років.

Цього ж дня був підписаний акт
приймання-передачі земельної ділянки (
а. с. 6).

Спірний договір оренди зареєстрований
Ружинському районному відділі
Житомирської регіональної філії
Центру державного земельного
кадастру, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 10 вересня 2009
року за №61.

Наявний в матеріалах справи висновок
судово-почеркознавчої експертизи від 1
жовтня 2013 за №1/915 свідчить про те, що
підпис від імені ОСОБА_2 у графі
«орендодавець» договору оренди землі
від 21 квітня 2009 року, а також у графі
«передав» акта приймання-передачі
вказаної земельної ділянки від 10
вересня 2009 року, виконаний не ОСОБА_2, а
іншою особою.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції пришов до обгрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, оскільки договір
оренди укладений з порушенням вимог
законодавства щодо наявності вільного
волевиявлення ОСОБА_2 на укладення
правочину ( ч.3 ст. 203 ЦК України), що є
підставою для визнання його недійсним
на підставі ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
експертний висновок не є належним та
допустимим доказом, не спростовують
висновків суду, оскільки експертові
для порівняльного аналізу були надані
експериментальні зразки підпису
ОСОБА_2 на десяти аркушах паперу, а
також умовно-вільні зразки його
підпису. Будь-яких клопотань про
надання додаткових матеріалів для
проведення експертизи експертом не
було заявлено. Вищезазначене свідчить
про достатність поданих експертові
об?єктів дослідження

Твердження апелянта про те, судовий
експерт Палкін О.В. не є атестованим
судовим експертом, не заслуговують на
увагу, оскільки Реєстр атестованих
судових експертів містить інформацію
про те, що вказана особа зареєстрована
за №5681 та отримала свідоцтво про
підтвердження кваліфікації судового
експерта, яке є чинним до 31 грудня 2016
року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не пропущений строк
звернення до суду, оскільки він не
підписував спірний договір, а
матеріали справи не містять доказів
того, що після реєстрації цієї угоди її
примірник був вручений ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те,
що настали правові наслідки за спірним
договором, оскільки відповідач
користувався належною ОСОБА_2
земельною ділянкою, а останній
отримував орендну плату, не
спростовують висновків суду першої
інстанції, так як в судовому засіданні
доведено відсутність вільного
волевиявлення орендодавця на
укладення договору оренди землі. Сам по
собі факт користування відповідачем
вказаною земельною ділянкою без
достатньої правової підстави не
свідчить про необгрунтованість
позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене,
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313,
314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи відхилити.

Рішення Ружинського районного
суду Житомирської області від 12 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: