Справа № 459/4323/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/1431/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області - Дац
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області та
ОСОБА_3 на рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 06
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області та ДП
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, завданої трудовим
каліцтвом та професійним
захворюванням при виконанні трудових
обов'язків, -

встановила:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року вищевказаний позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_3 7 000 грн. моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, а з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_3 - 2 000 грн. моральної
шкоди внаслідок трудового каліцтва.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили відповідач -
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області та
позивач.

Апелянт просить рішення суду скасувати
й ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволені вимог позивача,
посилаючись на те, що судом не була дана
правова оцінка тому, що позивач до
відділення виконавчої дирекції Фонду в
м. Червонограді із заявою про
нарахування та виплату моральної шкоди
не звертався; оскільки правовідносини
випливають з трудових відносин, відтак
відшкодування моральної шкоди повинен
проводити роботодавець, а не Фонд;
позивач не довів факту заподіяння
моральної шкоди висновком медичних
органів, а суд не обґрунтував розмір
шкоди, яку стягнув з апелянта.

Апелянт ОСОБА_3 просить рішення суду в
частині стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області в його
користь 7 000 грн. та з ДП «Львіввугілля»
- 2 000 грн. змінити, стягнувши з Фонду та
з ДП «Львіввугілля» по 25 000 грн. з
кожного на відшкодування моральної
шкоди. Апелянт посилається на те, що суд
не врахував всіх обставин для
визначення розміру моральної шкоди, що
він має право на стягнення моральної
шкоди з відповідачів у тому розмірі, в
якому просив, оскільки висновком МСЕК
від 21 квітня 2005 р. йому встановлено 55%
втрати працездатності та ІІІ групу
інвалідності безтерміново.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав заяву про слухання справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу - представника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області Дац
Н.І. на підтримання апеляційної скарги
Фонду та заперечення апеляційної
скарги позивача, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що протягом 1978 - 2000
р.р. та протягом 2004-2005 р.р. ОСОБА_3
працював на підприємствах ДП
«Львіввугілля», під землею в шкідливих
умовах праці, що підтверджується
копією трудової книжки виданої на його
ім'я, що не заперечується сторонами
(а.с.8-10.

З акту про нещасний випадок форми Н1 за
№ 42 від 27 серпня 1993 р. вбачається, що 02
червня 1993 р. при виконанні ремонтних
робіт з чола вибою відколовся кусок
вугілля який вдарив ОСОБА_3 по тильній
частині голови і шийному відділі
хребта (а.с.11, 12).

З акту № 21 від 23 березня 1998 року слідує,
що з позивачем стався знову нещасний
випадок на шахті, а саме при зачистці
кабелевкладника від гірничої маси МВГМ
з покрівлі в районі 171 секції випав
кусок породи і травмував ліву ногу
ОСОБА_3 (а.с.16-17).

Актом огляду № 192 від 28 жовтня 1993 р.
позивачу вперше було встановлено ІІ
групу інвалідності, 60% втрати
професійної працездатності по
трудовому каліцтву з переоглядом в 1994
р.; актом огляду № 165/1 від 03 листопада 1994
р. позивачу встановлено ІІІ групу
інвалідності, 60% втрати професійної
працездатності по трудовому каліцтву з
переоглядом в 1995 р.; згідно акту № 1274/5
від 26 жовтня 1995 р. позивачу встановлено
20% втрати професійної працездатності
по трудовому каліцтву з переоглядом в
1996 р.; на підставі акту № 1446 від 25
березня 2003 р. позивачу встановлено 25%
втрати професійної працездатності по
трудовому каліцтву з переоглядом в 2005
р. (а.с.14, 15, 19).

27 лютого 2005 року позивача було
звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП
внаслідок невідповідності виконуваній
роботі за станом здоров'я.

Санітарно-гігієнічною характеристикою
умов праці позивача, актом обстеження
робочого місця, повідомлення про
хронічне професійне захворювання
(отруєння) та з акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 17 березня 2005 року слідує, що
професійне захворювання у позивача
виникло внаслідок дії шкідливих
факторів, пов'язаних контактом з
віброінструментом та 90 % з виїмковим
комбайном, що створює вібрацію по
віброшвидкості до 115 дБ, важкою
фізичною працею, мікрокліматом з
температурою повітря 19,8 град. С,
мікроклімату, контакту з
вугільно-породним пилом (а.с.21-27, 32-34).

Крім зазначеного, захворювання
позивача підтверджується і медичними
документами, що маються в матеріалах
справи.

Довідкою серії ЛВА-2 № 009111 обласної
МСЕК № 3 від 21 квітня 2005 року
підтверджується встановлення стійкої
втрату професійної працездатності в
процентному відношенні - 55%, в тому
числі - 35% від 10 лютого 2005 р. та 20% від 02
червня 1993 року та ІІІ групу
інвалідності (а.с.35).

Таким чином, зазначені обставини дають
підстави для висновку про те, що право
на відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із втратою професійної
працездатності виникло у позивача у
зв'язку встановленням стійкої втрати
професійної працездатності 35% та 20
відсотків у зв'язку з трудовим
каліцтвом.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності .

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП
України, а також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 21, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції Закону, що
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництв та професійних захворювань
України покладено обов'язок
відшкодувати застрахованим особам
моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, заподіяну умовами
виробництва.

Пунктом 3 ст.34 вищевказаного Закону,
діючої на час встановлення позивачу
вперше стійкої втрати професійної
працездатності, на яку посилається
відповідач, дійсно було передбачено, що
потерпілий вправі звернутися до Фонду
з заявою про відшкодування моральної
шкоди з викладом характеру шкоди та
поданням відповідного висновку
медичних органів, але у випадку, якщо
така не спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням заперечення позову
відповідачем його доводи в цій частині
є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, районний суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту первинного встановлення
позивачу МСЕК втрати професійної
працездатності у зв'язку із
професійним захворюванням та трудовим
каліцтвом в останнього виникло право,
відповідно до чинних на ці моменти
положень закону, на відшкодування
моральної шкоди як за рахунок Фонду,
так і за рахунок ДП «Львіввугілля».

Такі висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі в апеляційній інстанції не
заявляв клопотання про призначення по
справі відповідної експертизи на
предмет визначення підстав та/або
розміру заподіяної позивачу моральної
шкоди. Відсутність у матеріалах справи
висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідачів, суд навів у
рішенні відповідні мотиви, а відтак,
визначив розмір моральної шкоди
частково в межах розміру, визначеного
вищевказаними Правилами та виходячи з
принципів виваженості та розумності.
Колегія суддів погоджується з даним
висновком та не вбачає підстав для
скасування чи зміни такого рішення,
тому апеляційні скарги слід відхилити,
а рішення міського суду залишити без
змін.

Враховуючи, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.