У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.,-розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 29 березня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 14 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_7 про поділ
майна подружжя. Свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що вона з 30 грудня
1993 року по 10 грудня 2009 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які проживають з нею. За час
подружнього життя сторони придбали 68/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. Для покращення житлових умов
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 провели в будинку та
гаражу переобладнання. Рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 13 липня 2009 року за
відповідачем визнано право власності
на 80/100 частин спільно придбаного та
переобладнаного будинку. У зв'язку з
викладеним просила поділити майно, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
виділивши їй 40/100 частин житлового
будинку за вказаною адресою та визнати
за нею та відповідачем право власності
за кожним по 40/100 частин зазначеного
будинку, вирішити питання щодо
судового збору.

У липні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_6 про поділ майна подружжя. Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що в
період шлюбу вони з дружиною
неодноразово зверталися до різних
банківських установ для отримання
кредитних коштів для поточних потреб
родини. Зазначені кошти вони
використовували в інтересах сім'ї, для
ремонту та переобладнання спірного
житлового будинку та для погашення
зобов'язань за попередніми кредитними
договорами. У 2009 році шлюб між ними було
розірвано. 13 липня 2009 року рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона за ОСОБА_7 визнано право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, що складає 80/100 частин. Після
розірвання шлюбу ним за рахунок
власних коштів та його поручителем
ОСОБА_8 були погашені боргові
зобов'язання перед банками, в тому
числі заборгованість по договорам, які
були оформлені на ОСОБА_6 ОСОБА_7 після
розірвання шлюбу було сплачено за
рахунок власних коштів вартість
матеріалів та ремонтних робіт,
проведених в спірному будинку в
розмірі 250 тисяч гривень. Також на даний
час існує непогашена заборгованість
перед поручителем ОСОБА_8, який стягнув
з нього в порядку регресної вимоги
сплачену суму боргу перед банківською
установою. У зв'язку з викладеним та
уточненими позовними вимогами просив
поділити майно, що є спільною сумісною
власністю його та ОСОБА_6 з урахуванням
спільних боргів, погашення спільних
боргів однією стороною та витрат
понесених на покращення житлового
будинку шляхом стягнення половини
фактично понесених витрат з колишньої
дружини, а також половини боргу перед
поручителем та стягнути з ОСОБА_6 на
його користь 452 977 грн. 23 коп. Вирішити
питання щодо судових витрат по справі.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 14 жовтня 2013
року первісний та зустрічний позови
задоволено частково. Поділено спільне
сумісне майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7
визнавши за кожним з них по Ѕ ідеальній
частці домоволодіння, залишивши його у
спільній частковій власності, що
складає 80/100 частини домоволодіння.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 Ѕ
частину грошових коштів, сплачених ним
після розірвання шлюбу в рахунок
погашення кредитних зобов'язань, а
саме 47 170 грн. 55 коп. та стягнуто
з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 Ѕ частину
грошових коштів, стягнутих з нього на
користь поручителя ОСОБА_8, а саме 240 321
грн. 68 коп. У задоволенні іншої частини
позовних вимог по первісному та
зустрічному позовах відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат
по справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення в частині поділу
домоволодіння, та в частині стягнення з
неї грошових коштів в розмірі 240 321 грн.
68 коп. та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким її позов задовольнити в
повному обсязі, а у стягненні грошових
коштів в розмірі 240 321 грн. 68 коп. за
зустрічним позовом відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення первісного та зустрічного
позовів, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
спірне домоволодіння підлягає поділу
шляхом визнання ідеальних часток
подружжя, без його реального поділу із
залишенням майна у спільній частковій
власності, оскільки згідно з висновком
експерта будинок є неподільним, а
вимогу про припинення права власності
на частку домоволодіння та внесення її
вартості на депозитний рахунок суду
ніким із подружжя не заявлено. Грошові
кошти сплачені ОСОБА_7 за кредитними
договорами після розірвання шлюбу
визнано зобов'язаннями, які виникли в
інтересах сім'ї та є боргом подружжя.

Проте погодитися з такими висновками
судів повністю не можна з таких
підстав.

Судом установлено, що з 30 грудня 1993 року
по 10 грудня 2009 року сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі (а. с. 7-8 т. 1).

Від шлюбу сторони мають двох дітей:
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір'ю
(а. с. 9-10 т. 1).

Під час шлюбу сторонами у справі на
підставі договору купівлі-продажу,
укладеного 04 липня 2005 року було
придбано 60/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 (а. с. 50-55 т. 1)

06 березня 2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ
«УкрСиббанк» було укладено
кредитний договір № 0 про надання
споживчого кредиту (а.с. 91-96 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 27 вересня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Херсонської області від 19 липня 2011
року, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» стягнуто заборгованість
по кредитному договору від 06 березня 2007
року в розмірі 742 694 грн. 22 коп. (а. с. 130-132
т. 1).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 06 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 13 лютого 2013
року, позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
третя особа - ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення боргу
задоволено частково. Стягнуто зі
ОСОБА_7 заборгованість в порядку
регресу на користь ОСОБА_8, який як
поручитель за кредитним договором від
06 березня 2007 року сплатив кредитну
заборгованость перед ПАТ «УкрСиббанк»
у розмірі 480 643 грн. 36 коп. У задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_6 в частині
солідарного стягнення вказаних коштів
відмовлено, оскільки договір поруки не
створює обов'язків для будь-яких інших
осіб крім сторін за договором. (а. с. 39,
66-67 т. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції в порушення ст.ст.
213, 214 ЦПК України, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, залишивши поза увагою
висновки суду, викладені у рішенні
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 06 грудня 2012 року, яке
набрало законної сили 13 лютого 2013 року
щодо відмови у стягненні зі ОСОБА_6
грошових коштів на користь ОСОБА_7, в
рахунок зобов'язань останнього перед
ОСОБА_8 Водночас, судом зауважено, що
заява про надання іпотечного кредиту
від 27 лютого 2007 року підписана
сторонами у справі та сума позики
становить 100 тис. доларів США, натомість
із копії вказаної заяви без дати,
засвідченої печаткою
ПАТ «УкрСибБанк» (а.с. 50-52 т. 2)
вбачається, що сума кредиту зазначена
«10000,00» валюта кредиту «USD», в той час як
06 березня 2007 року між АКІБ
«УкрСибБанк» та ОСОБА_7 укладений
договір про надання споживчого кредиту
№0 в сумі кредитної лінії 100 тис.
доларів США. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов передчасних
висновків щодо стягнення з позивача за
первісним позовом грошових коштів в
рахунок погашення кредитних
зобов'язань відповідача ОСОБА_7, не
усунувши зазначених розбіжностей та не
сприяв належним чином встановленню
повному та всебічному з'ясуванню
обставин у справі.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Тобто, суди першої та апеляційної
інстанції не взяли до уваги рішення
суду першої інстанції, яке набрало
законної сили 13 лютого 2013 року, та яким
ОСОБА_8 було відмовлено у стягненні із
ОСОБА_6 грошових коштів сплачених ним
за кредитним договором її колишнього
чоловіка від 06 березня 2007 року та яке
має преюдиційне значення для вирішення
спору у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
стягнення грошових коштів з ОСОБА_6,
сплачених ОСОБА_7 на користь поручителя
за кредитним договором ОСОБА_8 повинні
бути скасовані, а справа в цій частині
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, який повинен
урахувати викладене й залежно від
установленого вирішити спір.

В іншій частині судові рішення першої
та апеляційної інстанцій в касаційному
порядку не оскаржуються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 березня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
від 14 жовтня 2013 року в частині
стягнення зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
1/2 частини грошових коштів, стягнутих з
нього на користь поручителя ОСОБА_8
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова Д.О. Остапчук