Справа №487/4408/13-ц 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження №22-ц/784/116/14 Суддя
першої інстанції - Притуляк І.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Романенко Ю.О.,

за участю: третьої особи - ОСОБА_2 її
представника - ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 15 листопада 2013 року по
цивільній справі

за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5 за участю третьої особи - ОСОБА_2

про

визнання недійсною відмови від
прийняття спадщини та усунення від
права спадкування,

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом, який в подальшому уточнив до
ОСОБА_5 про визнання недійсною відмови
від прийняття спадщини та усунення від
права спадкування.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його дідусь ОСОБА_6, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1. Він як
спадкоємець за законом, у встановлений
законом строк звернувся до приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу із заявою про
прийняття спадщини, однак у видачі
свідоцтва йому було відмовлено, на тій
підставі, що інша спадкоємиця за
законом першої черги, а саме дочка
померлого - ОСОБА_5 відмовилась від
спадщини на користь третьої особи -
ОСОБА_2, яка не є спадкоємцем за законом
після смерті померлого. Крім того,
зазначав, що після отримання травми
ОСОБА_6 з 2012 року важко хворів у зв'язку
з чим перебував у безпорадному стані та
потребував постійної допомоги, яку
ОСОБА_5 не надавала.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд визнати відмову ОСОБА_5 від
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3
недійсною, усунути ОСОБА_5 від права на
спадкування.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 15 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Ухвалено визнати
відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 недійсною. В задоволенні
вимог про усунення ОСОБА_5 від права на
спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким визнати відмову
ОСОБА_5 від права на спадкування
дійсною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
третьої особи та її представника,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та
таке встановлено судом, згідно
свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 25
червня 2012 року, ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

За життя, ОСОБА_6 10 грудня 2009 року склав
заповіт, за яким належну йому квартиру
АДРЕСА_2 на випадок свої смерті заповів
ОСОБА_4 (а.с.53).

Після смерті у встановлений законом
строк з заявами про прийняття спадщини
звернулися онук померлого ОСОБА_4, як
спадкоємець за заповітом та який набув
права на спадкування, як спадкоємець
першої черги, оскільки його батько син
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50).

Крім того, із заявою до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6 звернулася третя
особа по справі - ОСОБА_2, зазначивши у
заяві що з 2005 року вона проживала
однією сім'єю разом з померлим (звор.
стор. а.с. 50).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1274 ЦК
України спадкоємець за законом має
право відмовитися від прийняття
спадщини на користь будь-кого із
спадкоємців за законом незалежно від
черги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 донька померлого
спадкодавця - ОСОБА_5, як спадкоємиця
першої черги відмовилася від
прийняття спадщини на користь ОСОБА_2,
зазначивши, що остання є спадкоємицею
четвертої черги, відмова посвідчена
приватним нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області (а.с. 51).

14 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_4,
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу
Миколаївської області було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті - ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_2, реєстровий № 108
(а.с.54).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про
визнання недійсною відмови ОСОБА_5 від
прийняття спадщини на користь третьої
особи суд першої інстанції виходив з
того, що особа на користь якої вчинена
відмова не набула прав спадкоємця за
законом четвертої черги, оскільки
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від12 червня 2013 року яким
встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з
ОСОБА_6 з 1 листопада 2005 року по 22 червня
2012 року рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 7 жовтня 2013
року скасоване.

Проте, з таким висновком не можна
погодитися в повній мірі.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач, як на порушення своїх
спадкових прав посилається на відмову
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті -
ОСОБА_6.

Однак, вказаної постанови нотаріуса
про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на ім'я
позивача матеріали справи не містять.

Разом з цим, з листа надісланого на
адресу суду приватним нотаріусом
Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 25
січня 2014 року, вбачається що при
наданні документів про наявність
іншого майна, не передбаченого
заповітом та документів, які
підтверджують родинні відносини буде
видано свідоцтва про право на спадщину
за законом спадкоємцям, в тому числі
ОСОБА_4, як спадкоємцю, передбаченому
ст. 1266 ЦК України за правом
представлення (а.с.128).

Отже, встановлене свідчить про те, що
можливість отримання свідоцтва про
право власності в порядку спадкування
в нотаріальній конторі не втрачена, а
тому нема підстав вважати спадкові
права позивача такими, що є порушеними
у зв'язку з наявністю заяви ОСОБА_5 про
відмову від прийняття спадщини на
користь ОСОБА_2

Так, в роз'ясненнях, що містяться в п. п.
23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування « №7 від 30 травня 2008
року передбачено, що свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину, вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження. Відмова від
прийняття спадщини на користь інших
спадкоємців допускається лише
протягом строку для прийняття спадщини
та може бути визнана судом недійсною з
підстав, передбачених статтями 225, 229-231,
233 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви не вбачається,
що позивач як на правові підстави для
визнання відмови від спадщини
недійсною посилався на положення
зазначених вище норм.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 6
листопада 2009 року передбачено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Позивач не зазначив, які саме його
права порушенні відмовою ОСОБА_5 від
прийняття спадщини на користь третьої
особи - ОСОБА_2

На зазначені обставини, суд першої
інстанції належної уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову, особи права якої не
порушені.

За таких обставин, рішення суду на
підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в
частині задоволення позову ОСОБА_4 про
визнання відмови від прийняття
спадщини недійсною підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні вимог ОСОБА_4 про усунення
ОСОБА_5 від права спадкування сторонами
не оскаржувалося, а тому не було
предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 15 листопада 2013 року в
частині задоволення вимог скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визнання недійсною відмови від
прийняття спадщини - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: