Справа № 0907/2-7611/2011
Провадження № 22-ц/779/48/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої-судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Ковалюка Я.Ю.,
Матківського Р.Й.

секретаря: Бойчука Л.М.

з участю сторін:
представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Герули Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства оборони України,
Івано-Франківської КЕЧ району про
зобов'язання забезпечення житловим
приміщенням, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 4 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Міністерства оборони України,
Івано-Франківської КЕЧ району про
зобов'язання забезпечення житловим
приміщенням, посилаючись на ст.1 Закону
України "Про державі гарантії
соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються
із служби у зв'язку з реформуванням
Збройних сил України, та членів їхніх
сімей. Позовні вимоги мотивував тим, що
проходив військову службу в Збройних
силах України, перебував на черзі для
покращення житлових умов, наказом
начальника Генерального штабу
Головнокомандувача №503 від 21 листопада
2005 року був звільнений у зв'язку зі
скороченням штатів. 24 серпня 2011 року
звертався до Міністерства оборони
України із заявою щодо забезпечення
його житловим приміщенням, яке йому
гарантовано ст.1 зазначеного вище
закону протягом трьох років після
звільнення. На своє звернення отримав
відповідь про неможливість надання
житла у зв'язку з відсутністю
фінансування будівництва такого для
військовослужбовців. З моменту
звільнення його черга на отримання
житлового приміщення не просунулась.
Оскільки відповідач не забезпечив його
житлом, яке йому гарантоване законом
просив винести рішення, яким
зобов'язати Міністерство оборони
України надати йому благоустроєне
житлове приміщення як
військовослужбовцю, який звільнений зі
служби у зв'язку із скороченням штатів.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 4 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість.
Апелянт зазначає, що постановляючи
рішення, суд порушив норму
матеріального права, не застосував до
спірних правовідносин ст.1 Закону
України "Про державі гарантії
соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються
із служби у зв'язку з реформуванням
Збройних сил України, та членів їхніх
сімей", в якій прямо зазначено, що
військовослужбовці, звільнені з
армійських лав в зв'язку з
реформуванням Збройних сил
забезпечуються жилою площею протягом
трьох років після звільнення. З цих
підстав просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог.

В засіданні суду апеляційної інстанції
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав з
мотивів, викладених у ній.

Представник відповідача апеляційної
скарги не визнав, просив її відхилити
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів знаходить апеляційну скаргу
необґрунтованою, такою, що не місить
правового обґрунтування, та приходить
до висновку, що її слід відхилити з
наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Подаючи позов до відповідача ОСОБА_4
посилався на ст.1 Закону України "Про
державі гарантії соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються
із служби у зв'язку з реформуванням
Збройних сил України, та членів їхніх
сімей" від 15.06.2004 року №1763-IV, якою
законодавець зобов'язав відповідача -
Міністерство оборони України надати
таке житло позивачу протягом трьох
років після звільнення його зі
служби,як військовослужбовцю, який
наказом №503 від 21.11.2005 року начальника
Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України був звільнений у зв'яз ку з
скороченням чисельності Збройних Сил
України в ході їх реформування.

Між тим, таке обґрунтування не
відповідає чинній на час подачі позову
нормі матеріального права - п.8 ст.1
Закону України "Про державі гарантії
соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються
із служби у зв'язку з реформуванням
Збройних сил України, та членів їхніх
сімей" в редакції Закону України від
28.12.2007 року №107-VI, яким передбачено, що
забезпечення житлом осіб, які
звільнилися з військової служби і
потребують поліпшення житлових умов,
проводиться відповідно до Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей", який не передбачає жодного
строку надання такого житла.

У абзаці 1 ст.12 цього закону зі змінами,
внесеними згідно із Законом України
від 11.06.2009 року №1510-VI унормовано, що
держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями або за їх бажанням
грошовою компенсацією за належне їм до
отримання жиле приміщення на
підставах, у порядку і відповідно до
вимог, встановлених Житловим кодексом
Української РСР та іншими
нормативно-правовими актами, тобто
відповідно до правил черговості.

В абзаці 7 ст.12 цього Закону
передбачено, що порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
жилими приміщеннями, а також розмір і
порядок виплати військовослужбовцям
грошової компенсації за піднайм(найм)
ними жилих приміщень визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Сторонами визнається та підтверджено
довідкою Івано-Франківської КЕЧ району
від 23.08.2011 року №11/151 те, що позивач
перебуває на обліку для отримання
житла в Івано-Франківському гарнізоні
на загальній черзі з 18.03.1995 року під №118,
на першочерговій - з 16.12.2005 року під № 35,
на позачерговій - з 20.01.2009 року під №154
зі складом сім'ї дві особи(він та дочка,
ІНФОРМАЦІЯ_1).

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення судом
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317, 319,
323-325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 4 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді
Г.І.Шалаута

Я.Ю.Ковалюк

Р.Й. Матківський