АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2/796/ 2384 /2014
1-ій інстанції - Новак Р.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Шахової О.В.,
Головачова Я.В.

при секретарі
Боярській І.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державної казначейської
служби України, Вищого
адміністративного суду України про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Печерського районного
суду м.Києва від 09 грудня 2013 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду
м.Києва від 09.12.2013 року відмовлено у
відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України, Вищого
адміністративного суду України про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
ухвалу скасувати та передати питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Посилаються на незаконність
постановленої ухвали, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Помилковим, на думку апелянтів, є
висновок суду про те, що дана справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства. Апелянти зазначили, що
позов дійсно пред'явлено до держави
Україна, але суд помилково вважав, що
позов пред'явлено до держави України в
особі ВАС України і що дана справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
відповідно до ч.2 ст. 18 КАС України Отже,
вважають оскаржувану ухвалу такою, що
підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_3, представники Державної
казначейської служби України та Вищого
адміністративного суду України в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином, про що
свідчать їх розписки. Від представника
позивача - ОСОБА_3 надійшла заява в якій
він просить суд розглянути справу за
його відсутності. Неявка вказаних
осіб в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
розглянула справу у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість постановленої ухвали
в цій частині, колегія суддів приходить
до висновку, ще апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем по справі є
суб'єкт владних повноважень, оскільки
позов пред'явлено до держави Україна в
особі ВАС України, та вважав що позивач
мав би пред'явити даний позов до
Окружного адміністративного суду.
Крім того суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до вимог ст.16
ЦПК України не допускається об'єднання
в одне провадження вимог, які
підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства.

Проте, з такими висновками колегія
суддів у повній мірі погодитися не може
з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1,3ч.1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової
влади» виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв із таким предметом.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року № 6 «Про деякі питання,
що виникають у судовій практиці при
прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» у розумінні положень частини
першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3,
статті 17, частини третьої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є .забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Таким чином, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
судове рішення і відповідно до цього
дії або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій, чи пред'явленням
позову про відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями,
бездіяльністю судів (суддів) при
здійсненні ними своїх повноважень,
гарантованих Конституцією України,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

Таким чином, питання відшкодування
шкоди, завданої позивачу
процесуальними діями (бездіяльністю),
судовим рішенням суддів при здійсненні
ними правосуддя, шляхом подання
позовної заяви до даних суддів (суду) є
неприпустимим, оскільки дана обставина
суперечить принципу незалежності
суддів та недопущення впливу на них,
закріпленого ст. 126 Конституції України

Тому, суд або суддя не можуть бути
відповідачами у цивільній справі, за
винятком випадків, коли вони
виступають в якості будь-якої особи по
справах, що не пов'язані із здійсненням
ними правосуддя.

За таких обставин, висновок
Печерського районного суду м. Києва про
те, що позивач звернувся до суду з
вимогами до ВАС України (відповідача у
справі) про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, які не підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства є вірним та помилковим є
висновок суду першої інстанції про те,
що в цій частині позов підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції не звернув
уваги на та, що крім Вищого
адміністративного суду України,
відповідачем також зазначена Державна
казначейська служба України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1176 ЦК України,
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок постановления судом
незаконного рішення в цивільній
справі, відшкодовується державою в
повному обсязі в разі встановлення в
діях судді (суддів), які вплинули на
постановления незаконного рішення,
складу злочину за обвинувальним
вироком суду, що набрав законної сили.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції на вищезазначені норми
закону уваги не звернув та постановив
ухвалу, яка відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК
України підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
відкритті провадження у даній справі,
в частині вимог пред'явлених до
Державної казначейської служби
України та виклав невірне
обґрунтування своїх висновків щодо
відмови у відкритті провадження у
справі, в частині вимог пред'явлених до
ВАС України.

Наведені вище порушення судом першої
інстанції норм процесуального права, а
саме ст.122 ЦПК України, свідчать про те,
що суд порушив порядок встановлений
законом для вирішення питання щодо
прийняття позовної заяви (відкриття
провадження у справі) та є підставою
для передачі питання про прийняття
заяви (залишення без руху, відкриття
провадження у справі, в частині вимог
пред'явлених до Державної
казначейської служби України ) на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.312, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду
м.Києва від 09 грудня 2013 року скасувати,
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної
сили шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: