Справа
№
провадження: 2/230/136/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року Єнакіївський міський
суд Донецької області у складі:

головуючий суддя
- Юшков М.М.

при секретарі
- Мороз К.В.

за участю представника позивача
- Кахраманова Р.Н.

відповідачки -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду міста
Єнакієве цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення
стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року ПАТ КБ « ПриватБанк»
звернувся до Єнакіївського міського
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про звернення стягнення.

В обґрунтування заявленого, позивач
зазначив, що відповідно до укладеного
договору № GOIBGA0000096 від 20 лютого 2007 року
ОСОБА_2 20 лютого 2007 року отримала кредит
у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11.04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 20 лютого 2017 року.
Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3,
20 лютого 2007 року уклали договір іпотеки
№ GOIBGA0000096. Згідно з договором іпотеки
ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 75,7 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачем умови кредитного договору
виконано належним чином, грошові кошти
у встановленому розмірі відповідачем
отримано. Однак, ОСОБА_2 свої
зобов'язання належним чином не виконує,
в зв'язку з чим у неї утворилася
заборгованість перед банком, яка
станом на 23 липня 2013 року становить
146503,18 доларів США, яка складається з
наступного: 47196,48 доларів США -
заборгованість за кредитом; 36031, 81
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
5258,34 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;
51010,42 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; а також витрати
відповідно до договору: 31,28 доларів США
- штраф (фіксована частина); 6974,85 доларів
США - штраф (процентна складова).
Оскільки відповідачкою умови
кредитного договору порушуються та
виниклу заборгованість за кредитним
договором у добровільному порядку вона
не погашає, позивач звернувся з позовом
про звернення стягнення на іпотеку в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором та виселення з
вказаного житла відповідачів - в
судовому порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні на задоволенні позовних
вимог наполягав.

Відповідачка ОСОБА_4 надала до суду
письмову заяву про розгляд цивільної
справи за її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_3 надала до суду
довідку з міського онкологічного
диспансеру м.Єнакієве про те, що
знаходиться на лікуванні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивача.
Свої заперечення обґрунтувала тим, що
розрахунок заборгованості не
відповідає дійсності. Штрафні санкції
нараховані у занадто великих розмірах.
Крім того, пояснила, що саме за виною
позивача, при укладанні договору не
було встановлено, що у вищезазначеній
квартирі було прописано також
неповнолітню дитину, що унеможливлює
виселення з квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

20 лютого 2007 року ОСОБА_2 уклала з
позивачем договір GOIBGA0000096 від 20 лютого
2007 року, що підтверджується копією
кредитного договору (а.с.22-26),
відповідно до якого вона отримала
кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 20 лютого
2017 року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_3
20 лютого 2007 року було укладено договір
іпотеки № GOIBGA0000096, копію якого долучено
до матеріалів справи (а.с.27-33). Згідно з
договором іпотеки ОСОБА_3 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 75,7 кв.м.,
житловою площею 48,5 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем умови
кредитного договору виконано належним
чином, грошові кошти у встановленому
розмірі відповідачем отримано. Однак,
ОСОБА_2 свої зобов'язання належним
чином не виконує, в зв'язку з чим у неї
утворилася заборгованість перед
банком, яка станом на 23 липня 2013 року
становить 146503,18 доларів США, яка
складається з наступного: 47196,48 доларів
США - заборгованість за кредитом; 36031, 81
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
5258,34 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;
51010,42 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; а також витрати
відповідно до договору: 31,28 доларів США
- штраф (фіксована частина); 6974,85 доларів
США - штраф (процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості за договором (а.с.6-11).

Статтею 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Крім того статтею 526 ЦК передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
сторонами належним чином відповідно до
умов договору.

Згідно п.1 статті 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 ЦК
України, боржник та поручитель несуть
відповідальність як солідарні
боржники.

Відповідно до ст.623 ЦК України божник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані
збитки.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у тій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
тій самій кількості, такого самого роду
та такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно ст. 590 Цивільного кодексу
України, заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не передбачено
договором або законом.

Згідно ст. 575 Цивільного кодексу
України, іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» є
спеціальним законом, який регулює
відносини у сфері застави нерухомого
майна - іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника. Майновий
поручитель не є стороною основного
договору, забезпеченого іпотекою, він
лише зобов'язується перед кредиторами
відповідати за виконання боржником
договірних зобов'язань в межах
вартості переданого ним в іпотеку
майна.

За змістом ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" вбачається, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. У разі задоволення
вимог іпотекодержателя за рахунок
предмета іпотеки майновий поручитель
набуває права кредитора за основним
зобов'язанням.

Правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення саме за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника.

Статтею 12 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що в разі
порушення іпотекодавцем (відповідачем)
зобов'язань, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
зобов'язань боржником (відповідачем), а
в разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону „Про
іпотеку", у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за
захистом своїх порушених прав до
суду у встановленому законом порядку.

Дана процедура була дотримана
позивачем, про що свідчать копії вимоги
із копіями фіскальних чеків та
повідомленнями про вручення поштового
відправлення, якими попереджено
відповідачів про можливе звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
непогашення заборгованості за
договором (а.с.14-21)

Суд критично ставиться до пояснень
відповідачки ОСОБА_2 стосовно того, що
іпотечний договір було укладено із
порушеннями, оскільки на момент його
укладення в квартирі, переданій в
іпотеку була зареєстрована на той
момент неповнолітня ОСОБА_4, тому не має
підстав для задоволення позовних вимог
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки зазначений договір
іпотеки ніким не оспорювався та є на
момент слухання справи в суді чинним.
Крім того, суд приймає до уваги той
факт, що на момент звернення з позовом
до суду, відповідач ОСОБА_4 досягла
повноліття.

Таким чином, вимога про звернення
стягнення на предмет іпотеки
обґрунтована, тому підлягає
задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення
відповідачів та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку ( предмет іпотеки),
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житла, суд приходить до
наступних висновків.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлює, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення
про виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

У відповідності з вимогами ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Пункт 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року
передбачає, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39 - 40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Таким чином, вимогами закону
встановлені певні умови і порядок
примусового виселення на підставі
рішення суду мешканців житлового
будинку чи житлового приміщення, на яке
звернене стягнення як на предмет
іпотеки, у зв'язку з чим такі позовні
вимоги одночасно із зверненням
стягнення на предмет іпотеки не можуть
бути задоволені, оскільки на даний
момент відсутні порушення, невизнання
або оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя щодо звільнення
вказаної квартири, тому позовні вимоги
про виселення відповідача без надання
іншого жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку, зобов'язання
відповідача протягом десяти днів за
дати набуття чинності рішення суду за
даною справою звільнити та передачу
позивачу предмет іпотеки є
передчасними й не підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
про звернення стягнення підлягають
частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
понесені позивачем витрати по сплаті
судового збору у сумі 3441,00 грн.
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача (а.с. 1).

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст.ст. 1, 11, 12, 33, 35, 38, 39, 40 Закону
України «Про іпотеку», ст.ст. 526, 533, 589-590,
1049, 1054 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 222-233
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про звернення стягнення,
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № GOIBGA0000096 від 20
лютого 2007 року 146503,18 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ 27 липня 2013 року
складає 1170560,40 гривень звернути
стягнення на квартиру загальною площею
75,7 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № GOIBGA0000096
від 20 лютого 2007 року) Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» ( 49094,
м.Дніпропетровськ, вулиця Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості , її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
М.М.Юшков