Провадження № 2/127/1152/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.01.2014 року Вінницький міський
суд Вінницької області

в складі судді
Венгрин О.О.,

при секретарі Кабалик Т.П.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення боргу, мотивуючи
його тим, що згідно договору
безпроцентної позики від 10.10.2006 р. він
позичив відповідачу 40000,00 грн. до
10.12.2010 р. До цього часу відповідачем
борг не повернуто. В зв'язку з
невиконанням відповідачем грошового
зобов'язання він має право на стягнення
з відповідача 1840,00 грн. інфляційних,
2880,00 грн. як 3% річних, 34000,00 грн. пені за 820
днів прострочення зобов"язання (з 10.12.2010
р. по 10.04.2013 р. (а.с. 2-3)

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала за
викладених у позовній заяві обставин,
просить його задоволити. Додатково
суду пояснила, що відповідачем не
погашено жодної копійки боргу.
Позивачем повідомлявся банківський
рахунок відповідачу, на який можливо
було повертати борг, крім того, борг
можна було повернути в будь-який інший
спосіб. що не заборонено законом і
договором, але відповідач борг не
повертає.Строк позовної давності
позивачем не пропущено. Надала
письмові пояснення (а.с. 78-79).

Представники відповідача ОСОБА_5:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов визнали частково,
а саме визнали борг в розмірі 7200,00 грн.,
а також визнають на зазначену суму 3%
річних і інфляційні, оскільки за
договром борг мав погашатись частинами
по 800 грн. щомісячно на рахунок
позивача. Заявили про застосування
строку позовної давності до вимог
позивача. Позивачем пропущено строк
позовної давності щодо частини
періодичних платежів в погашення
боргу, визнають суму боргу за останні
дев"ять місяців (квітень - грудень 2010 р. )
по 800 грн., що становить 7200,00 грн. В
зв"язку з пропуском позивачем строку
позовної давності не визнають суми
пені.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
оцінивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_5 позичив у позивача ОСОБА_4 40000,00
грн. до 10.12.2010 р., що вбачається з
договору безпроцентної позики від
10.10.2006 р., посвідченого нотаріально. (а.с.
32) За умовами договору в разі
прострочення терміну повернення суми
позики позичальник зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також пеню у розмірі 0,1%
щоденно з простроченої суми. Договір
містить умову про те, що ОСОБА_5
зобов"язаний щомісячно перераховувати
на рахунок ОСОБА_4 в банку, номер якого
та інші необхідні реквізити будуть
додатково повідомлені ОСОБА_4 ОСОБА_5
(п.3 договору). Але зазначена умова
викладена не чітко: не зазначено, що
зобов"язаний ОСОБА_5 щомісячно
перераховувати ОСОБА_4 на банківський
рахунок, в якому розмірі. Таким чином,
з"ясувати, чи

виконувалась сторонами умова договору,
яка є не досконалою (не чіткою), є
неможливим. При цьому суд критично
оцінює надану суду копію додатку до
договору безпроцентної позики від
10.10.2006 р. (а.с.74) про повідомлення рахунку
в банку позикодавця і про розмір
коштів, які зобов"язався вносити
щомісячно позичальник (800 грн.),
оскільки цей додаток до договору
підписаний лише однією стороною -
відповідачем ОСОБА_5, а позивачем
ОСОБА_4 не підписаний. Крім того,
оригіналу цього додатку до договору
ніхто із сторін суду не надав,
зазначаючи, що у них його немає. Тому
суд не вважає додаток до договору
належним доказом і не бере його до
уваги при вирішенні спору.

Умова догвору про позику відповідачем
у позивача 40000 грн. до 10.12.2010 р. є чіткою,
зрозумілою для виконання. Крім того,
договір містить умову (п.6 ) про те, що у
разі, якщо позичальник не поверне
заняті гроші в зазначений строк (іншого
строку, крім строку повернення позики -
10.12.2010 р. в договорі немає) позикодавець
вправі подати договір до стягнення.
Тобто, за договором заняті гроші (40000
грн.) мали бути повернуті до 10.12.2010 р.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян ( ст. 1047 ч. 1 ЦК України ).

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі, що
були передані йому позикодавцем) в
строк та в порядку, що встановлені
договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України ).

До цього часу борг відповідачем
позивачу не повернуто.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Ст. 1050 ч. 1 ЦК України передбачено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 ЦК України.

Згідно ст. 546 ч.1 ЦК України виконання
зобов»язання може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов»язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ч. 3 ЦК України).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється в три роки (ст. 257 ЦК
України).

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК
України ).

Згідно ст. 267 ч. 3, 4 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Стороною відповідача заявлено
про застосування позовної давності до
позовних вимог позивача.

Судом встановлено, що позов про
стягнення боргу в сумі 40000 грн.
позивачем пред"явлено в межах строку
позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд
вважає необхідним застосувати позовну
давність за заявою сторони відповідача
і стягнути з відповідача пеню лише в
межах строку позовної давності, тобто
за рік до пред"явлення позову (за 365
днів), яка становить 14600,00 грн. Таким
чином, вимога позивача про стягнення з
відповідача пені підлягає частковому
задоволенню.

Сума інфляційних становить1840,00 грн., 3%
річних становить 2880,00 грн.

На підставі викладеного суд
прийшов до висновку про наявність
спірних правовідносин між сторонами,
які відносяться до договірних
зобов'язань, зокрема, позики, встановив,
що права позивача відповідачем
порушені, тому вони підлягають захисту.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 593,23 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625, 546, 256-258,
267 ЦК України,

ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 за договором безпроцентної
позики від 10.10.2006 р. 40000,00 (сорок тисяч)
грн. боргу, 1840,00 (тисяча вісімсот сорок)
грн. інфляційних, 2880,00 (дві тисячі
вісімсот вісімдесят) грн. як 3% річних,
14600,00 (чотирнадцять тисяч шістсот) грн.
пені, 593,23 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення через Вінницький міський
суд Вінницької області до апеляційного
суду Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя